ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2025 року м.Дніпро Справа № 904/2082/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чус О.В. - доповідач,

суддів: Дарміна М.О., Кощеєва І.М.

секретар судового засідання: Солодова І.М.

представники сторін:

від позивача: Ковтуненко Р.О. (в залі суду) - адвокат

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Удімет" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2024 (повний текст рішення складено 23.12.2024, суддя Колісник І.І.) у справі № 904/2082/24

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат", м. Ізмаїл Одеської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Удімет", с. Любимівка Дніпровського району Дніпропетровської області

про стягнення 337 847,64 грн.

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Удімет", с. Любимівка Дніпровського району Дніпропетровської області

до Приватного акціонерного товариства "Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат", м. Ізмаїл Одеської області

про визнання частково недійсним п. 10.2 договору № 2605-2023 від 26.05.2023; визнання недійсним додаткової угоди № 2 від 08.02.2024 до договору № 2605-2023 від 26.05.2023,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Удімет" 337847,64 грн, з яких: 19023,75 грн - господарська штрафна санкція (пеня в розмірі 0,5% від вартості товару), 318250,00 грн - сума заборгованості (неповернуті грошові кошти), 573,89 грн - 3% річних.

Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 5067,71 грн позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем строків поставки товару на суму 422750,00 грн та строків повернення сплаченої позивачем попередньої оплати в сумі 318250,00 грн, які погоджені сторонами у додатковій угоді № 2 від 08.02.2024 до договору поставки №2605-2023 від 26.05.2023.

Заявлена до стягнення пеня розрахована відповідачем відповідно до пункту 10.2 укладеного між сторонами договору.

У зустрічній позовній заяві, поданій до суду 25.06.2024 разом із відзивом на позов, позивач/ТОВ "Удімет" просить:

- визнати недійсним перше речення пункту 10.2 договору № 2605-2023 від 26.05.2023, укладеного між ТОВ "Удімет" та ПрАТ "Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат" (далі - перша позовна вимога);

- визнати недійсною додаткову угоду № 2 до договору № 2605-2023 від 26.05.2023, укладену між ТОВ "Удімет" та ПрАТ "Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат" (далі - друга позовна вимога).

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2024, у даній справі, позов Приватного акціонерного товариства "Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Удімет" про стягнення 337847,64 грн, з яких: 19023,75 грн - господарська штрафна санкція (пеня в розмірі 0,5% від вартості товару), 318250,00 грн - сума заборгованості (неповернуті грошові кошти), 573,89 грн - 3% річних - задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Удімет" (ідентифікаційний код 39172320; місцезнаходження: 52042, Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, с. Любимівка, вул. Томська, буд. 283А) на користь Приватного акціонерного товариства "Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат" (ідентифікаційний код 00278818; місцезнаходження: 68600, Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Нахімова, буд. 300) заборгованість у сумі 318250,00 грн, пеню в сумі 16910,00 грн, 3% річних у сумі 573,89 грн, судовий збір у сумі 5036,00 грн.

У решті позову - відмовлено.

Відмовлено повністю у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним першого речення пункту 10.2 договору № 2605-2023 від 26.05.2023, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Удімет" (ідентифікаційний код 39172320) та Приватним акціонерним товариством "Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат" (ідентифікаційний код 00278818), а також про визнання недійсною додаткової угоди № 2 від 08.02.2024 до договору №2605-2023 від 26.05.2023, укладеної між Товариством з обмеженою відповідальністю "Удімет" (ідентифікаційний код 39172320) та Приватним акціонерним товариством "Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат" (ідентифікаційний код 00278818).

Судовий збір у сумі 4844,80 грн, сплачений за подання зустрічної позовної заяви, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Удімет" (ідентифікаційний код 39172320).

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, до Центрального апеляційного господарського суду, з використанням системи "Електронний суд", з апеляційною скаргою звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Удімет", в якій просить: скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.21024 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову. Судові витрати за цією позовною заявою покласти на відповідача.

Відповідач за первісним позовом/позивач за зустрічним позовом вважає, що Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2024 та підлягає скасуванню, оскільки прийнято при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені в Рішенні не відповідають обставинам справи, які суд першої інстанції визнав встановленими. Рішення прийнято з порушенням норм матеріального права - ст. 268 Господарського кодексу України, ст. 233, 632, 678, 691 Цивільного кодексу України та норм процесуального права - ст. 74, 76, 77, 80, 210, 236 Господарського процесуального кодексу України.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову через те, що в даному випадку обов`язково потрібно застосовувати двосторонню реституцію, та про те, що в справі відсутні докази того, що саме Позивач примушував відповідача до зменшення ціни договору.

В апеляційній скарзі відзначено, що під час розгляду справи в суді першої інстанції Відповідач за первісним позовом/позивач за зустрічним позовом наголошував на тому, що відповідно до ч. 2 ст. 632 Цивільного кодексу зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Апелянт зауважує, що Договором № 2605-2023 від 26.05.2023 не передбачено порядок зміни ціни після його укладення. Також не передбачено зміну ціни товару й у випадку порушення строків заміни неякісного товару на якісний.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Удімет" посилається на ч.1 ст. 691 ЦКУ, ч. 3 ст. 691 ЦКУ та зазначає, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин зазначені норми матеріального права (ч.2 ст. 632, ч.3 ст. 691 ЦКУ) що произвело до неправильного вирішення справи.

Скаржник вказує, що як зазначалось вище, Договором № 2605-2023 від 26.05.2023 не передбачено порядок зміни ціни після його укладення. Також не передбачено зміну ціни товару й у випадку порушення строків заміни неякісного товару на якісний, тому, в силу положень ч.3 ст. 691 ЦКУ, ціна товару повинна була визначатись на день передання товару виходячи із співвідношення цих показників на момент укладення договору і на момент передання товару.

Апелянт звертає увагу, що суд першої інстанції на доводи Відповідача з цього приводу уваги не звернув та безпідставно зазначив в мотивувальній частині Рішення про те, що саме відповідач-постачальник у зв`язку з поставкою ним неякісного товару та тривалою його заміною, з метою вирішення спірного питання пропонував позивачу-покупцеві різні варіанти компенсації, а саме додаткові одиниці товару на безкоштовній основі (лист № 2711/23-17 від 27.11.2023), дисконт у розмірі 25% (лист № 2501/23-17 від 25.01.2024).

В апеляційній скарзі зазначено, що крім того, Відповідач наголошував на тому, що відповідно до ст. 678 Цивільного кодексу України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару. Якщо продавець товару неналежної якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред`явлені до продавця або виготовлювача товару (ч. 3 ст. 678 ЦКУ).

Скаржник зауважує, що у вимозі № 161 від 19.01.2024 Позивач не висловлював свою волю щодо відмови від Договору, не зазначав про те, повертає неякісний товар та не просить його забрати. Зазначене свідчить про те, що Позивач мав на меті повернути собі кошти в сумі 636 500,00 грн. і залишити за собою вже отриманий товар.

Апелянт наголошує, що зменшення ціни товару на 50 відсотків не було пропорційним. Визначення ринкової ціни товару в розумінні Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» станом на дату передачі товару не проводилась. Позивач прийняв товар та використовує його у своєму виробництві, а відповідача змусив підписати дискримінаційну Додаткову угоду № 2. Визначити реальну вартість товару під час судового розгляду шляхом проведення експертизи є неможливим, оскільки Позивач використовує товар у своєму виробництві.

На переконання скаржника, на зазначені доводи Відповідача суд першої інстанції уваги не звернув, як і не звернув увагу на те, що з боку Позивача мала місце суперечлива поведінка: спочатку Позивач просив повернути кошти, а потім вимагав непропорційного зменшення ціни.

Також апелянт звертає увагу апеляційного суду на те, що суд першої інстанції, без наявності в справі належних та допустимих доказів, визнав встановленим факт поставки неякісного товару встановленим.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Удімет" вказує, що так, відповідно до п. 5.2. Договору № 2605-2023 від 26.05.2023 Покупець здійснює приймання товару за якістю відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженої Постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРС від 25.04.1966 № П-7 із змінами та доповненнями (далі по тексту - Інструкція П-7).

Скаржник зазначає, що відповідно до Постанови Верховної Ради України від 12.09.1991 № 1545-ХІІ "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР" до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, не врегульованих законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції та законам України, у зв`язку з чим до спірних правовідносин має бути застосована вказана Інструкція. Дана Інструкція застосовується у всіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, іншими для сторін правилами не встановлений інший порядок прийоми продукції за якістю.

Апелянт наголошує, що тобто в укладеному договорі сторонами вказано, що у випадку виявлення недоліків товару, сторони повинні діяти відповідно до вимог Інструкції П-7. Але матеріали справи свідчать про те, що Позивачем не надано належних доказів приймання продукції за якістю відповідно до даної Інструкції П-7.

Відповідач за первісним позовом/позивач за зустрічним позовом відмічає, що в пункті 29 Інструкції П-7 зазначено, що за результатами приймання продукції за якістю та комплектністю за участю представників, зазначених у п.п. 19 та 20 цієї Інструкції, складається акт про фактичну якість та комплектності одержаної продукції. Акт має бути складений у день закінчення приймання продукції за якістю та комплектністю.

Скаржник звертає увагу, що отже, акт про фактичну якість, не складений взагалі, а Акт огляду товару від 19.10.2023 не є актом який повинен був бути складений позивачем на виконання п. 29 Інструкції П-7, оскільки це два окремі докази. Ні відповідачу ні до суду такий акт про фіксацію неналежної якості товару не надавався.

З огляду на це, на думку апелянта, помилковим є твердження суду першої інстанції в рішенні про те, що постачальник свого зобов`язання зі своєчасної поставки товару належної якості не виконав, чим порушив умови договору та вимоги закону, оскільки належні та допустимі докази того, товар не відповідав якості в матеріалах справи відсутні.

Відповідач за первісним позовом/позивач за зустрічним позовом вважає, що також помилковим є висновок суду що з боку постачальника мало місце тривале усунення недоліків товару, що стало наслідком укладення додаткової угоди № 2 від 08.02.2024 до договору.

Скаржник зауважує, що в зустрічному позові перед судом ставилось питання про визнання цієї угоди недійсною з огляду на те, що головною підставою визнання Додаткової угоди № 2 до Договору № 2605-2023 від 26.05.2023 під впливом тяжкої обставини і на невигідних умовах є те, що ТОВ «УДІМЕТ» опинилось в прямій залежності від неоднозначної позиції ПрАТ «ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ЦЕЛЮЛОЗНО-КАРТОННИЙ КОМБІНАТ» (відповідача за зустрічним позовом).

