ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2025 року Справа № 915/1464/24

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ТВК ВЕКТОР-ВС, вул. Бориспільська, буд. 9, корпус 91, офіс 512, м. Київ, 02099 ()

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю СХІД-ЗАХІД-ЕНЕРГО, вул. Дунаєва, буд. 34/7, офіс 517, м. Миколаїв, Миколаївська область, 54017 ()

про стягнення коштів в сумі 160 492, 21 грн.

без повідомлення (виклику) учасників

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Миколаївської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю ТВК ВЕКТОР-ВС з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю СХІД-ЗАХІД-ЕНЕРГО 97 961, 94 грн. - суми основного боргу; 9 889, 74 грн. - пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України; 43 912, 37 грн. - інфляційного збільшення суми боргу; 8 728, 16 грн. - 3 % річних.

Судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028,00 грн. стягнути з відповідача.

І. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 02.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до Указів Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 734/23, від 05.02.2024 № 49/2024, від 06.05.2024 №271/2024, від 23.07.2024 №469/2024, від 28.10.2024 №740/2024, № 26/2025 від 14.01.2025, №235/2025 від 15.04.2025 у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України продовжувався строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 8 лютого 2025 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 9 травня 2025 року строком на 90 діб.

Відповідно до ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

При здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в ст. 2, 4 ГПК України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з приписами ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття "розумного строку" не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Савенкова проти України" від 02.05.2013, "Папазова та інші проти України" від 15.03.2012).

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введення на території України воєнного стану, складну безпекову ситуацію у м. Миколаєві, і, відповідно, наявність обставин, що загрожують життю, здоров`ю та безпеці працівників апарата суду та відвідувачів суду в умовах збройної агресії проти України, а також з урахуванням надмірного навантаження та недостатню кількість суддів в Господарському суді Миколаївської області, щодо яких здійснюється автоматизований розподіл судових справ, з урахуванням показників часу, необхідного для розгляду справ та матеріалів (рішення Вищої кваліфікаційної комісії України від 26.02.2025 № 41/зп-25 та від 05.03.2025 № 46/зп-25, лист ДСА від 28.01.2025 № 15-2062/25), розгляд даної справи здійснено у розумний строк відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР.

Відповідно до ст. 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.

Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ ПРОЦЕСУ.

2.1. Правова позиція позивача.

Підставою позову позивачем зазначено обставини щодо неналежного виконання відповідачем умов укладеного між ТОВ ТВК ВЕКТОР-ВС та ТОВ СХІД-ЗАХІД-ЕНЕРГО договору поставки № 20/0156 від 23.09.2020, а саме зобов`язань щодо оплати вартості поставленого товару у порядку та строки, передбачені умовами договору, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 97 961, 94 грн.

За порушення виконання грошового зобов`язання позивачем відповідно до ст. 625 ЦК України нараховано відповідачу 3 % річних та інфляційні втрати, а також пеню відповідно до умов договору та вимог законодавства.

Позовні вимоги обґрунтовано приписами ст. 509, 526, 625 ЦК України, ст. 179, 193, 216, 218 ГК України та умовами договору.

Позивач у відповіді на відзив (вх. № 1330/25 від 29.01.2025) просить суд задовольнити позов у повному обсязі з урахуванням зменшення розміру позовних вимог виключно в частині суми основного боргу та стягнути з ТОВ «СХІД-ЗЛХІД-ЕНЕРГО» на користь ТОВ «ТВК БЕКТОР-ВС»: 9 889, 74 грн. - пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України; 43 912, 37 грн. - інфляційного збільшення суми боргу; 8 728, 16 грн. - 3 % річних.

Позивач підтверджує, що інформація, наведена відповідачем у відзиві на позовну заяву, щодо погашення 03.12.2024 суми основного боргу по рахунку № 16114 від 28.10.2021, а також по рахунку № 18589 від 06.12.2021, загальний розмір якої на дату подачі позивачем позовної заяви становив 97 961, 94 грн., відповідає дійсності.

При цьому, питання щодо відшкодування відповідачем штрафних санкцій та судового збору залишається невирішеним.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Судом встановлено, що фактично позивачем у відповіді на відзив, яка хє заявою по суті спору, зменшено розмір позовних вимог.

Розглянувши заяву про зменшення розміру позовних вимог, суд дійшов висновку про прийняття заяви до розгляду. Позовні вимоги розглядаються судом з урахуванням зменшення розміру позовних вимог, викладених у відповіді на відзив (вх. № 1330/25 від 29.01.2025).

