ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

11.08.2025 Справа № 914/1850/25(914/2394/25)

Господарський суд Львівської області у складі судді Чорній Л.З., розглянувши матеріали заяви стягувача: Дочірнього підприємства «Екотехніка М» (03142, м.Київ, пр-т Академіка Палладіна, 44 корпус 8; код ЄДРПОУ 2463204)

до боржника: Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансмарт СМ» (81118, Львівський район, Львівська область, село Ставчани, вулиця Шевченка, будинок 9а; ідентифікаційний код 43023513)

про видачу судового наказу: про стягнення 152 334,85 грн. основного боргу, 9 848,45 грн втрат від інфляції, 2 629,34 грн 3 % річних, 26 435,31 грн пені

ВСТАНОВИВ:

05.08.2025 до Господарського суду Львівської області надійшла заява Дочірнього підприємства «Екотехніка М» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансмарт СМ» (81118, Львівський район, Львівська область, село Ставчани, вулиця Шевченка, будинок 9а; ідентифікаційний код 43023513) про стягнення 152 334,85 грн. основного боргу, 9 848,45 грн втрат від інфляції, 2 629,34 грн 3 % річних, 26 435,31 грн пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України Про міжнародне приватне право, Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного).

У провадженні Господарського суду Львівської області знаходиться справа №914/1850/25(914/2394/25) про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансмарт СМ» (боржника), провадження в якій відкрито ухвалою Господарського суду Львівської області від 30.07.2025. Зазначена справа перебуває на стадії розпорядження майном.

Частиною першою ст. 147 ГПК України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 148 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 ГПК судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 148 ГПК України особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Також суд зазначає, що згідно п.п. 4 та 5 ч. 2 ст. 150 ГПК України у заяві повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, а також перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги; відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Як вбачається з аналізу наведених норм законодавства, судовий наказ може бути видано за наявності відповідного договору, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору, а також заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність здійснених розрахунків.

Відтак, безспірні вимоги мають бути підтверджені відповідними доказами.

До заяви про видачу судового наказу заявником як доказ, яким обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги долучив договір від 07.07.2023 про переведення боргу за №070723/01. Відповідно до п. 3.2 вказаного договору первісний боржник зобов`язується одночасно з укладенням цього договору передати новому боржнику по акту передачі-приймання копії документів та необхідну інформацію, що підтверджують дійсність вимог кредитора за основним договором. До заяви заявником не долучено документів, які підтверджують вимоги кредитора за основним договором, не надано доказів, які б підтверджували обставини, якими він обгрунтовує свої вимоги.

Наявність спору про право вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні.

Отже, зважаючи на принципи наказного провадження та встановлений порядок розгляду заяви про видачу судового наказу, наказне провадження у господарському судочинстві забезпечує можливість стягнення грошової заборгованості, наявність та безспірність якої підтверджується доданими до заяви документами.

В обґрунтування поданої заяви стягувач посилається на порушення боржником укладеного між сторонами договору від 07.07.2023 про переведення боргу за №070723/01 в частині своєчасної оплати, яка мала бути здійснена до 31.12.2024.

Суд зазначає, що грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, за яким праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, статей 525, 526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Нормами статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

З аналізу вказаних норм закону слідує, що штраф та/або пеня за своєю правовою природою є видами штрафних санкцій, які сторона сплачує у разі невиконання/неналежного виконання свого грошового зобов`язання за договором.

Судом враховано, що за загальним правилом при розгляді вимог в порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість заявлених вимог стягувачем по суті (п. 7 ч. 1 cт. 155 ГПК України). Водночас, підставою для відмови у видачі наказу є, зокрема, встановлення судом обставин, що з поданої заяви про видачу судового наказу не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, та/або встановлення обставин спливу позовної давності щодо заявленої вимоги. Такі підстави для відмови у видачі судового наказу свідчать про наявність у суду обов`язку здійснити певний аналіз обґрунтованості вимог заявника на предмет наявності/порушення його права, в тому числі щодо наявності прострочення виконання зобов`язання боржником (зокрема, з метою визначення періоду прострочення виконання зобов`язання та періоду можливого нарахування пені).

Тобто, для задоволення заяви про видачу судового наказу суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, без розгляду справи по суті на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів, які підтверджують безспірність таких вимог. З цією метою, насамперед, необхідно перевірити наявність обставин щодо факту виникнення та настання строку виконання боржником зобов`язання, а також правомірність періоду нарахування штрафних санкцій у вигляді пені.

Однак, враховуючи функціональне призначення інституту наказного провадження та принцип пропорційності господарського судочинства (ст. 15 ГПК України) такі повноваження суду в межах наказного провадження є обмеженими. У випадку встановлення судом обставин, які свідчать про необґрунтованість вимог заявника у певній частині або у випадку заявлення вимог поза межами періоду прострочення/можливого нарахування пені, навіть щодо частини періоду нарахування в межах певного виду вимог, мають місце обставини, які свідчать про відсутність безспірності вимог, що є обов`язковою умовою наказного провадження, а отже суд повинен відмовити у видачі наказу з таких підстав. При цьому, законом не передбачено обов`язку суду здійснювати перерахунок заявлених вимог та право суду видавати судовий наказ в частині заборгованості, заявленої в межах конкретного виду вимоги, так як у протилежному випадку суд, буде здійснювати розгляд вимог у порядку, який притаманний для позовного провадження, що суперечить цільовому призначенню інституту наказного провадження.

Крім того, умовами договору від 07.07.2023 про переведення боргу за №070723/01 не передбачено відповідальності сторін у формі сплати пені та її розмір.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заявлена Дочірнім підприємством «Екотехніка М» вимога про видачу судового наказу про стягнення з боржника про стягнення 152 334,85 грн. основного боргу, 9 848,45 грн втрат від інфляції, 2 629,34 грн 3 % річних, 26 435,31 грн пені не відповідає вимогам статті 148 та статті 150 Господарського процесуального кодексу України.

Пунктом 1 ч.1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо заяву подано з порушеннями вимог ст.150 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на те, що заявником не дотримано вимог, передбачених ст. 148 ГПК України та ст. 150 ГПК України, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу за заявою Дочірнього підприємства «Екотехніка М».

Суд звертає увагу, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку(ч. 2 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 3, 11, 12, 147, 152, 234 Господарського процесуального кодексу України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у видачі судового наказу Дочірнього підприємства «Екотехніка М» про стягнення з боржника про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансмарт СМ» 152 334,85 грн. основного боргу, 9 848,45 грн втрат від інфляції, 2 629,34 грн 3 % річних, 26 435,31 грн пені.

Ухвала набрала законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку у строк, встановлений статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Веб-сторінка на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: https://court.gov.ua/fair/sud5015.

Суддя Чорній Л.З.