Апелянт наголошує, що з огляду на це, суд першої інстанції на підставі належних і допустимих доказів повинен був перевірити, чи дійсно мало місце постачання неякісного товару. Але суд цього зробив.

На переконання скаржника, Експертний висновок № ГО-23 від 11.01.2024 Дніпропетровської Торгово-Промислової Палати не може собою замінити акт, який повинен був бути складений позивачем на виконання п. 29 Інструкції П-7, оскільки це два окремі докази. За відсутності Акту про фактичну якість товару факт неналежної якості товару не може бути доведений жодним іншим доказом, оскільки сторони в Договорі чітко передбачили процедуру фіксації факту неналежної якості товару у відповідності до Інструкції П-7. Позивач процедури фіксації поставки товару неналежної якості, яка обумовлена в договорі, не дотримався, а суд першої інстанції на це уваги не звернув, хоча визнав що спірна Додаткова угода була укладена у зв`язку з неналежною якістю товару.

Відповідач за первісним позовом/позивач за зустрічним позовом зазначає, що принаймні, в п. 1 спірної Додаткової угоди № 2 зазначено, що остання укладена у в`язку, в тому числі, з порушенням строків заміни неякісного товару на якісний. А чи мало місце поставка неякісного товару, не з`ясовано.

Скаржник вважає, що фактично Позивач примусив Відповідача погодитись на необґрунтоване зниження ціни товару інакше Позивач вимагав повернення сплачених за товар коштів в сумі 636 500,00 грн. про що надіслав відповідну Вимогу № 161 від 19 січня 2024 року.

Апелянт наголошує, що законом передбачена лише можливість пропорційного зменшення ціни товару (п.1) ч.1 ст. 678 ЦКУ). Але зменшення ціни товару на 50 % не є пропорційним. Принаймні Позивачем не надано жодних доказів тому, що зменшення ціни товару на 50% було пропорційним.

Відповідач за первісним позовом/позивач за зустрічним позовом зауважує, що визначення ринкової ціни товару в розумінні Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» станом на дату передачі товару і підписання спірної додаткової угоди не проводилась. Позивач прийняв товар та використовує його у своєму виробництві, а відповідача змусив підписати дискримінаційну Додаткову угоду № 2. Визначити реальну вартість товару під час судового розгляду шляхом проведення експертизи є неможливим, оскільки Позивач використовує товар у своєму виробництві.

Скаржник наполягає, що таким чином, Додаткова угода № 2 від 08.02.2024 до Договору № 2605-2023 від 26.05.2023, окрім того, що укладена за наявності тяжкої обставини і на невигідних умовах, ще й суперечить положенням ч. 2 ст. 632, п.1) ч. 1 ст. 678, ч. 3 ст. 691 Цивільного кодексу України тому, і в силу зазначених обставин, на підставі ч.1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підлягала визнанню недійсною.

Апелянт зазначає, що у позивача за зустрічним позовом не було іншого виходу як тільки погодиться на підписання такої Додаткової угоди: робота, була виконана з власних матеріалів на придбання яких понесені витрати, також були оплачені ТОВ «ПРОКАТ СЕРВІС» послуги з механічної обробки шестерней в сумі 291 432,00грн. за Договором № 17-П 2023 від 17.05.2023 про надання послуг. Позивачем за зустрічним позовом були понесені витрати на транспортування Товару Покупцю.

Скаржник вказує, що спірна додаткова угода була підписана Позивачем за зустрічним позовом в умовах впливу на виробничі процеси загальних мобілізаційних заходів в країні, в умовах яких більшість спеціалістів ТОВ «УДІМЕТ» звільнились. Погіршився фінансовий стан (довідка та звіти про фінансовий стан додаються).

Апелянт звертає увагу, що за інших обставин ТОВ «УДІМЕТ» ніколи б не пішло на підписання заздалегідь збиткової та невиправданої економічними цілями угоди.

Відповідач за первісним позовом/позивач за зустрічним позовом відмічає, що причинно-наслідковим зв`язком між тяжкими обставинами і вкрай невигідними умовами та вчиненням спірної додаткової угоди є те, що остання була вчинена виключно для зменшення тяжких обставин - ймовірне банкрутство та тягар повернення повної суми вартості товару.

Скаржник наголошує, що безпосередньо в судовому засіданні було встановлено, що проект спірної додаткової угоди було підготовлено Позивачем та запропоновано для підписання Відповідачем. Надати суду пояснення чому ціна товару була знижена саме на 50% Позивач не зміг, доказів пропорційності не надав, що свідчить про те, що зниження ціни не пропорційним.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.01.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Дармін М.О., Кощеєв І.М.

З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою ЦАГС від 17.01.2025 здійснено запит матеріалів справи №904/2082/24 із Господарського суду Дніпропетровської області та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

24.01.2025 матеріали справи надійшли до ЦАГС.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.01.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Удімет" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2024 у справі № 904/2082/24 - залишено без руху. Апелянту, надано строк протягом 10 днів з дня отримання цієї ухвали, усунути вказані недоліки апеляційної скарги, а саме: здійснити доплату судового збору в сумі 1 166,85 грн., докази чого надати суду.

04.02.2025 від ТОВ "Удімет" до ЦАГС надійшла заява про усунення недоліків, якою просить долучити до матеріалів справи докази доплати судового збору - платіжну інструкцію № 63 від 30.01.2025 та відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Удімет» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2024.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Удімет" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2024 у даній справі та призначено її розгляд у судовому засіданні на 25.06.2025 о 12:20 год.

Приватним акціонерним товариством "Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат" подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить: рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2024 року у справі № 904/2082/24 залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УДІМЕТ» - без задоволення.

ПрАТ «ІЦКК», ознайомившись з апеляційною скаргою, позовні вимоги Апелянта (Відповідача) не визнає в повному обсязі, оскільки вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

У відзиві на скаргу відзначено, що постачальником (ТОВ «УДІМЕТ») було неодноразове суттєво порушені умови Договору (порушення строків поставки, поставки Товару. якій не відповідав якості (наявні недоліки), порушення строків усунення недоліків (докази наявні в матеріалах справи)), у зв`язку з чим ПрАТ «ІЦКК» було заявлено вимогу Постачальнику (ТОВ «УДІМЕТ») про повернення сплачених грошових коштів у сумі 636 500,00 грн (шістсот тридцять шість тисяч п`ятсот гривень 00 копійок) (наявна в матеріалах справи).

Позивач за первісним позовом/відповідач за зустрічним позовом зазначає, що однак, Постачальником (ТОВ «УДІМЕТ»), який усвідомлював неодноразові порушення умов Договору та настання наслідків: сплати штрафних санкцій та повернення отриманої грошової суми за Товар, було запропоновано прийняти Товар з зменшенням його вартості, про що було складено Додаткову угоду № 2 від 08.02.2024 до Договору (Додаткова угода наявна в матеріалах справи).

П. 1 цієї Додаткової угоди зазначено: «Сторони у зв`язку з порушеннями Постачальником Строку поставки Товару, строку заміни неякісного Товару на якісний, дійшли згоди внести зміни у п. 1 Специфікації № 1 від 26 травня 2023 року, яка є Додатком № 1 до Договору в частині зменшення вартості кожної позиції Товару на 50 (п`ятдесят) відсотків та викласти вказаний пункт в наступній редакції:...»

Також позивач за первісним позовом/відповідач за зустрічним позовом зауважує, що саме ТОВ «УДІМЕТ» у зв`язку з поставкою ним неякісного товару та тривалою його заміною, з метою вирішення спірного питання пропонував позивачу-покупцеві різні варіанти компенсації, а саме додаткові одиниці товару на безкоштовній основі (лист № 2711/23-17 від 27.11.2023), дисконт у розмірі 25% (лист № 2501/23-17 від 25.01.2024).

Позивач за первісним позовом/відповідач за зустрічним позовом наголошує, що отже, Постачальником (ТОВ «УДІМЕТ») на основі свого вільного волевиявлення було ініційовано і укладено з їх товариством дану Додаткову угоду щодо зменшення ціни товару, яка є невід`ємною частиною Договору.

Тому, як вважає позивач за первісним позовом/відповідач за зустрічним позовом, доводи Відповідача про те, що Договором не передбачено порядок зміни ціни після його укладання, є безпідставними і надуманими.

У відзиві на скаргу вказано, що ТОВ «УДІМЕТ» в апеляційній скарги (арк. 6) наголошує, що «У вимозі № 161 від 19.01.2024 Позивач не висловлював свою волю щодо відмови від Договору, не зазначав про те, повертає неякісний товар та не просить його забрати. Зазначене свідчить про те, що Позивач мав на меті повернути собі кошти в сумі 636 500,00 грн. і залишити за собою вже отриманий товар.».

Позивач за первісним позовом/відповідач за зустрічним позовом звертає увагу, що однак, це не відповідає дійсності з наступних підстав: За Специфікацією № 1 від 26.05.2023 року вартість Товару, який поставляється складає 741 000,00 грн (сімсот сорок одна тисяча гривень 00 копійок). Отже, в вимозі № 161 від 19.01.2024 зазначається, що приймання пройшли тільки 2 шестерні на суму 104 500,00 грн (сто чотири тисячі п`ятсот гривень) а саме п. 1 та п. 4 Специфікації № 1 від 26.05.2023 року. Таким чином, 11 шт. шестерней на той час взагалі ще були у ТОВ «УДІМЕТ» та ПрАТ «ІЦКК» не збирався їх залишати з підстав того, що він їх не отримував. Таким чином, ПрАТ «ІЦКК» мав намір повернути грошові кошті у розмірі 636 500,00 грн (шістсот тридцять шість тисяч п`ятсот гривень 00 копійок) за неотриманий Товар. Твердження ТОВ «УДІМЕТ» щодо мети ПрАТ «ІЦКК» отримати грошові кошти та залишити Товар не відповідає дійсності.

Позивач за первісним позовом/відповідач за зустрічним позовом відмічає, що ТОВ «УДІМЕТ» в апеляційній скарги (арк. 6) також зазначає, що: «Якщо продавець товару неналежної якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред`явлені до продавця або виготовлювача товару (ч. 3 ст. 678 ЦКУ).»