2.2. Правова позиція (заперечення) відповідача.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (вх. № 712/25 від 17.01.2025) просив суд у позові про стягнення коштів на суму 160 492, 21 грн. відмовити. В обґрунтування заперечень відповідач зазначив, що ТОВ «СХІД-ЗАХІД-ЕНЕРГО» перерахувало па рахунок ТОВ «ТВК ВЕКТОР-ВС»: платіжною інструкцією № 6968 від 27.10.2024 грошові кошти в сумі 100 000, 00 грн. згідно рахунку № 16114 від 28.10.2021; платіжної інструкції № 7128 від 03.12.2024 грошові кошти в сумі 7 962, 24 грн. згідно рахунку № 18589 від 06.12.2022; платіжною інструкцією № 7127 від 03.12.2024 грошові кошти в сумі 90 000, 00 грн. згідно рахунку № 16114 від 28.10.2021.

Отже, боргові зобов`язання по рахунку № 16114 від 28.10.2021 та по рахунку № 18589 від 06.12.2021 було закрито 03.12.2024, хоча на момент відкриття провадження по справі вони існували всього 1 день.

Заперечення обґрунтовано приписами ст. 13, 73, 74, 129 ГПК України.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН З ПОСИЛАННЯМ НА ДОКАЗИ, НА ПІДСТАВІ ЯКИХ ВСТАНОВЛЕНІ ВІДПОВІДНІ ОБСТАВИНИ.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

23.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю ТВК ВЕКТОР-ВС (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю СХІД-ЗАХІД-ЕНЕРГО (покупець) укладено договір поставки № 20/0156 від 23.09.2020.

Відповідно до п. 11.2 договору даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє по "31" грудня 2022 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.

Договір підписано сторонами та скріплено печатками сторін.

Суду не подано доказів розірвання договору або визнання його недійсним.

Умовами договору сторони погодили наступне.

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник бере на себе зобов`язання поставити і передати у власність покупця товари виробничо-технічного призначення (надалі - товар), а покупець зобов`язується прийняти і оплатити товар в строки і на умовах даного договору.

Відповідно до п. 1.2 договору в видаткових накладних може не зазначатися як підстава відпуску товару даний договір, але якщо поставка товару відбувалася в період його дії - до неї застосовуються умови цього договору.

Відповідно до п. 3.5 договору постачальник надає покупцю наступні документи:

- рахунок-фактуру;

- видаткову накладну;

- податкову накладну, складену і зареєстровану постачальником в порядку, передбаченому ПКУ та іншими нормативно-правовими актами, в електронному вигляді, із застосуванням цифрового електронного підпису уповноваженої особи.

Відповідно до п. 5.1 договору моментом поставки вважається дата приймання-передачі товару згідно умов даного договору та чинного в Україні законодавства.

Відповідно до п. 6.1 договору покупець оплачує поставлений постачальником товар за цінами, зафіксованими у рахунку на дату виставлення рахунку на кожну окрему партію товару на умовах, визначених в даному договорі.

Відповідно до п. 6.2 договору загальна сума кожної окремої поставки зазначається в рахунках та накладних документах.

Відповідно до п. 6.4 договору оплата товарів покупцем проводиться у порядку 100% передплати на підставі рахунку-фактури, виставленого постачальником, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту виставлення рахунку-фактури.

Відповідно до п. 7.1 договору за порушення умов даного договору винна сторона несе відповідальність відповідно до чинного законодавства України та цього договору.

Відповідно до п. 7.2 договору сторона, яка своїми діями (бездіяльністю) спричинила іншій стороні збитки, зобов`язана відшкодувати їх в повній мірі, а також, крім цього сплатити штрафні санкції, визначені даним договором та чинним в Україні законодавством.

Відповідно до п. 7.4.1 договору у разі невиконання або неналежного виконання покупцем вимог щодо оплати вартості товару на умовах цього договору та/або на умовах відповідної специфікації, постачальник має право вимагати сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від вартості заборгованості за кожний день прострочення платежу за весь період прострочення.

На виконання умов договору позивачем виставлено відповідачу рахунки для проведення оплати на загальну суму 250 823, 45 грн., а саме:

- рахунок № 11534 від 13.08.2021 на суму 2 278, 07 грн.;

- рахунок № 16114 від 28.10.2021 на суму 240 583, 14 грн.;

- рахунок № 18589 від 06.12.2021 на суму 7 962, 24 грн.

Підставою виставлення рахунків зазначено договір № 20/0156 від 23.09.2020.

