ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

12.08.2025м. Дніпро№ 904/4337/25

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Дичко В.О., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті України" (01032, м. Київ, бул. Тараса Шевченка, буд. 38/40А, )

до боржника: Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія" (51400, Дніпропетровська область, Павлоградський район, м. Павлоград, вул. Соборна, буд. 99, )

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення 23 293,40 гривень

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Дніпропетровської області 06.08.2025 надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті України" про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія" заборгованості за договором поставки № 187 від 25.05.2024 у сумі 23 293,40 грн, у тому числі попередньої оплати вартості пального в сумі 19196 грн, пені в сумі 2 822,60 грн, інфляційних втрат у сумі 998,67 грн, 3% річних у сумі 276,11 грн та витрат зі сплати судового збору в сумі 302,80 гривень.

Судом перевірено зазначене в заяві місцезнаходження боржника за відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. За результатами такої перевірки встановлено, що заява про видачу судового наказу підсудна Господарському суду Дніпропетровської області.

Водночас, розглянувши заяву та подані Товариством з обмеженою відповідальністю "Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті України" докази, суд дійшов висновку про необхідність відмови у видачі судового наказу з огляду на таке.

Підстави та порядок видачі судового наказу врегульовано положеннями розділу ІІ "Наказне провадження" Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Заявник указує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Тенегія" не здійснило поставку дизельного палива за договором поставки № 187 від 25.05.2024, долучивши видаткову накладну № 0001/0002859 від 04.12.2024 на суму 23 995 грн (із ПДВ).

Суд звертає увагу, що в заяві зазначено договір поставки № 187 від 25.05.2024, проте до заяви долучено договір поставки № б/н від 25.05.2024 року.

Отже, боржник не надав до суду копію договору, укладеного в письмовій формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 154 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Згідно з ч. 2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 21, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому розділом ІІ "Наказне провадження" Господарського процесуального кодексу України, після усунення її недоліків.

При поданні заяви про видачу судового наказу заявник сплатив судовий збір у сумі 302,80 гривень. Згідно з ч. 2 ст. 151 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись статтями 150-154, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. У видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті України" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія" заборгованості за договором поставки № 187 від 25.05.2024 у сумі 23 293,40 грн, у тому числі попередньої оплати вартості пального в сумі 19 196 грн, пені в сумі 2 822,60 грн, інфляційних втрат у сумі 998,67 грн, 3% річних у сумі 276,11 грн та витрат зі сплати судового збору в сумі 302,80 грн - відмовити.

2. Роз`яснити, що відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому розділом II "Наказне провадження" цього Кодексу, після усунення її недоліків.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання, може бути оскаржена у строк та в порядку, визначені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.О. Дичко