Позивач за первісним позовом/відповідач за зустрічним позовом вказує, що також, ТОВ «УДІМЕТ» в апеляційній скарги посилається на те, що відсутній Акт про фактичну якість та комплектності одержаної продукції та відсутні докази невідповідності якості поставленого Товару.

Однак, як зазначає позивач за первісним позовом/відповідач за зустрічним позовом, обставини справи свідчать, що ТОВ «УДІМЕТ» приймає на опрацювання Товар у якого нібито відсутні недоліки та у зв`язку з порушенням терміном усунення виявлених недоліків направляє листи щодо продовження терміну усунення та зменшення вартості Товару.

Позивач за первісним позовом/відповідач за зустрічним позовом, звертає увагу суду, що ТОВ «УДІМЕТ» було подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прокат-Сервіс», про стягнення 609 682,00 грн збитків, які виникли внаслідок неналежного виконанням відповідачем умов договору про надання послуг № 17-П 2023 від 17.05.2023, згідно якого були виконати ремонтні, відновлювальні роботи, механічну обробку, а також виготовити деталі згідно технічної документації (судова справа № 904/1586/24). Зазначені деталі є Товаром, який було поставлено ТОВ «УДІМЕТ» ПрАТ «ІЦКК» за Договором поставки № 2605-2023 від 26.05.2023. Однак, за результатами розгляду цього позову в задоволенні позову ТОВ «УДІМЕТ» було відмовлено в повному обсязі (посилання на рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: https://reyestr.court.gov.ua/Review/119416039).

Позивач за первісним позовом/відповідач за зустрічним позовом зазначає, що можна прийти до висновку, що ТОВ «УДІМЕТ» погодилося щодо наявності недоліків, намагалося їх виправити, а також стягнути збитки з Товариства з обмеженою відповідальністю «Прокат-Сервіс» по справі № 904/1586/24. Таким чином, доводи апеляційної скарги не відповідають дійсності, а ТОВ «УДІМЕТ» намагається будь яким чином уникнути відповідальності за порушення умов Договору поставки № 2605-2023 від 26.05.2023.

Крім того, у відзиві на скаргу відзначено, що також, ТОВ «УДІМЕТ» в апеляційній скарги зазначає, що додаткова угода була підписана ним начебто під впливом тяжкої обставини і на невигідних умовах.

Позивач за первісним позовом/відповідач за зустрічним позовом наголошує, що до тяжких обставин відповідно до частини першої статті 233 Цивільного кодексу України може бути віднесено тяжку хворобу особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загрозу втратити житло чи загрозу банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. При цьому слід мати на увазі, що тяжка обставина має бути саме для тієї особи, яка вчинила правочин.

Позивач за первісним позовом/відповідач за зустрічним позовом звертає увагу, що ТОВ «УДІМЕТ» під час розгляду справі в суді першої інстанції не доведено належними доказами наявності підстав для визнання додаткової угоди № 2 від 08.02.2024 до договору недійсною в порядку статті 233 Цивільного кодексу України.

Підсумовуючи вищезазначене, позивач за первісним позовом/відповідач за зустрічним позовом зазначає, що укладання Додаткової Угоди №2 від 08.02.2024 року здійснювалося на основі вільного волевиявлення Сторін та у зв`язку з неодноразовими порушеннями умов Договору при його виконанні зі сторони ТОВ «УДІМЕТ», які ним офіційно визнавалися (документи про що є в матеріалах справи) і Товар неодноразово ним перероблявся саме із-за неналежної якості.

З огляду на викладене, позивач за первісним позовом/відповідач за зустрічним позовом вважає, що всім обставинам справи судом першої інстанції була надана належна правова оцінка, у зв`язку з чим рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2025р. у справі № 904/2082/24 є законним, обґрунтованим та ухваленим з додержанням всіх норм матеріального і процесуального права, а доводи ТОВ «УДІМЕТ», викладені ним в апеляційній скарзі, є безпідставними та неправомірними.

25.06.2025 від представника ТОВ «УДІМЕТ» до ЦАГС надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи у зв`язку з небезпекою через обстріли м. Дніпро.

Розглянувши клопотання ТОВ «УДІМЕТ» про відкладення (перенесення) розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

У період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, судів.

Колегія суддів зауважує, оскільки суд здійснює свої повноваження, не припинив роботу - сторони мають право взяти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, або подати заяву про розгляд справи без участі сторони.

Зазначених заяв/клопотаннь від ТОВ «УДІМЕТ» до ЦАГС не надходило.

Як вбачається з поданого представником ТОВ «УДІМЕТ» клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги, останній обізнаний про день, час та місце даного судового засідання.

Відповідно до частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

У свою чергу суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 922/1200/18, від 04.06.2020 у справі № 914/6968/16.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи все вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання представника ТОВ «УДІМЕТ» про відкладення розгляду справи та вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у даному судовому засіданні.

У судовому засіданні 25.06.2025 проголошено скорочене судове рішення (вступну та резолютивну частини постанови) по справі.

Встановлені судом першої інстанції та перевірені апеляційним господарським судом обставини справи.

Як вбачається з матеріалів справи, між Приватним акціонерним товариством "Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат" (далі - покупець, позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Удімет" (далі - постачальник, відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом) укладено договір поставки № 2605-2023 від 26.05.2023 (далі - договір).

Згідно з пунктом 1.1 договору постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві товар, повне найменування якого, марка, вид, сорт, код УКТ ЗЕД, ціна вказується у специфікаціях (додатках до цього договору) (далі - товар), які є його невід`ємною частиною, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар та оплатити його в порядку на умовах, передбаченими цим договором.

Детальна інформація про кількісні та якісні характеристики товару міститься у специфікації (додатку до цього договору) (п. 2.1 договору).

Відповідно до пункту 2.2 договору у специфікації (додатку до договору) зазначаються також такі відомості про товар: повне найменування товару; виробник, країна походження товару (для товарів імпортного виробництва); одиниця виміру товару; кількість кожного найменування (сорту, виду) товару; загальна кількість товару; якісні характеристики товару (посилання на ГОСТ/ДСТУ, ТУ тощо); технічні характеристики товару (посилання на ГОСТ/ДСТУ, ТУ тощо); ціна кожного найменування (сорту, виду) товару; загальна вартість товару і валюта платежу; комплектність, фасування товару (за необхідності).

За згодою сторін у специфікації (додатку до договору) можуть бути вказані й інші відомості про товар.

Підтвердженням належної якості товару є сертифікат якості (та/або паспорт) з відміткою відділу технічною контролю (ВТК), виданий виробником товару, а також інші документи, передбачені чинним законодавством України, що підтверджують якість товару та його відповідність національним стандартам, технічним умовам, іншим встановленим законодавством вимогам (п. 2.3 договору).

Пунктом 3.1 договору передбачено, що постачання товару здійснюється на умовах "DAP склад покупця за адресою: Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Нахімова, 300" відповідно до вимог Міжнародних правил тлумачення термінів Інкотермс 2010. Сторони можуть визначити інші умови постачання товару, при узгодженні їх у специфікаціях (додатках) до цього договору. Умови поставки регламентуються відповідними термінами, що передбачені Міжнародними правилами тлумачення термінів Інкотермс у редакції 2010 року, яка погоджена сторонами (далі - Правила Інкотермс).

У разі здійснення попередньої оплати у строки, передбачені пунктом 4.6 цього договору, постачальник, після отримання грошових коштів на свій рахунок, зобов`язується провести власними силами або за власний рахунок завантаження на автомобільний транспорт товар належної якості (для поставки покупцю) в погодженій сторонами кількості та за ціною згідно з умовами цього договору (п. 3.2 договору).

Згідно з пунктом 3.3 договору постачальник зобов`язується поставити товар покупцеві у строки, визначені специфікацією (додаток до даного договору), з урахуванням умов, передбачених розділом 3 цього Договору.

Поставка товару здійснюється постачальником згідно з пунктом 3.1 договору тільки після отримання письмового підтвердження (належним чином оформленої заявки покупця, яка направляється постачальнику одним із таких способів: або поштою на юридичну адресу постачальника, або в електронному вигляді на електронну адресу (е-mail): ІНФОРМАЦІЯ_1. У підтвердженні (заявці) покупець указує графік поставки, зазначає обсяги та терміни поставки товару в межах періоду поставки, який сторони вказують у специфікації (додатку до цього договору). Дострокова поставка товару постачальником допускається тільки за згодою сторін. Постачальник вважається таким, що передав покупцеві товар, одержання якого передбачено безпосередньо на складі постачальника або на складі третьої особи (вантажовідправника) чи на складі перевізника, тільки у разі одержання від уповноваженої особи з боку покупця письмового доручення, складеного на фірмовому бланку або на чистому аркуші паперу з відбитком кутового штампа за підписом комерційного директора або особи, яка його заміщує (дозволяється факсимільний відбиток підпису), та скріплення печаткою для одержання товару відповідно до умов даного договору (п. 3.4 договору).

За змістом абзацу першого пункту 3.5 договору разом із товаром, але не пізніше дати поставки, постачальник зобов`язаний надати покупцю оригінали документів, оформлених державною мовою відповідно до чинного законодавства України та пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995 № 88, а саме:

- рахунок-фактуру, крім випадків, коли оригінал надається постачальником для здійснення попередньої оплати (оригінал);

- видаткову накладну на відпуск товару (оригінал) або акт приймання-передачі товару (оригінал державною мовою);

- товаротранспортну накладну (оригінал), за умови поставки вантажним автотранспортом постачальника;

- податкову накладну в електронній формі (через систему електронного документообігу М.Е.Dок та інші) з дотриманням умови щодо реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- сертифікат якості виробника товару, а також інші документи згідно з пунктом 2.2 договору (оригінали або належним чином завірені копії);

- у разі, якщо товар підлягає сертифікації - сертифікат походження та відповідності за системою сертифікації УкрСЕПРО, гігієнічний, екологічний сертифікат, а також сертифікати згідно з чинним законодавством України (оригінал або належним чином завірені копії).

Зобов`язання постачальника щодо постачання товару вважаються виконаними в момент підписання покупцем видаткової накладної або акта приймання-передачі товару. Поставка товару здійснюється у технічно справному транспортному засобі (п. 3.6 договору).

Відповідно до пункту 3.8 договору постачальник зобов`язаний поставити товар покупцю у строки, визначені пунктом 3.3 цього договору, та за власний рахунок здійснити завантаження товару у транспортний засіб покупця належної якості.