На підтвердження факту поставки товару позивачем відповідачу за період з 28.10.2021 по 08.02.2022 до матеріалів справи подано видаткові накладні на загальну суму 248 545, 38 грн., а саме:

- видаткова накладна № 10939 від 28.10.2021 на суму 94 243, 14 грн.;

- видаткова накладна № 12136 від 25.11.2021 на суму 146 340, 00 грн.;

- видаткова накладна № 1109 від 08.02.2022 на суму 7 962, 24 грн.

Судом встановлено, що видаткові накладні не підписано відповідачем.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 02.12.2024 судом витребувано у відповідача вищевказані видаткові накладні № 10939, № 12136, № 1109.

Витребувані документи суду не подано.

Відповідно до ч. 10 ст. 81 ГПК України у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Керуючись ч. 10 ст. 81 ГПК України обставини поставки товару позивачем відповідачу згідно видаткових накладних № 10939, № 12136, № 1109 судом визнаються встановленими.

Позивачем на виконання вимог податкового законодавства складено наступні податкові накладні, а саме:

- податкову накладну № 1004 від 28.10.2021 на суму 94 243, 14 грн., яка 09.11.2021 зареєстрована в ЄРПН, що підтверджується квитанцією № 1 від 09.11.2021;

- податкову накладну № 1076 від 25.11.2021 на суму 146 340, 00 грн., яка 03.12.2021 зареєстрована в ЄРПН, що підтверджується квитанцією № 1 від 03.12.2021;

- податкову накладну № 246 від 28.10.2021 на суму 7 962, 24 грн., яка 16.02.2022 зареєстрована в ЄРПН, що підтверджується квитанцією № 1 від 16.02.2022.

Судом встановлено, що за період дії договору, до звернення позивача до суду із даним позовом, відповідачем проведено оплату на загальну суму 173 992, 99 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями та платіжними інструкціями, а саме:

- платіжне доручення № 5812 від 28.10.2021 на суму 40 583, 14 грн., із зазначенням призначення платежу «оплата за матеріали зг.рах.№11534 від 13.08.2021 Р., У сумі 33819,28 грн., ПДВ 20 % 6763,86 грн.»;

- платіжне доручення № 5784 від 28.10.2021 на суму 23 409, 85 грн., із зазначенням призначення платежу «оплата за матеріали зг.рах.№13661 від 20.09.2021 Р., У сумі 19508,29 грн., ПДВ 20 % 3901,66 грн.»;

- платіжна інструкція № 6459 від 18.09.2023 на суму 10 000, 00 грн., із зазначенням призначення платежу «оплата за матеріали зг.рах.№16114 від 28.10.2021 Р., У сумі 8333,33 грн., ПДВ 20 % 1666,67 грн.»;

- платіжна інструкція № 6968 від 27.10.2024 на суму 100 000, 00 грн., із зазначенням призначення платежу «оплата за матеріали зг.рах.№16114 від 28.10.2021 Р., У сумі 83333,33 грн., ПДВ 20 % 16666,67 грн.».

Після звернення позивача до суду із даним позовом відповідачем проведено оплату на загальну суму 97 962, 24 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями, а саме:

- платіжна інструкція № 7127 від 03.12.2024 на суму 90 000, 00 грн., із зазначенням призначення платежу «оплата за матеріали зг.рах.№ 16114 від 28.10.2021 Р., У сумі 75000,00 грн., ПДВ 20 % 15000 грн.»;

- платіжна інструкція № 7128 від 03.12.2024 на суму 7 962, 24 грн., із зазначенням призначення платежу «оплата за матеріали зг.рах.№18589 від 06.12.2022 Р., У сумі 6635,20 грн., ПДВ 20 % 1327,04 грн.».

Позивачем в позовній заяві зазначено, що у платіжному дорученні № 5812 від 28.10.2021 на суму 40 583, 14 грн. у графі «Призначення платежу» вказано, що ця оплата здійснюється на користь позивача по іншому рахунку, а саме: по рахунку № 11534 від 13.08.2021, але, виходячи з того, що загальна вартість товару по рахунку № 11534 від 13.08.2021 становить 2 278, 07 грн., а також з того, що 28.10.2021 відповідач здійснив декілька оплат на користь позивача, одна з яких (оплата) була по рахунку № 11534 від 13.08.2021, закривши повністю свою заборгованість по цьому рахунку, відповідач допустився помилки та зазначив у платіжному дорученні № 5812 від 28.10.2021 некоректне призначення платежу та не заперечив проти зарахування позивачем цієї суми в рахунок оплати рахунку № 16114 від 28.10.2021.

Матеріали справи не містять доказів поставки товару по рахунку № 11534 від 13.08.2021 на суму 2 278, 07 грн..

