ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року Справа № 903/770/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Крейбух О.Г.

судді Мельник О.В.

секретар судового засідання Новосельська О.В.

за участю представників сторін:

позивача: Рязанцев О.Є. адвокат

відповідача 1: не з"явився

відповідача 2: не з"явився

третьої особи: не з"явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Нашкова Івана Івановича на ухвалу Господарського суду Волинської області від 16.06.2025 у справі №903/770/24 в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Нашкова Івана Івановича 20 000 грн. витрат з оплати послуг адвоката (суддя Дем`як В.М., м.Луцьк, повний текст складений 20.06.2025)

за позовом: Фізичної особи- підприємця Нашкова Івана Івановича

до відповідача-1: Обслуговуючого кооперативу Масив Струмівський

відповідача-2: Приватного акціонерного товариства Волиньобленерго

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: фізична особа-підприємець Нашков Микола Іванович

про визнання права власності на нерухоме майно та витребування майна із чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 16.06.2025 у справі №903/770/24 заяву Фізичної особи- підприємця Нашкова Івана Івановича про залишення позову без розгляду за вх.№01-75/1865/25 від 16.06.2025 задоволено. Позовну заяву Фізичної особи - підприємця Нашкова Івана Івановича до Обслуговуючого кооперативу Масив Струмівський та Приватного акціонерного товариства Волиньобленерго за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: фізичної особа-підприємця Нашкова Миколи Івановича залишено без розгляду. Стягнуто з Фізичної особи- підприємця Нашкова Івана Івановича на користь Обслуговуючого кооперативу Масив Струмівський 20 000 грн витрат з оплати послуг адвоката.

Не погоджуючись частково з вказаною ухвалою Фізична особа- підприємець Нашков Іван Іванович звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд ухвалу Господарського суду Волинської області від 16 червня 2025 року у справі № 903/770/24 в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Нашкова Івана Івановича 20 000 грн витрат з оплати послуг адвоката, скасувати. У стягненні витрат з оплати послуг адвоката відмовити.

Ухвалою суду від 16.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Нашкова Івана Івановича на ухвалу Господарського суду Волинської області від 16.06.2025 у справі №903/770/24. Розгляд апеляційної скарги призначено на 12.08.2025.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.08.2025, у зв`язку із перебуванням у відпустці головуючої судді Павлюк І.Ю. з 21.07.2025 до 22.08.2025 включно, судді-члена колегії Розізнаної І.В. з 21.07.2025 до 22.08.2025 включно, судді-члена колегії Юрчук М.І. з 11.08.2025 до 05.09.2025, у справі №903/770/24 призначено автоматичну зміну складу колегії суддів автоматизованою системою документообігу суду.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.08.2025 у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Гудак А.В., суддя Мельник О.В, суддя Крейбух О.Г.

Ухвалою суду від 06.08.2025 прийнято апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Нашкова Івана Івановича на ухвалу Господарського суду Волинської області від 16.06.2025 у справі №903/770/24 до провадження Північно-західного апеляційного господарського суду у складі колегії суддів: головуючий суддя Гудак А.В., суддя Мельник О.В, суддя Крейбух О.Г.

Представник позивача в судовому засіданні 13.08.2025 підтримав доводи апеляційної скарги та надав відповідні пояснення. Просив суд, ухвалу Господарського суду Волинської області від 16 червня 2025 року у справі № 903/770/24 в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Нашкова Івана Івановича 20 000 грн витрат з оплати послуг адвоката, скасувати. У стягненні витрат з оплати послуг адвоката відмовити.

В судове засідання 12.08.2018 фізична особа-підприємець Нашков Микола Іванович не з`явився, Обслуговуючий кооператив Масив Струмівський та Приватне акціонерне товариство Волиньобленерго своїх представників не направили, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Північно-західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

ВСТАНОВИВ:

1. Зміст ухвали суду першої інстанції.