Право власності на товар та ризик його випадкового знищення чи пошкодження переходять до покупця з моменту отримання ним товару (п. 3.10 договору).

Пунктом 4.1 договору передбачено, що загальна вартість товару за цим договором становить суму партій товару за всіма специфікаціями (додатками) до даного договору або накладними.

Ціна кожного найменування товару, його марки, виду, сорту, одиниці виміру, а також загальна вартість кожної партії товару вказується в специфікації (додатках) до договору або видаткових накладних (п. 4.2 договору).

Згідно з пунктом 4.3 договору ціна і загальна вартість кожної партії товару, зазначена в пункті 4.2 договору, встановлюється у національній валюті України - гривні і не підлягає зміні протягом дії цього договору.

Ціна товару включає вартість упаковки, маркування, тари якщо інше не вказано в специфікації (додатках) до договору з урахуванням положень Інкотермс (п. 4.5 договору).

За змістом пункту 4.6 договору розрахунки за товар здійснюються наступним чином. Покупець здійснює передоплату у розмірі 50%, інші 50% - по факту готовності товару до відвантаження після письмового повідомлення постачальником замовника протягом 5 робочих днів на поточний рахунок постачальника за умови надання оригіналу рахунка-фактури (або його копії з подальшим наданням оригіналу протягом 5 робочих днів від дати проведення передоплати. Інші документи, в т.ч. видаткова накладна, надаються у строки, обумовлені умовами договору. Датою (моментом) оплати вважається дата списання коштів з поточного рахунку покупця. Якщо постачальник, який одержав суму попередньої оплати, не поставив у встановлений договором строк товар, покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України від дня одержання суми попередньої оплати до дня її фактичного повернення.

Сторони можуть визначити інші умови оплати окремої партії поставки товару, при узгодженні їх в специфікаціях (додатках) до цього договору.

У разі, якщо сторони у порядку, зазначеному в пункті 4.6 договору, встановили термін оплати - після моменту поставки, покупець проводить оплату за товар після надання постачальником документів, зазначених у пункті 3.5 договору, у тому числі податкової накладної, зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з вимогами чинного законодавства України. При простроченні строку надання цих документів термін оплати збільшується на строк прострочення надання постачальником документів. У цьому разі покупець не несе жодної відповідальності за прострочення оплати (абз. перший п. 4.7 договору).

Згідно з пунктом 5.1 договору приймання товару за кількістю проводиться відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженої Постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-6 із змінами та доповненнями.

Покупець здійснює приймання товару за якістю відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженої Постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 № П-7 із змінами та доповненнями (п. 5.2 договору).

Пунктом 5.3 договору встановлено, що в разі виявлення покупцем під час приймання невідповідності фактично поставленого за кількістю та/або якістю і/або асортиментом товару умовам цього договору покупець у письмово, у тому числі за допомогою електронного зв`язку або рекомендованим листом повідомляє про це постачальника із зазначенням строку, протягом якого повинен прибути представник постачальника на територію покупця, а постачальник або його представник за довіреністю зобов`язаний прибути у встановлений покупцем строк для засвідчення факту невідповідності товару умовам договору шляхом підписання відповідного акта. Представник постачальника за довіреністю зобов`язаний мати при собі оригінал довіреності, що підтверджує його повноваження діяти від імені постачальника.

Протягом 2 робочих днів із моменту прибуття постачальника або його представника за довіреністю сторони складають та підписують відповідний акт. У разі невідповідності якості, асортименту поставленого товару умовам договору постачальник зобов`язується замінити неякісний, невідповідний асортименту товар на якісний, відповідний асортименту товар на якісний, відповідний асортименту, протягом 20 календарних днів з дати підписання відповідного акта. Витрати, у тому числі транспортні, із заміни товару покладаються на постачальника (п. 5.4 договору).

У разі, якщо постачальник не прибув або прибув із порушенням встановленого пунктом 5.3 договору строку або відмовляється підписувати акт про невідповідність якості/кількості/асортименту поставленого товару умовам цього договору, або за наявності спірних питань між сторонами про відповідність поставленого товару умовам договору, покупець має право залучити для перевірки відповідності кількості/якості/асортименту товару представника незалежної організації (Торгово-промислову палату України (далі - ТПП) або іншу організацію, узгоджену сторонами). У цьому випадку висновок незалежної організації є підставою для виникнення у сторін прав і обов`язків, передбачених цим договором. Постачальник зобов`язується замінити неякісний, невідповідний асортименту товар на якісний, відповідний асортименту товар, протягом 20 календарних днів з дати підписання висновку незалежної організації. Витрати, у тому числі транспортні, із заміни товару покладаються на постачальника. У випадку, якщо висновком незалежної організації буде підтверджений факт невідповідності поставленого товару умовам договору, всі витрати, пов`язані із залученням представника незалежної організації, покладаються на постачальника (п. 5.5 договору).

Пунктом 5.6 договору передбачено, що у разі порушення строку заміни товару, встановленого пп. 5.4, 5.5 договору, постачальник у строк до 3 банківських днів після закінчення такого строку заміни сплачує покупцю штраф у розмірі 20% від вартості неякісного та/або невідповідного асортименту товару. У випадку, якщо в подальшому заміна неякісного, невідповідного асортименту товару неможлива, постачальник зобов`язаний повернути покупцеві перераховані за такий товар грошові кошти протягом 5 банківських днів після закінчення строку, встановленого для його заміни, а також своїми силами і за свій рахунок у той же термін забрати неякісний, невідповідний асортименту товар. У даному випадку постачальник також відшкодовує покупцеві всі витрати та збитки, пов`язані з неякісним або невідповідним асортименту товаром, у тому числі оплачує послуги з перевезення товару, упущену вигоду та інші витрати, що підлягають відшкодуванню згідно зі статтями 224 та 225 Господарського кодексу України.

У разі порушення строків повернення грошових коштів, встановлених даним пунктом, постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,5% ід суми неповернених коштів за кожний день прострочення. Нарахування пені починається з дати отримання постачальником від покупця офіційного листа про повернення грошових коштів.

У разі поставки товару з порушенням строків, визначених у пункті 3.3 договору, покупець має право відмовитися від товару. При цьому постачальник зобов`язаний своїми силами і за власний рахунок забрати не прийнятий покупцем товар протягом 3 днів з моменту повідомлення покупця про відмову прийняти товар. Якщо постачальник у цей строк не розпорядиться товаром, покупець має право на свій розсуд зберігати неприйнятий товар до передачі його постачальнику або реалізувати його третім особам. Витрати покупця, пов`язані зі зберіганням товару, його реалізацією або передачею і доставкою постачальнику, підлягають відшкодуванню за рахунок постачальника (п. 5.7 договору).

Відповідно до абзацу першого пункту 7.1 договору якість товару, що поставляється за цим договором, має відповідати вимогам, зазначеним у специфікації (додатку) до договору та іншим чинним в Україні нормативним вимогам, передбаченим для даного виду товару. У будь-якому випадку якість товару не може бути нижче звичайного рівня якості для предмета договору чи загальних критеріїв якості.

Сторони не несуть відповідальності за повне або часткове невиконання будь-яких своїх обов`язків за цим договором, якщо таке невиконання стало наслідком настання таких обставин непереборної сили, як повінь, пожежа, землетрус та інші стихійні лиха, ембарго, війна або військові дії, рішення органів влади, а також будь-яких інших обставин, що знаходяться поза контролем сторін (п. 8.1 договору).

Строк виконання зобов`язань відкладається на час, протягом якого будуть діяти такі обставини (п. 8.2 договору).

Настання форс-мажорних обставин та їх тривалість засвідчується сертифікатом Торгово-промислової палати, виданого відповідно до чинного законодавства України, або висновком компетентного державного органу ТПП України, що підтверджує наявність форс-мажорних обставин (п. 8.3 договору).

Сторона зобов`язана негайно, не пізніше 3 календарних днів з моменту настання форс-мажорних обставин, у письмовій формі повідомити іншу сторону про їх настання, передбачуваний термін їх дії і про їх припинення (можливість встановлення нового строку зобов`язань в іншому періоді) (п. 8.4 договору).

Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про настання форс-мажорних обставин позбавляє сторону, що оголосила про форс-мажорні обставини, права посилатися на зазначені обставини як на підставу, що звільняє від відповідальності за порушення зобов`язань за цим договором (п. 8.5 договору).

Відповідно до пункту 10.2 договору у разі порушення строку поставки товару згідно з цим договором постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,5% від суми товару, що вказана у специфікації (додатку до договору), за кожний день прострочення з наступного дня від кінцевої дати поставки і до дня фактичної поставки (включаючи день поставки). У разі продовження такого прострочення більше 10 календарних днів постачальник додатково сплачує покупцю штраф у розмірі 10% від суми непоставленого (недопоставленого) товару.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами та скріплення печатками сторін (за наявності). Строк дії договору закінчується 31 грудня 2022 року. Закінчення строку дії цього договору не тягне за собою припинення зобов`язань щодо розрахунків за договором, не звільняє сторін від необхідності належного їх виконання та від відповідальності за їхнє неналежне виконання. У випадку, якщо жодна зі сторін договору за 30 календарних днів до дати припинення договору письмово не повідомить іншу сторону про припинення договору, то цей договір вважається продовженим ще на один календарний рік на тих самих умовах, які були раніше встановлені цим договором. Кількість таких поновлень не обмежується (п. 12.1 договору).

За змістом пункту 14.3 договору усі зміни, доповнення та додатки до цього договору будуть дійсними тільки у випадку, якщо вони вчинені у письмовій формі, підписані уповноваженими представниками обох сторін і скріплені печатками (за наявності) сторін. Зміни, доповнення та додатки до договору викладаються виключно українською мовою.

Належним чином оформлені зміни, доповнення, додатки, специфікації до договору є його невід`ємною частиною (п. 14.4 договору).

До договору сторонами підписано специфікацію № 1 від 26.05.2023 (Додаток № 1), в якій затверджено найменування, кількісні та якісні характеристики товару, його ціну та загальну вартість партії товару, а також визначено інші умови майбутньої поставки (а.с. 16 том 1).