На виконання умов договору товар згідно видаткових накладних № 10939 від 28.10.2021 на суму 94 243, 14 грн. та № 12136 від 25.11.2021 на суму 146 340, 00 грн. (на загальну суму 240 583, 14 грн.) та рахунку № 16114 від 28.10.2021 на суму 240 583, 14 грн. погашено повністю, а саме: 10 000, 00 грн. (платіжна інструкція № 6459 від 18.09.2023) + 100 000, 00 грн. (платіжна інструкція № 6968 від 27.10.2024 на суму 100 000, 00 грн.) + 90 000, 00 грн. (платіжна інструкція № 7127 від 03.12.2024) + 40 583, 14 грн. (платіжне доручення № 5812 від 28.10.2021).

Товар згідно видаткової накладної № 1109 від 08.02.2022 на суму 7 962, 24 грн. та рахунку № 18589 від 06.12.2021 на суму 7 962, 24 грн. погашено повністю, а саме: платіжна інструкція № 7128 від 03.12.2024 на суму 7 962, 24 грн.

Отже, станом на дату розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем в частині основного боргу відсутня.

На підтвердження факту тривалого листування між позивачем та відповідачем з метою досудового вирішення спору позивачем додано до матеріалів справи листи та претензії (вимоги), якими позивач просив відповідача погасити заборгованість за поставлений товар, а відповідач просив надати розстрочку для погашення заборгованості в сумі 212 961, 94 грн., а саме:

- лист ТОВ «ТВК ВЕКТОР-ВС» № 247-22 від 08.06.2022;

- лист ТОВ «ТВК ВЕКТОР-ВС» № 454-22 від 07.10.2022;

- лист ТОВ «ТВК ВЕКТОР-ВС» № 535-22 від 29.11.2022;

- лист ТОВ «ТВК ВЕКТОР-ВС» № 90-23 від 16.02.2023;

- претензія-вимога ТОВ «ТВК ВЕКТОР-ВС» № 145-23 від 03.03.2023;

- претензія-вимога ТОВ «ТВК ВЕКТОР-ВС» № 423-23 від 01.06.2023;

- претензія-вимога ТОВ «ТВК ВЕКТОР-ВС» № 476-23 від 20.06.2023;

- лист ТОВ «СХІД-ЗАХІД-ЕНЕРГО» вих. № 4/23-С від 19.07.2023;

- лист ТОВ «ТВК ВЕКТОР-ВС» № 586-23 від 25.07.2023;

- лист ТОВ «СХІД-ЗАХІД-ЕНЕРГО» вих. № 5/23-С від 27.07.2023;

- претензія-вимога ТОВ «ТВК ВЕКТОР-ВС» № 641-23 від 11.08.2023;

- лист ТОВ «СХІД-ЗАХІД-ЕНЕРГО» вих. № 6/23-С від 15.08.2023;

- лист ТОВ «ТВК ВЕКТОР-ВС» № 653-23 від 21.08.2023;

- претензія-вимога ТОВ «ТВК ВЕКТОР-ВС» № 914-23 від 25.12.2023;

- претензія-вимога ТОВ «ТВК ВЕКТОР-ВС» № 366-24 від 27.05.2024;

- претензія-вимога ТОВ «ТВК ВЕКТОР-ВС» № 624-24 від 09.09.2024;

- претензія-вимога ТОВ «ТВК ВЕКТОР-ВС» № 773-24 від 23.10.2024.

Крім того, листом № 770-24 від 22.10.2024 позивач ТОВ «ТВК ВЕКТОР-ВС» направив відповідачу видаткові накладні за жовтень-листопад 2021, лютий 2022, січень, травень, липень, серпень, вересень 2023, а також акт звірки взаєморозрахунків для підписання та просив повернути один екземпляр на адресу позивача.

Факт направлення листа від 22.10.2024 з додатками підтверджується описом вкладення у цінний лист, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке отримано відповідачем 28.10.2024, поштовою накладною та поштовою квитанцією.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (п. 5.11-5.13 постанови КГС ВС від 22.06.2022 у справі № 904/5328/21).

Близький за змістом правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

4.1. Правове регулювання договірних правовідносин з поставки товару.

В силу положень ст. 11, 202, 509 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (господарського зобов`язання), яке (зобов`язання) в силу ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці (постанова об`єднаної палати КЦС ВС від 01.03.2021 № 180/1735/16-ц (61-18013сво18)).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

4.2. Правове регулювання нарахування та стягнення пені.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Стаття 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.

4.3. Правове регулювання відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі Загальні положення про зобов`язання книги 5 ЦК України, відтак визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц).

