ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2025м. ДніпроСправа № 904/2847/25

За позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» (03035, м. Київ, вул.Дениса Монастирського, буд. 3, ) в особі Філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» (51700, Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Степова, буд. 1, )

про стягнення 37 440,47 гривень

Суддя Дичко В.О.

Без виклику (повідомлення) учасників справи.

СУТЬ СПОРУ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» в особі Філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» про стягнення 37 440,47 грн, у тому числі інфляційних втрат у сумі 28 719,18 грн та 3% річних у сумі 8 721,29 гривень.

Витрати зі сплати судового збору просить покласти на відповідача.

В обґрунтування позову вказує, що Акціонерне товариство «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» в особі Філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» не виконало зобов`язання за договором поставки № 1399-2 від 29.12.2021 щодо оплати поставленого товару.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 904/2847/25 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

23 червня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Акціонерне товариство «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» в особі Філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» заперечує проти позову та просить відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі.

04 липня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від позивача надійшла відповідь на відзив. ОСОБА_1 не погоджується з доводами, наведеними у відзиві, та просить позов задовольнити повністю.

09 липня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву. Акціонерне товариство «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» в особі Філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» просить зменшити розмір 3% річних та інфляційних втрат на 70%.

Згідно з ч. 1 ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 «Розгляд справ у порядку спрощеного позовного провадження» цього Кодексу.

Ураховуючи приписи ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення підписано без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані письмові докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування в даній справі є наявність/відсутність підстав для нарахування інфляційних втрат та 3% річних за невиконане зобов`язання за договором поставки.

29 грудня 2021 року між Акціонерним товариством «Об`єднана гірничо-хімічна компанія», від імені якого виступає Філія «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» (далі покупець), та Фізичною особою підприємцем Удовиченком Владіславом Олександровичем (далі постачальник) укладено договір поставки № 1399-2 (а.с. 11-14, далі Договір).

Згідно з пунктом 1.1 Договору постачальник зобов`язується передати у власність покупця запасні частини до ПАЗ, ЛАЗ, Ікарус (далі товар) (код 34330000-9 відповідно до ДК 021:2015), а покупець зобов`язується його прийняти і сплатити за нього певну грошову суму, на умовах цього Договору.

Згідно з пунктом 1.2 Договору номенклатура, асортимент, кількість та ціна за одиницю товару, що буде поставлятись покупцю, зазначається у специфікаціях. Поставка кожної партії товару здійснюється за заявками покупця, у яких зазначається номенклатура, асортимент та кількість товару.

Відповідно до підпункту 2.1.1 пункту 2.1 Договору покупець зобов`язаний на умовах, зазначених у п. 8.2 цього Договору, сплачувати за партію товару.

Згідно з підпунктом 2.4.1 пункту 2.4 Договору постачальник має право отримати плату за поставлений товар.

Відповідно до пункту 3.1 Договору постачальник зобов`язаний поставити покупцю партію товару у повному обсязі протягом 10 календарних днів з моменту отримання постачальником заявки від покупця.

Згідно з пунктом 3.2 Договору поставка товару здійснюється постачальником на склад, розміщений за адресою: вул. Степова, 1, м. Вільногірськ, Дніпропетровська область, 51700.

На підставі пункту 3.3 Договору датою поставки товару є дата передачі товару постачальником покупцю, відповідно до накладної на відпуск товару (видаткової накладної).

Згідно з пунктом 3.4 Договору перехід права власності на товар та перехід ризику випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) товару від постачальника до покупця відбувається в момент передачі товару.

Відповідно до пункту 6.1 Договору передача постачальником та приймання покупцем товару за кількістю, якістю та комплектністю здійснюється уповноваженими особами постачальника та покупця на підставі товаросупровідних документів.

Згідно з пунктом 6.2 Договору товар вважається переданим постачальником та прийнятим покупцем:

за кількістю на підставі накладної на відпуск товару (видаткової накладної);

за якістю відповідно до розділу 4 цього Договору.