Так, відповідно до пункту 1 специфікації № 1 від 26.05.2023 поставці підлягає товар на загальну суму 741000,00 грн (у т.ч. ПДВ), а саме:

- шестерня, креслення Б-18.03.16.027 (виробник ТОВ "Удімет", країна походження Україна), код УКТ ЗЕД 8431, у кількості 1 шт за ціною 60500,00 грн на суму 60500,00 грн;

- шестерня, креслення Б-18.03.16.028 (виробник ТОВ "Удімет", країна походження Україна), код УКТ ЗЕД 8431, у кількості 3 шт за ціною 61500,00 грн на суму 184500,00 грн;

- шестерня, креслення Б-18.03.16.029 (виробник ТОВ "Удімет", країна походження Україна), код УКТ ЗЕД 8431, у кількості 2 шт за ціною 58000,00 грн на суму 116000,00 грн;

- шестерня, креслення Б-18.03.16.030 (виробник ТОВ "Удімет", країна походження Україна), код УКТ ЗЕД 8431, у кількості 3 шт за ціною 44000,00 грн на суму 132000,00 грн;

- шестерня, креслення Б-18.03.16.031 (виробник ТОВ "Удімет", країна походження Україна), код УКТ ЗЕД 8431, у кількості 4 шт за ціною 62000,00 грн на суму 248000,00 грн.

Відповідно до пунктів 4, 5 специфікації № 1 від 26.05.2023 строк виготовлення товару - 45 календарних днів від дати здійснення 50% передоплати; строк поставки - 3 робочі дні від дати здійснення 100% передоплати.

Строк гарантії на товар встановлюється 12 місяців, який починається з моменту введення в експлуатацію, але не більше 18 місяців з моменту поставки (п. 7 специфікації № 1 від 26.05.2023).

Пунктом 8 специфікації № 1 від 26.05.2023 визначено, що датою переходу права власності до покупця на товар (продукцію) є дата складання акта прийому-передачі про отримання товару (продукції), а у разі його відсутності - дата складання видаткової накладної, підписаного(ної) обома сторонами. Перехід права власності до покупця не звільняє постачальника від обов`язку замінити неякісний товар, якщо його невідповідність буде встановлено при остаточному прийманні на складі вантажоотримувача.

Товар має бути новим, не раніше 2023 року випуску (п. 9 специфікації № 1 від 26.05.2023).

Додатками до специфікації є: креслення Б-18.03.16.027 - Додаток № 1; креслення Б-18.03.16.028 - Додаток № 2; креслення Б-18.03.16.029 - Додаток № 3; креслення Б-18.03.16.030 - Додаток № 4; креслення Б-18.03.16.031 - Додаток № 5 (п. 10 специфікації № 1 від 26.05.2023).

11.07.2023, на виконання пункту 4.6 договору, позивач (покупець) за платіжною інструкцією № 2054 від 20.06.2023 на суму 370500,00 грн здійснив першу частину попередньої оплати за товар у розмірі 50% його вартості (а.с. 17 том 1).

Відтак, з урахуванням здійсненої попередньої оплати, кінцевим строком виготовлення товару постачальником є 25.08.2023 (п. 4 специфікації № 1 від 26.05.2023).

Утім, про готовність товару до відвантаження та необхідність здійснення доплати за товар у сумі 370500,00 грн відповідач (постачальник) повідомив позивача (покупця) тільки 30.08.2023 листом № 2908/23-18 від 29.08.2023, надісланим на його електронну адресу (а.с. 18-20 том 1).

27.09.2023, відповідно до пункту 4.6 договору, позивач здійснив остаточний розрахунок за товар у розмірі 50% його вартості, що підтверджується платіжною інструкцією № 2843 від 31.08.2023 на суму 370500,00 грн (а.с. 21 том 1).

Тож, згідно з умовами специфікації № 1 від 26.05.2023 товар мав бути поставлений позивачу не пізніше 02.10.2023.

16.10.2023, з порушенням погодженого сторонами строку, відповідач здійснив часткову поставку товару в кількості 12 одиниць на суму 683000,00 грн, що підтверджується актом отримання вантажу покупцем від перевізника ТОВ "Делівері" (замовлення № ) (а.с. 22 том 1).

Покупцем під час комісійного приймання за кількістю та якістю товару, поставленого 16.10.2023, були виявлені наступні недоліки:

- невідповідність отриманої кількості товару (шестерні), зазначеній у специфікації № 1 від 26.05.2023 (фактично поставлено товар у кількості 12 шт. замість 13 шт., відсутня шестерня кр. Б-18.03.16.029);

- невідповідність поставленого товару (шестерень у кількості 12 шт.) умовам договору щодо якості у зв`язку з виявленими численними раковинами, в тому числі на поверхнях зубчатих вінців (підварених та оброблених вручну); обичайки мають різну товщину; приварених грузів або вибірок металу, де на кожному із товарів (шестерен) з метою балансування не знайдено.

Комісія дійшла висновку, що поставлений товар (шестерні у кількості 12 шт.) не відповідає умовам договору та не може бути використаний у виробництві.

Виявлені недоліки товару зафіксовані в акті від 19.10.2023, складеному за результатами його комісійного огляду уповноваженими особами покупця (а.с. 105, 231 том 1).

За результатами проведеного огляду позивачем (покупцем) на адресу відповідача (постачальника) було направлено претензію-вимогу № 2187 від 25.10.2023, в якій викладено вимоги щодо прибуття представника постачальника на територію покупця в строк до 01.11.2023 для засвідчення факту невідповідності товару умовам договору шляхом підписання двостороннього акта (відповідно до пункту 5.3 договору); заміни неякісного товару на якісний протягом 20-ти календарних днів з дати підписання відповідного акта з покладенням транспортних витрат у зв`язку із заміною товару на постачальника; виконання у найкоротший термін зобов`язання щодо поставки товару в кількості 1 одиниці (шестерня кр. Б-18.03.16.029) (а.с. 103-104, 229-230 том 1).

26.10.2023 відповідач допоставив товар у кількості 1 одиниці на суму 58000,00 грн, що підтверджується актом отримання вантажу покупцем від перевізника ТОВ "Делівері" (замовлення № ) (а.с. 23 том 1).

02.11.2023 комісією у складі представників покупця та представника постачальника складено акт приймання ТМЦ (а.с. 228 том 1).

У цьому акті за результатом проведеного обстеження товару, що прибув за рахунком № 2316161 від 16.06.2023 (шестерні в кількості 13 шт.), комісією встановлено: на усіх шестернях, на поверхні зубів присутні виправлені та невиправлені окремі раковини глибиною понад 10 мм; указані дефекти виправлені методом зварювання після остаточного термічного оброблення деталей; на усіх шестернях кут нахилу зуба 7°58хв.-8° (згідно креслення 8°16хв40 сек.); шорсткість поверхні зуба зазначена по 5 класу точності, яка потребує інструментального підтвердження; відсутнє балансування усіх шестерень.

За висновком комісії, викладеним в акті приймання ТМЦ від 02.11.2023, шестерні у кількості 13 шт. не відповідають вимогам нормативно-технічної документації (креслення) та підлягають поверненню постачальнику.

Згідно з претензією-вимогою покупця № 2187 від 25.10.2023 кінцевим терміном заміни відповідачем 12 одиниць неякісного товару є 22.11.2023.

В адресованому позивачу (покупцю) листі № 2211/23-17 від 22.11.2023 відповідач (постачальник), посилаючись на великий обсяг робіт і складну ситуацію в країні та на підприємстві, просив позивача додатково збільшити строк доопрацювання продукції на 20 календарних днів (до 12.12.2023) (а.с. 232 том 1).

У листі № 2711/23-17 від 27.11.2023 на адресу позивача (покупця) відповідач (постачальник) із посиланням на ті самі обставини просив дозволити йому відправку продукції на повторне приймання 1-4 грудня 2023 року (орієнтовна дата прибуття - 3-7 грудня 2023 року), гарантуючи при цьому строк служби продукції протягом указаних у договорі строків гарантійних зобов`язань та пропонуючи, з метою досудового врегулювання цього питання, надати на безкоштовній основі 3 шестерні (за кресленням на вибір) у строк 45 днів після прийняття продукції (а.с. 233 том 1).

Зі змісту листа-вимоги позивача № 161 від 19.01.2024, адресованого відповідачу, вбачається, що 11.01.2024 сторони здійснили приймання товару за якістю за участю представника Дніпропетровської торгово-промислової палати, про що було складено акт приймання товару за якістю, а також складено експертний висновок № ГО-23 від 11.01.2024, за яким лише 1 шестерня, креслення Б-18.03.16.030, номер креслення 030-3 та 1 шестерня, креслення Б-18.03.16.027, номер креслення 027-1, підлягають поставці; інший товар - 11 шестерень не відповідають якості та не підлягають поставці.

Тож, оскільки станом на дату складання акта приймання товару за якістю від 11.01.2024, після вжитих постачальником заходів з усунення недоліків, товар не відповідав вимогам договору, позивач заявив вимогу відповідачу про повернення сплачених грошових коштів у сумі 636500,00 грн (741000,00 - 60500,00 - 44000,00 = 636500,00) протягом 7 днів з дня отримання цієї вимоги.

У відповіді на вимогу покупця № 161 від 19.01.2024, а саме у листі № 2501/23-17 від 25.01.2024 постачальник зазначив, що після ретельної перевірки за участю сторонніх організацій та доробки лінійних розмірів продукція (шестерні в кількості 13 шт.) станом на 24.01.2024 повністю відповідає кресленням та готова до відвантаження. У зв`язку з наданими незручностями постачальник повідомив про свою готовність повернути покупцю кошти у вигляді дисконту в розмірі 25% від суми 636500,00 грн протягом 90 днів з моменту приймання товару (а.с. 236 том 1).

У зв`язку з порушеннями постачальником строку поставки товару та його заміни на якісний, сторонами до договору підписано додаткову угоду № 2 від 08.02.2024, у пункті 1 якої погоджено внести зміни до пункту 1 специфікації № 1 від 26.05.2023 (Додаток № 1 до договору) в частині зменшення вартості деяких позицій на 50% та викладення її у новій редакції (а.с. 68-69 том 1).