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова КГС ВС від 14.01.2020 року № 924/532/19).

V. ВИСНОВКИ СУДУ.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено судом вище, 23.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю ТВК ВЕКТОР-ВС (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю СХІД-ЗАХІД-ЕНЕРГО (покупець) укладено договір поставки № 20/0156 від 23.09.2020, відповідно до умов п. 1.1 якого постачальник бере на себе зобов`язання поставити і передати у власність покупця товари виробничо-технічного призначення (надалі - товар), а покупець зобов`язується прийняти і оплатити товар в строки і на умовах даного договору.

Позивачем на підтвердження факту передачі у власність відповідачу товару за період з 28.10.2021 по 08.02.2022 подано суду рахунки № 16114 від 28.10.2021 на суму 240 583, 14 грн., № 18589 від 06.12.2021 на суму 7 962, 24 грн., видаткові накладні № 10939 від 28.10.2021 на суму 94 243, 14 грн., № 12136 від 25.11.2021 на суму 146 340, 00 грн. та № 1109 від 08.02.2022 на суму 7 962, 24 грн. (видаткові накладні не підписано відповідачем), а також зареєстровані в ЄРПН податкові накладні № 1004 від 28.10.2021 на суму 94 243, 14 грн., № 1076 від 25.11.2021 на суму 146 340, 00 грн. та № 246 від 28.10.2021 на суму 7 962, 24 грн.

При цьому, судом встановлено, що за період дії договору, до звернення позивача до суду із даним позовом відповідачем проведено оплату на загальну суму 173 992, 99 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями та платіжними інструкціями. Крім того, після звернення позивача до суду із даним позовом відповідачем проведено оплату на загальну суму 97 962, 24 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями.

Таким чином, станом на день розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем в частині основного боргу відсутня.

Як вказано вище, відповідно до умов п. 6.4 договору оплата товарів покупцем проводиться у порядку 100% передплати на підставі рахунку-фактури, виставленого постачальником, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту виставлення рахунку-фактури.

Позивачем нараховано відповідачу пеню в загальній сумі 9 889, 74 грн., а саме:

- 8 657, 23 грн. - пеня, нарахована за період з 25.11.2021 по 25.05.2022 на суму заборгованості 89 999, 70 грн.;

- 1 232, 51 грн. - пеня, нарахована за період з 08.02.2022 по 08.08.2022 на суму заборгованості 7 962, 24 грн.

Перевіривши розрахунок пені за періоди, вказані позивачем, та виходячи з сум заборгованості, судом встановлено, що розрахунок є арифметично правильним, таким, що відповідає вимогам чинного законодавства та умовам договору. Розрахунок здійснено по кожному рахунку окремо, виходячи з подвійної облікової ставкиНБУ, що діяла за період, за який сплачується пеня.

Детальний розрахунок пені здійснений позивачем наявний в матеріалах справи.

Отже, вимога про стягнення пені в загальній сумі 9 889, 74 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Позивачем також нараховано відповідачу 8 728, 16 грн. 3 % річних, а також 43 912, 37 грн. - інфляційних втрат.

Перевіривши нарахування 3 % річних та інфляційних втрат за допомогою бази законодавство "ipLex", судом встановлено, що 3 % річних та інфляційних втрат нараховано позивачем арифметично правильно, період визначено правильно. Відтак, вимога про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат є обґрунтованою та підлягає задоволенню (ст. 625 ЦК України). Детальний розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, здійснений позивачем, наявний в матеріалах справи.

Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір відповідно до ст. 129 ГПК України в розмірі 3 028, 00 грн. слід відшкодувати позивачу з відповідача.

Керуючись ст. 129, 233, 236-238, 240, 241, 254-259 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю СХІД-ЗАХІД-ЕНЕРГО, вул. Дунаєва, буд. 34/7, офіс 517, м. Миколаїв, Миколаївська область, 54017 () на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю ТВК ВЕКТОР-ВС, вул. Бориспільська, буд. 9, корпус 91, офіс 512, м. Київ, 02099 ():

- 9 889, 74 грн. (дев`ять тисяч вісімсот вісімдесят дев`ять грн. 74 коп.) пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України;

- 8 728, 16 грн. (вісім тисяч сімсот двадцять вісім грн. 16 коп.) 3 % річних;

- 43 912, 37 грн. (сорок три тисячі дев`ятсот дванадцять грн. 37 коп.) інфляційних втрат;

- 3 028, 00 грн. (три тисячі двадцять вісім грн. 00 коп.) витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Повне рішення складено 11.08.2025

Суддя Е.М. Олейняш