Згідно з пунктом 7.1 Договору загальна сума Договору складає 184 000 грн (сто вісімдесят чотири тисячі гривень 00 копійок), без ПДВ, що відповідає загальній сумі всіх специфікацій.

Згідно з пунктом 7.2 Договору ціна за одиницю товару визначена у специфікаціях. Ціна товару визначається в національній валюті України гривні.

Відповідно до пункту 8.1 Договору оплата товару здійснюється покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника, що зазначений в цьому Договорі.

Згідно з пунктом 8.2 Договору оплата товару здійснюється протягом 30 банківських днів з моменту отримання товару та підписання відповідної видаткової накладної.

Згідно з пунктом 8.3 Договору днем оплати вважається день списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

Відповідно до пункту 10.1 Договору у випадку порушення своїх зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та (або) чинним законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно з пунктом 11.2 Договору у разі недосягнення сторонами згоди у вирішенні спору (розбіжностей) вони вирішуються у судовому порядку, встановленому законодавством України.

Відповідно до пункту 14.1 Договору Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами Договору та діє до 31.01.22 року.

Згідно з пунктом 14.2 Договору закінчення строку дії цього Договору не звільняє жодну зі сторін Договору від виконання своїх зобов`язань по Договору та від відповідальності за його порушення (невиконання та/або неналежне виконання), яке мало місце під час дії цього Договору.

Сторони підписали специфікацію № 1 (а.с. 14), яка є додатком № 1 до Договору та в якій указані найменування, кількість, ціна за одиницю та вартість товару.

За видатковою накладною № ВГМК-004 від 18.01.2022 (а.с. 16) Фізична особа підприємець Удовиченко Владіслав Олександрович поставив Філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» товар на загальну суму 159 322,90 грн (сто п`ятдесят дев`ять тисяч триста двадцять дві гривні 90 копійок).

Позивач надав до суду рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.03.2024 у справі № 904/4694/23, яке набрало законної сили 29.03.2024 (а.с. 17-19), та наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2024 у справі № 904/4694/23 (а.с. 20) про стягнення з Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» в особі Філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» на користь Фізичної особи підприємця Удовиченка Владіслава Олександровича суми основної заборгованості в розмірі 159 322,90 грн, інфляційної складової в розмірі 45 636,89 грн, 3% річних у розмірі 6 770,13 грн, витрат на правову допомогу в розмірі 8 000 грн та витрат зі сплати судового збору в розмірі 3 175,95 гривень.

Також позивач надав до суду постанову головного державного виконавця Верхньодніпровського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 25.04.2024 (а.с. 21) про відкриття виконавчого провадження № 74843740 з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2024 у справі № 904/4694/23.

Відповідач рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.03.2024 у справі № 904/4694/23 не виконав, у зв`язку з чим Удовиченко Владіслав Олександрович нарахував інфляційні втрати за період із серпня 2023 року до квітня 2025 року в сумі 28 719,18 грн та 3%річних за період з 01.08.2023 до 28.05.2025 у сумі 8 721,29 грн, що і стало причиною виникнення спору та звернення з позовом до суду.

Акціонерне товариство «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» в особі Філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» не погоджується з нарахуванням заявлених інфляційних втрат та 3% річних і просить суд зменшити їх розмір на 70%.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що 27.11.2024 на підставі заяви Філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» з підтверджуючими документами (Розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 № 358-р «Про затвердження переліку об`єктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації у 2018 році», наказ Фонду державного майна України від 08.06.2018 № 761, Розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.01.2019 № 36-р та ін.) постановою державного виконавця зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2024 у справі № 904/4694/23. Підстава зупинення п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: включення єдиного майнового комплексу боржника державного або комунального підприємства, пакета акцій (часток) у розмірі більше 50 відсотків статутного капіталу боржника господарського товариства до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації. Виконавче провадження зупинено на строк, передбачений ч. 7 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: до закінчення однорічного строку з дня завершення приватизації або до припинення приватизації відповідного об`єкта приватизації.