За змістом нової редакції специфікації до договору поставці підлягає товар на загальну суму 422750,00 грн (у т.ч. ПДВ), а саме:

- шестерня, креслення Б-18.03.16.027 (виробник ТОВ "Удімет", країна походження Україна), код УКТ ЗЕД 8431, у кількості 1 шт. за ціною 60500,00 грн на суму 60500,00 грн;

- шестерня, креслення Б-18.03.16.028 (виробник ТОВ "Удімет", країна походження Україна), код УКТ ЗЕД 8431, у кількості 3 шт. за ціною 30750,00 грн на суму 92250,00 грн;

- шестерня, креслення Б-18.03.16.029 (виробник ТОВ "Удімет", країна походження Україна), код УКТ ЗЕД 8431, у кількості 2 шт. за ціною 29000,00 грн на суму 58000,00 грн;

- шестерня, креслення Б-18.03.16.030 (виробник ТОВ "Удімет", країна походження Україна), код УКТ ЗЕД 8431, у кількості 1 шт. за ціною 44000,00 грн на суму 44000,00 грн;

- шестерня, креслення Б-18.03.16.030 (виробник ТОВ "Удімет", країна походження Україна), код УКТ ЗЕД 8431, у кількості 2 шт. за ціною 22000,00 грн на суму 44000,00 грн;

- шестерня, креслення Б-18.03.16.031 (виробник ТОВ "Удімет", країна походження Україна), код УКТ ЗЕД 8431, у кількості 4 шт. за ціною 31000,00 грн на суму 124000,00 грн.

У пункті 2 додаткової угоди № 2 від 08.02.2024 до договору сторони підтвердили, що станом на дату укладення цієї угоди товар, указаний в пункті 1 специфікації № 1 від 26.05.2023, є оплаченим покупцем в розмірі 741000,00 грн.

Відповідно до пункту 3 додаткової угоди № 2 від 08.02.2024 до договору сторони погодили, що постачальник виконує обов`язки з поставки товару на територію покупця протягом 5-ти робочих днів від дати підписання цієї угоди; зобов`язання постачальника щодо постачання товару в цьому випадку вважаються виконаними в момент підписання покупцем видаткової накладної або акта приймання-передачі товару.

За змістом пункту 5 додаткової угоди № 2 від 08.02.2024 до договору, у зв`язку із зменшенням вартості товару на 50% по позиціям № 2 (у кількості 3 шт.), № 3 (у кількості 2 шт.), № 5 (у кількості 2 шт.) та № 6 (у кількості 4 шт.), указаних у п. 1 специфікації № 1 від 26.05.2023 (з урахуванням змін за цією угодою), яка є невід`ємною частиною договору, постачальник зобов`язується протягом 60-ти днів від дати укладання цієї угоди повернути (сплатити) покупцю отримані грошові кошти в сумі 318250,00 грн, у т.ч. ПДВ - 53041,67 грн.

Відтак, з урахуванням умов додаткової угоди № 2 від 08.02.2024 до договору, відповідач мав поставити позивачу (покупцю) товар, визначений специфікацією № 1 від 26.05.2023 (Додаток № 1) у новій редакції, у строк до 15.02.2024 включно, а також - повернути покупцю кошти в сумі 318250,00 грн (741000,00 - 422750,00 = 318250,00) не пізніше 08.04.2024.

Відповідач поставив позивачу товар на суму 422750,00 грн 24.02.2024, тобто із порушенням строку, погодженого сторонами у додатковій угоді № 2 від 08.02.2024 до договору, що підтверджується актом отримання вантажу від перевізника ТОВ "Делівері" (а.с. 25 том 1).

Інші докази, подані позивачем під час судового засідання 05.12.2024, зокрема акт приймання ТМЦ № 107 від 24.02.2024, видаткова накладна № 2402191 від 19.02.2024, товарно-транспортна накладна № 2402191 від 19.02.2024 (а.с. 38- 40, т. 2), судом не приймаються до розгляду, оскільки були подані з порушенням вимог частин другої та восьмої статті 80 Господарського процесуального кодексу України - не одночасно з поданням позову та без належного обґрунтування причин неможливості їх подання у встановлений строк з незалежних від позивача підстав.

Зобов`язання з повернення позивачу грошових коштів у сумі 318250,00 грн у строк до 08.04.2024 відповідачем виконано не було, у зв`язку з чим позивач звернувся до відповідача з вимогою № 682 від 12.04.2024 про повернення коштів у відповідній сумі в найкоротший термін, але не більше 7 днів з дня її одержання (поштове відправлення № 280) (а.с. 70-71 том 1).

Направлена відповідачу вимога № 682 від 12.04.2024 повернулася позивачу 07.05.2024 за закінченням встановленого терміну зберігання, що підтверджується даними оператора поштового зв`язку щодо відстеження поштового відправлення № 280 (а.с. 72 том 1).

Відповідач коштів у сумі 318250,00 грн позивачу не повернув, що й стало причиною спору.

Предметом доказування у цій справі є обставини, пов`язані з виконанням сторонами зобов`язань за договором поставки № 2605-2023 від 26.05.2023 з урахуванням додаткової угоди № 2 від 08.02.2024, а також із наявністю/відсутністю підстав для визнання недійсними першого речення пункту 10.2 цього договору, яким передбачена відповідальність у вигляді пені за порушення строків поставки товару, та додаткової угоди до нього № 2 від 08.02.2024 як такої, що укладена за наявності тяжкої обставини і на невигідних умовах.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутніх представників сторін, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Нормою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у статті 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Момент виконання обов`язку продавця передати товар визначений статтею 664 Цивільного кодексу України.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

При цьому, за вимогами частин 1, 2, 4 статті 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам.

За вимогами частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Обов`язковість договору до виконання сторонами встановлена статтею 629 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Як свідчать матеріали даної справи, покупець свої зобов`язання виконав належним чином, а саме - здійснив повну оплату товару в сумі 741000,00 грн до моменту його передання продавцем, тобто в порядку попередньої оплати, що підтверджується наявними у матеріалах справи документами.

Проте, постачальник свого зобов`язання зі своєчасної поставки товару належної якості не виконав, чим порушив умови договору та вимоги закону.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з огляду на тривале усунення постачальником недоліків товару сторони у додатковій угоді № 2 від 08.02.2024 до договору дійшли згоди про зміну строку поставки товару, яким за змістом пункту 3 цієї додаткової угоди є 15.02.2024, а також про коригування ціни товару - зменшення із визначенням строку повернення надлишкової суми, сплаченої у рахунок вартості товару.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Як вірно вказано місцевим господарським судом, весь товар, вартість якого у додатковій угоді до договору № 2 від 08.02.2024 сторони з урахуванням дисконту на певні позиції погодили в сумі 422750,00 грн, був поставлений позивачу тільки 24.02.2024, що підтверджується наданими позивачем доказами, тобто із простроченням у 8 календарних днів.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що різниця у сумі 318250,00 грн між оплаченою за договором вартістю товару (741000,00 грн) та вартістю товару, погодженою сторонами у додатковій угоді № 2 від 08.02.2024 до договору (422750,00 грн), відповідачем ні у визначений цією додатковою угодою строк (до 08.04.2024), ні на вимогу покупця № 682 від 12.04.2024 повернута позивачу не була.

Факт неповернення вказаної суми відповідачем не заперечується.

Разом з тим, відповідач оспорює додаткову угоду № 2 від 08.02.2024 до договору та просить визнати її недійсною як таку, що вчинена під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах згідно з частиною першою статті 233 Цивільного кодексу України.

За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 Цивільного кодексу України, статтею 20 Господарського кодексу України.

У статті 203 Цивільного кодексу України закріплені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину та встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Згідно з частинами 1, 3 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Колегія суддів зазначає, що згідно із частиною 1 статті 233 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Правочин, який оспорюється на підставі статті 233 Цивільного кодексу України, характеризується тим, що особа вчиняє його добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена вчинити правочин через тяжкі для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що для визнання правочину недійсним на підставі частини першої статті 233 Цивільного кодексу України має бути доведено, що: (1) особа вчиняє цей правочин під впливом тяжкої для неї обставини та (2) умови правочину вкрай невигідні для цієї особи.

Тобто для визнання правочину недійсним, на підставі частини першої статті 233 Цивільного кодексу України, необхідна сукупність вказаних умов. Такий висновок підтверджується вживанням законодавцем в частині першій статті 233 Цивільного кодексу України сполучника "і", за допомогою якого відбувається поєднання вказаних умов. Встановлена статтею 233 Цивільного кодексу України підстава недійсності правочину є сукупністю цих двох елементів - відсутність хоча б одного з них є ознакою знаходження відповідних правовідносин за межами сфери регулювання частини першої статті 233 Цивільного кодексу України.

Наявність тяжкої обставини, що змусила особу вчинити правочин, має довести сторона, яка такий правочин оспорює. Предметом доказування також є той факт, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було би вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Тяжкі обставини мають вплинути на особу таким чином, що спонукають її вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах. Умови мають бути очевидно невигідними для особи, яка уклала цей правочин, і бути наявними саме в момент вчинення правочину. Тяжкими обставинами можуть бути, зокрема, тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства особи, учасника правочину та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Такі правочини мають дефекти волі і здійснюються за обставин, коли особа змушена вчинити правочин на вкрай невигідних для себе умовах.

Виходячи із системного аналізу наведених норм, визнання правочину недійсним на підставі статті 233 Цивільного кодексу України пов`язане із доведеністю наявності чи відсутності власного волевиявлення в особи на його вчинення на тих умовах, за яких був укладений правочин.

Така правова позиція щодо застосування статті 233 Цивільного кодексу України викладена у постанові Верховного Суду від 30.01.2025 у справі № 904/544/24.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, зустрічну позовну вимогу про визнання недійсною додаткової угоди № 2 від 08.02.2024 відповідач обґрунтовує пред`явленням покупцем вимоги № 161 від 19.01.2024 про повернення грошових коштів у сумі 636500,00 грн, сплачених за неякісний товар.

Проте, умовами пункту 4.6 договору передбачене право вимагати повернення сплаченої суми попередньої оплати у випадку непоставки товару в установлений договором строк.

Тому, як правильно зазначено місцевим господарським судом, укладаючи договір, відповідач-постачальник мав усвідомлювати наслідки неналежного виконання ним зобов`язань за цим договором.

Стаття 42 Господарського кодексу України встановлює, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що інших тяжких обставин, підтверджених належними й допустимими доказами, які зумовили укладення відповідачем додаткової угоди № 2 від 08.02.2024, ним не наведено.

Як вірно зазначено в оскаржуваному рішенні, статтею 678 Цивільного кодексу України, яка встановлює правові наслідки передання товару неналежної якості, передбачено, що покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару (ч. 1).

У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару (ч. 2).

Відтак, судом першої інстанції правильно встановлено, що з урахуванням тривалості періоду прострочення в заміні товару, відповідачем не доведено того, що зменшення ціни на частину позицій товару на 50% є непропорційним і таким, що не відповідає принципам добросовісності, розумності та справедливості.

Також місцевим господарським судом доречно зауважено, що саме відповідач-постачальник у зв`язку з поставкою ним неякісного товару та тривалою його заміною, з метою вирішення спірного питання пропонував позивачу-покупцеві різні варіанти компенсації, а саме додаткові одиниці товару на безкоштовній основі (лист № 2711/23-17 від 27.11.2023), дисконт у розмірі 25% (лист № 2501/23-17 від 25.01.2024).

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції вірно встановлено, що доказів того, що саме позивач примушував відповідача до зменшення ціни договору матеріали справи не містять і відповідачем постачальником суду не надано.

Частиною 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами частини 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В той же час, апеляційним господарським судом встановлено відсутність будь-яких належних і допустимих доказів, які б підтверджували:

- наявність тяжких обставин у позивача за зустрічним позовом (матеріали справи не містять належних доказів, які б дійсно підтверджували погіршення фінансового стану та наявності у нього тяжких обставин, які зумовили укладення спірної додаткової угоди);

- наявності вкрай невигідних умов спірної Додаткової угоди № 2 від 08.02.2024 до договору;

- вплив на виробничі процеси загальних мобілізаційних заходів в країні в умовах яких більшість спеціалістів ТОВ «УДІМЕТ» звільнились; що спірна Додаткова угода була вчинена виключно для зменшення тяжких обставин - ймовірне банкрутство та тягар повернення повної суми вартості товару (такі твердження позивачем викладені в позовній заяві та апеляційній скарзі, проте нічим не підтверджені).

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду, що відповідачем не доведено наявності підстав для визнання додаткової угоди № 2 від 08.02.2024 до договору недійсною в порядку статті 233 Цивільного кодексу України.

Судова колегія зауважує, що таким чином зміст оспорюваної додаткової угоди не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення сторін додаткової угоди було вільним і відповідало їх внутрішній волі, цей правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, вищенаведеним спростовуються доводи скаржника про те, що «…Додаткова угода № 2 від 08.02.2024 до Договору № 2605-2023 від 26.05.2023, окрім того, що укладена за наявності тяжкої обставини і на невигідних умовах, ще й суперечить положенням ч. 2 ст. 632, п.1) ч. 1 ст. 678, ч. 3 ст. 691 Цивільного кодексу України тому, і в силу зазначених обставин, на підставі ч.1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підлягала визнанню недійсною…».

Частинами 1, 2 статті 216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Двостороння реституція є обов`язковим наслідком визнаного судом недійсним правочину та не може бути проігнорована сторонами. Тобто, при недійсності правочину повернення отриманого сторонами за своєю правовою природою становить юридичний обов`язок, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину (такий висновок викладено в пунктах 64 і 65 постанови судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 904/1907/15).

Проте, згідно з частиною п`ятою статті 216 Цивільного кодексу України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України вимога про застосування наслідків недійсності оспорюваного правочину, як і про визнання його недійсним, може бути заявлена однією зі сторін правочину або іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Така вимога може бути об`єднана з вимогою про визнання правочину недійсним, що в цілому сприяє швидкому та ефективному відновленню правового становища сторін, яке існувало до вчинення правочину, або заявлена як самостійна вимога у вигляді окремого позову. Якщо позов щодо застосування наслідків недійсності правочину не подано, суд не може застосувати наслідки недійсності оспорюваного правочину з власної ініціативи, оскільки згідно з абзацом другим частини п`ятої статті 216 Цивільного кодексу України зазначене право є у суду лише щодо нікчемних правочинів (такий правовий висновок викладено в пунктах 80 - 82 постанови судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 904/1907/15 та в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.09.2021 у справі № 925/1276/19).

За змістом частини 1 статті 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (пункт 24)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто, цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, суди повинні зважати й на його ефективність з погляду Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У § 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Сполученого Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) зазначив, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, в якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції залежить, зокрема, від характеру скарг заявника. Однак засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§75 рішення ЄСПЛ від 05.05.2005 у справі Афанасьєв проти України (заява № 38722/02)).

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала, що перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини 2 вказаної статті). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див., зокрема, постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15.09.2020 у справі №469/1044/17).

Разом з тим, колегія суддів бере до уваги, постанову Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.05.2023 по справі № 905/77/21, в якій сформовано правовий висновок, що визнання правочину недійсним не з метою домогтися відновлення власного порушеного права (та/або інтересу) у спосіб реституції, що застосовується між сторонами такого правочину, а з метою створити підстави для подальшого звернення з іншим позовом або преюдиційну обставину чи доказ для іншого судового провадження суперечать завданням господарського (цивільного) судочинства, наведеним у частині першій статті 2 ГПК України (п. 27).

Аналогічні висновки сформульовано в пунктах 5.5 - 5.8, 5.12, 5.29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 908/976/19.

Велика Палата Верховного Суду в пункті 154 постанови від 01.03.2023 р. у справі № 522/22473/15-ц звернула увагу на те, що у разі, якщо на виконання оспорюваного правочину товариством сплачено кошти або передано інше майно, то задоволення позовної вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним не призводить до ефективного захисту права, бо таке задоволення саме по собі не є підставою для повернення коштів або іншого майна. У таких випадках позовна вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту, лише якщо вона поєднується з позовною вимогою про стягнення коштів на користь товариства або про витребування майна з володіння відповідача (зокрема, на підставі частини 1 ст. 216, ст. 387, частин 1, 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України).

Тому, виходячи із встановлених судом обставин справи, визнання додаткової угоди до договору недійсною без поєднання із відповідною (відповідними) позовною (позовними) вимогою (вимогами), передбаченою (передбаченими) частинами 1 ст. 216, ст. 387, ч. 1, 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України, не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав Позивача за зустрічним позовом, тому така позовна вимога не може бути задоволена.

Враховуючи приписи частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія доходить висновку, що вимога Позивача за зустрічним позовом про визнання недійсною додаткової угоди № 2 від 08.02.2024 до договору без заявлення двосторонньої реституції є неефективним способом захисту.

На переконання колегії суддів, зважаючи на обґрунтування позову, яке повинно мати на меті захист, перш за все, майнових інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Удімет", оцінюючи обраний ним спосіб захисту у вигляді визнання недійсною додаткової угоди № 2 від 08.02.2024 до договору, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність та неефективність цього способу захисту, заявленого у зустрічній позовній вимозі.

Отже, апеляційний суд погоджується з місцевим господарським судом, що за таких обставин додаткова угода № 2 від 08.02.2024 до договору є дійсною та відповідно до положень статті 629 Цивільного кодексу України обов`язковою для виконання її сторонами.

Вищевикладеним спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що «…Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову через те, що в даному випадку обов`язково потрібно застосовувати двосторонню реституцію…».

За приписами частини 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на момент розгляду справи відповідачем не надано суду доказів погашення перед позивачем заборгованості в сумі 318250,00 грн, яку він мав повернути останньому згідно з пунктом 5 додаткової угоди № 2 від 08.02.2024 до договору. Колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що позовна вимога за первісним позовом про стягнення з постачальника основного боргу в сумі 318250,00 грн є законною та обґрунтованою.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до пункту 3 частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими Господарським кодексом України та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (частина 1 статті 199 Господарського кодексу України).

Видами забезпечення виконання зобов`язання за змістом положень частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, право довірчої власності, а частиною 2 цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Як визначено частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частинами 1-3 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов`язань, зазначених у частині другій цієї статті.

Колегія суддів зазначає, що право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України, в силу якої у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно із частиною 5 статті 231 Господарського кодексу України, у разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов`язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу.

Відповідно до частини 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони в першому реченні пункту 10.2 договору визначили відповідальність за порушення строку поставки товару (негрошове зобов`язання) у вигляді пені в розмірі 0,5% від суми товару, що вказана у специфікації (додатку до договору), за кожний день прострочення, що узгоджується з положеннями частини першої статті 230 та частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України.

Місцевим господарським судом вірно зазначено, що правомірність застосування пені за порушення будь-яких господарських зобов`язань, а не тільки грошового зобов`язання, констатована й Верховним Судом в постанові Касаційного господарського суду від 17.10.2019 у справі № 912/3237/18.

Тому, як правильно зазначено в оскаржуваному рішенні, заперечення Товариства з обмеженою відповідальністю "Удімет" щодо правомірності визначення в договорі та застосування до нього позивачем пені за порушення строків поставки товару, що покладені в основу обґрунтування зустрічної позовної вимоги про визнання недійсним першого речення пункту 10.2 договору, є необґрунтованими.

На переконання колегії суддів, за таких обставин заперечення відповідача в цій частині судом першої інстанції правомірно відхилено, а відповідна зустрічна позовна вимога обґрунтовано визнана такою, що не підлягає задоволенню.

За порушення строків поставки товару позивач заявив до стягнення з постачальника пеню в сумі 19023,75 грн за період з 16.02.2024 по 24.02.2024 (9 днів), розраховану за ставкою 0,5% від 422750,00 грн - вартості товару за новою редакцією специфікації № 1 від 26.05.2023, затвердженої додатковою угодою № 2 від 08.02.2024.

Колегія суддів, здійснивши свій перерахунок, погоджується із висновком суду першої інстанції, що покупцем неправомірно включено у період нарахування дату фактичної поставки товару постачальником (24.02.2024), що не узгоджується з правовою природою штрафних санкцій, які застосовуються за порушення правил здійснення господарської діяльності, а саме - невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання.

Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеним у рішенні суду першої інстанції перерахунком пені за період з 16.02.2024 по 23.02.2024 (8 днів) за результатами якого розмір пені підлягає зменшенню на 2113,75 грн і фактично становить 16910,00 грн (19023,75 - 2113,75 = 16910,00).

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За порушення постачальником строку повернення грошових коштів у сумі 318250,00 грн покупець заявив до стягнення з постачальника 3% річних у сумі 573,89 грн за період з 09.04.2024 по 30.04.2024 (22 дні).

Перевіркою судом наданого розрахунку 3% річних судом помилок не виявлено.

На підставі викладеного з урахуванням встановлених обставин, слід погодитися з висновком господарського суду, що законними й обґрунтованими є позовні вимоги за первісним позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Удімет" на користь Приватного акціонерного товариства "Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат" 335733,89 грн, з яких: 318250,00 грн - основний борг, 16910,00 грн - пеня, 573,89 грн - 3% річних.