Крім того, відповідач звертає увагу на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме: військову агресію російської федерації проти України. Вказує, що зазначені обставини вплинули на господарську діяльність Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» в особі Філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія», в тому числі призвели до збоїв у виробництві продукції, її реалізації, транспортуванні, як наслідок значного дефіциту грошових коштів.

Щодо вищенаведеного суд указує наступне.

Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України та п. 7 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ч. 1 ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з гарантій доступу до суду та ефективного захисту прав і законних інтересів сторони у справі, що передбачено п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 (заява № 60750/00) зазначено, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Європейський суд з прав людини також неодноразово наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконання або надмірно його затримувати, а держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Суд звертає увагу, що Акціонерне товариство «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» в особі Філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» було відповідачем у справі № 904/4694/23 та було повідомлено про рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.03.2024, тому мало змогу самостійно виконати це рішення суду.

Правовідносини, що виникли між сторонами у справі, є господарськими зобов`язаннями, тому згідно з ч. 2 ст. 4, ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України до цих правовідносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Грошове зобов`язання це зобов`язання боржника сплатити кредиторові певну грошову суму згідно з договором чи на інших підставах, передбачених ст. 11 Цивільного кодексу України та ст.174 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

На підставі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Чинне законодавство України не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судового рішення про стягнення заборгованості не припиняє грошове зобов`язання боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України сум.

Таким чином, якщо судове рішення про стягнення з боржника грошових коштів фактично не виконано, кредитор має право вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та 3% річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Це положення спрямоване на захист майнового права та інтересу стягувача (кредитора в зобов`язанні), реальне забезпечення виконання зобов`язання та рішення суду, оскільки у зв`язку з невиконанням боржником зобов`язання та рішення суду стягувач (кредитор) зазнає матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення їх сплати та неправомірного користування боржником належними йому до сплати грошовими коштами.

Отже, застосування ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України після ухвалення рішення суду спонукає боржника виконати таке рішення суду, оскільки сума грошових коштів, що підлягає до стягнення, продовжує зростати до моменту фактичного виконання рішення суду і може бути стягнута за бажанням стягувача (кредитора).

За правовим висновком, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 646/14523/15-ц та № 703/2718/16-ц, за змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

За змістом статей 509, 524, 533 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц.

Як убачається з матеріалів справи, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.03.2024 у справі № 904/4694/23, яке набрало законної сили 29.03.2024 (а.с. 17-19), станом на дату ухвалення рішення у справі № 904/2847/25 не виконано.

ОСОБА_1 нарахував на суму основної заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача за рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 08.03.2024 у справі № 904/4694/23, інфляційні втрати за період із серпня 2023 року до квітня 2025року в сумі 28 719,18 грн і 3% річних за період з 01.08.2023 до 28.05.2025 у сумі 8 721,29 грн.

За результатом перевірки судом правильності здійсненого позивачем розрахунку 3% річних арифметичних помилок не виявлено.

За правовим висновком, викладеним у п.п. 116-118, 135, 158 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі № 903/602/24, суд при визначенні розміру, до якого можна зменшити проценти річних, обмежений нормою частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка визначає, що боржник має сплатити кредитору три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) від простроченої суми.

Таким чином, саме три проценти річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання. Три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому зменшення судом процентів річних можливе лише до такого розміру, тобто не менше, ніж три проценти річних.

Відтак, розмір процентів річних, який становить законодавчо встановлений розмір трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.

Ураховуючи вищевикладене, позовна вимога про стягнення 3% річних у сумі 8 721,29 грн підлягає задоволенню.

Щодо нарахування інфляційних втрат суд указує наступне.

Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в п. 28 постанови від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 наведено формулу, за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" 100 грн = "ЗБ", де "Х" залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці).

За наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.

Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду.

Указана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19.

З огляду на це, ОСОБА_1 інфляційні втрати за період із серпня 2023 року до квітня 2025 року нарахував правильно.

За правовим висновком, викладеним у п.п. 123-125, 159 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі № 903/602/24, інфляційні втрати є наслідком інфляційних процесів в економіці, вони об`єктивно виникають унаслідок знецінення грошових коштів, а їх стягнення є компенсацією за понесені втрати.

Компенсація кредитору інфляційних втрат згідно з положеннями частини другої статті 625 Цивільного кодексу України є мінімальною гарантією захисту його інтересів, яка забезпечує збереження цінності грошових коштів протягом прострочення оплати боржником відповідних товарів, робіт чи послуг.

Інфляційні втрати не є штрафними санкціями чи платою боржника за користування коштами кредитора, вони, як уже зазначалося, входять до складу грошового зобов`язання і є способом захисту майнового права та інтересу. Тому, на відміну від процентів річних, суд не може зменшити розмір інфляційних втрат.

Ураховуючи вищевикладене, позовна вимога про стягнення інфляційних втрат у сумі 28 719,18 грн підлягає задоволенню.

Щодо форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), про наявність яких повідомляє Акціонерне товариство «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» в особі Філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія», господарський суд указує наступне.

Згідно з абз. 3 ч. 3 ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

На підставі ч. 2 ст. 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

За сталою практикою Верховного Суду (постанови від 07.06.2023 у справі № 912/750/22, від 15.06.2023 у справі № 910/8580/22, від 29.06.2023 у справі № 922/999/22, від 02.08.2023 у справі №916/1788/22, від 13.09.2023 у справі № 910/7679/22) ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності; форс-мажорні обставини не мають преюдиційний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести, що вони є форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. При цьому те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено компетентним органом Торгово-промисловою палатою України або уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» шляхом видачі сертифіката.

Лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, на який посилається відповідач, є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Водночас сама по собі збройна агресія проти України, воєнний стан не можуть автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, чи існує реальна можливість їх виконати, чи ні. Воєнний стан, як обставина непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Наявність сертифіката Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) суд має оцінювати в сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не лише самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 не можна вважати сертифікатом у розумінні ст. 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», а також такий лист не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта (відповідача), для якого могли настати певні форс-мажорні обставини. Фактично Торгово-промислова палата України вказаним листом лише засвідчила, що військова агресія російської федерації проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили). Більше того, зазначений лист Торгово-промислової палати України адресований «Всім, кого це стосується», тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку в конкретному зобов`язанні, а тому не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів, та сам по собі не є підставою для звільнення або зменшення відповідальності за невиконання/неналежне виконання договірних зобов`язань. При цьому кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність безпосередньо в нього форс-мажорних обставин.

Отже, враховуючи вищенаведені висновки Верховного Суду, лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 не є сертифікатом у розумінні ст. 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору/зобов`язання, виконання якого стало неможливим через наявність указаних обставин.

З огляду на це, лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не засвідчує факт настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) саме для Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» в особі Філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія».

З урахуванням установлених обставин, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 37 440,47 грн, у тому числі інфляційні втрати в сумі 28 719,18 грн та 3% річних у сумі 8 721,29 гривень.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73-79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» в особі Філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» про стягнення 37 440,47 грн задовольнити.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» (03035, м.Київ, вул. Дениса Монастирського, буд. 3, ) в особі Філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» (51700, Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Степова, буд. 1, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 37 440,47 грн (тридцять сім тисяч чотириста сорок гривень 47 копійок), у тому числі інфляційні втрати в сумі 28 719,18 грн (двадцять вісім тисяч сімсот дев`ятнадцять гривень 18 копійок), 3% річних у сумі 8 721,29 грн (вісім тисяч сімсот двадцять одна гривня 29 копійок), судовий збір у сумі 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 11.08.2025.

Суддя В.О. Дичко