Колегія суддів вважає, що твердження скаржника, викладені в апеляційній скарзі, про те, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин норми матеріального права (ч.2 ст. 632, ч.3 ст. 691 ЦКУ) що призвело до неправильного вирішення справи є необґрунтованими. Зазначені апелянтом норми Цивільного кодексу України не підлягали застосуванню у спірних правовідносинах, оскільки фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції, не відповідали правовим підставам, передбаченим цими нормами. Суд першої інстанції правомірно застосував відповідні положення матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що «…Зменшення ціни товару на 50 відсотків не було пропорційним. Визначення ринкової ціни товару в розумінні Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» станом на дату передачі товару не проводилась. Позивач прийняв товар та використовує його у своєму виробництві, а відповідача змусив підписати дискримінаційну Додаткову угоду № 2. Визначити реальну вартість товару під час судового розгляду шляхом проведення експертизи є неможливим, оскільки Позивач використовує товар у своєму виробництві.

На зазначені доводи Відповідача суд першої інстанції уваги не звернув, як і не звернув увагу на те, що з боку Позивача мала місце суперечлива поведінка: спочатку Позивач просив повернути кошти, а потім вимагав непропорційного зменшення ціни…» колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 678 Цивільного кодексу України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

Законодавством чітко не визначено, у яких саме випадках покупець може вимагати зменшення ціни і до якого рівня дана ціна може бути знижена. Законодавство України не містить поняття «пропорційності зниження ціни» в договірних відносинах між суб`єктами господарювання. У кожному конкретному випадку розмір зменшення ціни визначається індивідуально за домовленістю сторін.

Як свідчать матеріали даної справи, сторони у Додатковій угоді № 2 від 08.02.2024 добровільно погодили нову ціну. Це узгоджується зі статтями 6, 627, 628, 629 Цивільного кодексу України, які передбачають свободу договору та обов`язковість виконання зобов`язань, взятих на себе сторонами.

Як вже зазначалося вище, доказів того, що саме позивач примушував відповідача до зменшення ціни договору матеріали справи не містять і відповідачем постачальником суду не надано.

Якщо Відповідач вважав умови Додаткової угоди № 2 від 08.02.2024 дискримінаційними, він мав право не підписувати її або оскаржити одразу після підписання, а не після виконання зобов`язань за угодою.

Колегія суддів також зазначає, що чинне законодавство не передбачає обов`язковості проведення оцінки майна у випадках зміни ціни в господарському договорі між суб`єктами підприємницької діяльності. Оцінка майна в обов`язковому порядку проводиться лише у випадках, передбачених законом. У господарських договірних відносинах сторони мають право самостійно визначати ціну без залучення оцінювача (статті 189,190 Господарського кодексу України).

Доводи апелянта про неможливість визначення реальної вартості товару під час судового розгляду шляхом проведення експертизи через його використання Позивачем у своєму виробництві, не заслуговують на увагу, оскільки у разі наявності сумнівів щодо вартості товару, саме Відповідач мав можливість ініціювати відповідну експертизу на етапі укладення або виконання угоди, однак цього не зробив.

Крім того, як вже було зазначено вище, матеріалами справи підтверджується, що саме відповідач-постачальник у зв`язку з поставкою ним неякісного товару та тривалою його заміною, з метою вирішення спірного питання пропонував позивачу-покупцеві різні варіанти компенсації, а саме додаткові одиниці товару на безкоштовній основі (лист № 2711/23-17 від 27.11.2023), дисконт у розмірі 25% (лист № 2501/23-17 від 25.01.2024).

Матеріли справи не містять і відповідачем не надано доказів того, що позивач вимагав непропорційного зменшення ціни.

Також апеляційним судом відхиляються посилання скаржника на те, що суд першої інстанції, без наявності в справі належних та допустимих доказів, визнав встановленим факт поставки неякісного товару встановленим, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 5.2 договору покупець здійснює приймання товару за якістю відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженої Постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 № П-7 із змінами та доповненнями.

Пунктом 5.3 договору встановлено, що в разі виявлення покупцем під час приймання невідповідності фактично поставленого за кількістю та/або якістю і/або асортиментом товару умовам цього договору покупець у письмово, у тому числі за допомогою електронного зв`язку або рекомендованим листом повідомляє про це постачальника із зазначенням строку, протягом якого повинен прибути представник постачальника на територію покупця, а постачальник або його представник за довіреністю зобов`язаний прибути у встановлений покупцем строк для засвідчення факту невідповідності товару умовам договору шляхом підписання відповідного акта. Представник постачальника за довіреністю зобов`язаний мати при собі оригінал довіреності, що підтверджує його повноваження діяти від імені постачальника.

Протягом 2 робочих днів із моменту прибуття постачальника або його представника за довіреністю сторони складають та підписують відповідний акт. У разі невідповідності якості, асортименту поставленого товару умовам договору постачальник зобов`язується замінити неякісний, невідповідний асортименту товар на якісний, відповідний асортименту товар на якісний, відповідний асортименту, протягом 20 календарних днів з дати підписання відповідного акта. Витрати, у тому числі транспортні, із заміни товару покладаються на постачальника (п. 5.4 договору).

У разі, якщо постачальник не прибув або прибув із порушенням встановленого пунктом 5.3 договору строку або відмовляється підписувати акт про невідповідність якості/кількості/асортименту поставленого товару умовам цього договору, або за наявності спірних питань між сторонами про відповідність поставленого товару умовам договору, покупець має право залучити для перевірки відповідності кількості/якості/асортименту товару представника незалежної організації (Торгово-промислову палату України (далі - ТПП) або іншу організацію, узгоджену сторонами). У цьому випадку висновок незалежної організації є підставою для виникнення у сторін прав і обов`язків, передбачених цим договором. Постачальник зобов`язується замінити неякісний, невідповідний асортименту товар на якісний, відповідний асортименту товар, протягом 20 календарних днів з дати підписання висновку незалежної організації. Витрати, у тому числі транспортні, із заміни товару покладаються на постачальника. У випадку, якщо висновком незалежної організації буде підтверджений факт невідповідності поставленого товару умовам договору, всі витрати, пов`язані із залученням представника незалежної організації, покладаються на постачальника (п. 5.5 договору).

Як свідчать матеріали даної справи, покупцем під час комісійного приймання за кількістю та якістю товару, поставленого 16.10.2023, були виявлені наступні недоліки:

- невідповідність отриманої кількості товару (шестерні), зазначеній у специфікації № 1 від 26.05.2023 (фактично поставлено товар у кількості 12 шт. замість 13 шт., відсутня шестерня кр. Б-18.03.16.029);

- невідповідність поставленого товару (шестерень у кількості 12 шт.) умовам договору щодо якості у зв`язку з виявленими численними раковинами, в тому числі на поверхнях зубчатих вінців (підварених та оброблених вручну); обичайки мають різну товщину; приварених грузів або вибірок металу, де на кожному із товарів (шестерен) з метою балансування не знайдено.

Комісія дійшла висновку, що поставлений товар (шестерні у кількості 12 шт.) не відповідає умовам договору та не може бути використаний у виробництві.

Виявлені недоліки товару зафіксовані в акті від 19.10.2023, складеному за результатами його комісійного огляду уповноваженими особами покупця (а.с. 105, 231 том 1).

За результатами проведеного огляду позивачем (покупцем) на адресу відповідача (постачальника) було направлено претензію-вимогу № 2187 від 25.10.2023, в якій викладено вимоги щодо прибуття представника постачальника на територію покупця в строк до 01.11.2023 для засвідчення факту невідповідності товару умовам договору шляхом підписання двостороннього акта (відповідно до пункту 5.3 договору); заміни неякісного товару на якісний протягом 20-ти календарних днів з дати підписання відповідного акта з покладенням транспортних витрат у зв`язку із заміною товару на постачальника; виконання у найкоротший термін зобов`язання щодо поставки товару в кількості 1 одиниці (шестерня кр. Б-18.03.16.029) (а.с. 103-104, 229-230 том 1).

26.10.2023 відповідач допоставив товар у кількості 1 одиниці на суму 58000,00 грн, що підтверджується актом отримання вантажу покупцем від перевізника ТОВ "Делівері" (замовлення № ) (а.с. 23 том 1).

02.11.2023 комісією у складі представників покупця та представника постачальника складено акт приймання ТМЦ (а.с. 228 том 1).

У цьому акті за результатом проведеного обстеження товару, що прибув за рахунком № 2316161 від 16.06.2023 (шестерні в кількості 13 шт.), комісією встановлено: на усіх шестернях, на поверхні зубів присутні виправлені та невиправлені окремі раковини глибиною понад 10 мм; указані дефекти виправлені методом зварювання після остаточного термічного оброблення деталей; на усіх шестернях кут нахилу зуба 7°58хв.-8° (згідно креслення 8°16хв40 сек.); шорсткість поверхні зуба зазначена по 5 класу точності, яка потребує інструментального підтвердження; відсутнє балансування усіх шестерень.

За висновком комісії, викладеним в акті приймання ТМЦ від 02.11.2023, шестерні у кількості 13 шт. не відповідають вимогам нормативно-технічної документації (креслення) та підлягають поверненню постачальнику.

Таким чином, твердження апелянта про відсутність в справі належних та допустимих доказів факту поставки неякісного товару є безпідставними та фактично зводяться до намагання здійснити переоцінку доказів, що вже були предметом дослідження судом першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги про те, «… що Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2024 та підлягає скасуванню, оскільки прийнято при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені в Рішенні не відповідають обставинам справи, які суд першої інстанції визнав встановленими. Рішення прийнято з порушенням норм матеріального права - ст. 268 Господарського кодексу України, ст. 233, 632, 678, 691 Цивільного кодексу України та норм процесуального права - ст. 74, 76, 77, 80, 210, 236 Господарського процесуального кодексу України…» не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи апеляційним судом.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Враховуючи спірний характер правовідносин сторін, колегія суддів вважає, що наведена міра обґрунтування даного судового рішення є достатньою у світлі конкретних обставин справи, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Удімет" у даній справі не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення в розумінні статті 277 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт, звертаючись з апеляційною скаргою, не довів неправильного застосування судом норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого у справі рішення.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно з вимогами статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275 - 285, 287 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Удімет" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2024 у справі № 904/2082/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2024 у справі № 904/2082/24 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 06.08.2025.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя М.О. Дармін

Суддя І.М. Кощеєв