Суд першої інстанції, розглянувши заяву позивача про залишення позовної заяви без розгляду, керуючись приписами 226 ГПК України дійшов висновку про її задоволення, враховуючи те, що заява про залишення позовної заяви без розгляду підписана позивачем ОСОБА_1 . Отже, позивач розпорядився своїми правами щодо розгляду спору на власний розсуд. За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про залишення позовної заяви без розгляду за заявою позивача на підставі п.5 ч.1 ст. 226 ГПК України. Суд першої інстанції, розглянувши клопотання відповідача-1 Обслуговуючого кооперативу Масив Струмівський про стягнення судових витрат по оплаті послуг адвоката у розмірі 30 000 грн та дослідивши наявні в справі письмові докази наданих послуг: договір про надання правничої допомоги від 17.10.2024, детальний опис витрат на правничу допомогу від 22.102.2024 на суму 20 000 грн, акт №1 приймання-передачі наданих правничих послуг від 22.10.2024 до договору про надання правничої допомоги від 17.10.2024, квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки від 18.10.2024 на суму 20 000 грн, акт №2 приймання-передачі наданих правничих послуг від 20.01.2025 до договору про надання правничої допомоги від 17.10.2024, додаткову угоду №1 від 16.01.2025 до договору про надання правничої допомоги від 17.10.2024, квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки від 21.01.2025 на суму 10 000 грн, детальний опис витрат на правничу допомогу (уточнений) від 21.01.2025 на суму 30 000 грн, визнав частково обґрунтованими. Між тим, зазначені докази прийняті судом із наступними висновками про зменшення розміру таких витрат з 30 000 грн до 20 000 грн, що на переконання суду першої інстанції є достатньою компенсацією витрат робочого часу, необхідного для участі в судових засіданнях та підготовки до судового процесу.

На підставі аналізу обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, виходячи з вимог розумності та справедливості, врахувавши обставини справи, тривалість розгляду справи, мотивів прийняття даного судового рішення, суд першої інстанції дійшов висновку щодо доцільності відшкодування Обслуговуючому кооперативу Масив Струмівський за рахунок Фізичної особи-підприємця Нашкова Івана Івановича, витрат по оплаті послуг адвоката в розмірі 20 000 грн. Поряд з цим, суд першої інстанції відзначив, що зазначені витрати, відповідають критеріям пропорційності, добросовісності, розумності та справедливості.

2.Узагальнені доводи апеляційної скарги та заперечення інших учасників справи

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що суд першої інстанції, залишаючи позов без розгляду та вирішуючи питання розподілу судових витрат, не врахував вимоги статей 126 та 129 ГПК України щодо співмірності, обґрунтованості та пропорційності таких витрат. Ціна позову у справі становила лише 13 914 грн, що є значно меншою за суму присуджених витрат. Сама справа, на переконання апелянта, не мала значення для репутації відповідачів та не викликала публічного інтересу. Позивач вказує, що оплата послуг адвоката здійснювалася не кооперативом, а його головою особисто, що свідчить про фіктивність діяльності кооперативу та ставить під сумнів реальність понесених витрат. Спір, на думку позивача, виник виключно через неправомірні дії відповідачів, які відмовлялися надавати інформацію, ігнорували адвокатські запити та дезінформували щодо належності лінії електропередач, що створило підстави для звернення до суду. Позивач наголошує, що справа не була складною, оскільки адвокату кооперативу було відомо, що спірний об`єкт ніколи кооперативу не належав, а виконані ним процесуальні документи не вимагали значних зусиль. Крім того, суд першої інстанції не врахував тяжкий матеріальний стан апелянта, який є пенсіонером, одиноким батьком малолітньої доньки, внутрішньо переміщеною особою, а єдиним джерелом його доходу є пенсія. Виходячи з наведеного, апелянт просить скасувати ухвалу в оскарженій частині, відмовити у стягненні з нього витрат на правничу допомогу та покласти судові витрати у справі на відповідачів.

Відповідачі Обслуговуючий кооператив Масив Струмівський, Приватне акціонерне товариство Волиньобленерго та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: фізична особа-підприємець Нашков Микола Іванович відзив на апеляційну не подавали.

Згідно ч.3 ст.263 ГПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

3. Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

ФОП Нашков Іван Іванович звернувся до Господарського суду Волинської області з позовом до ОК Масив Струмівський, Приватного акціонерного товариства Волиньобленерго, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: фізична особа-підприємець Нашков Микола Іванович, в якому просив:

- визнати за Нашковим Іваном Івановичем право власності на лінію електропередач ПЛ-0,4 кВ для забезпечення електропостачання кварталу житлової забудови та майстерні з виготовлення малих архітектурних форм в с.Струмівка Луцького району у складі: однієї залізобетонної одностоякової опори для ВЛ 0,38 кВ і 6-10 кВ (із траверсами); чотирьох залізобетонних одностоякових опор з одним підкосом для ВЛ 0,38 кВ і 6- 10 кВ (із траверсами); 159 метрів кабеля до 35 кВ, що підвішується на тросі, маса 1 м до 1 кг; дев`яти опор СНВ-9,5; 159 метрів самоутримного ізольованого проводу AsXSn 4x50, а також інших допоміжних комплектуючих (затискачі, гаки, кронштейни, зажими тощо), зазначених у Акті приймання виконаних ТзОВ Волинська електротехнічна компанія підрядних робіт за жовтень 2006 року на кварталі житлової забудови та майстерні з виготовлення малих архітектурних форм в с.Струмівка Луцького району;

- витребувати із незаконного володіння Обслуговуючого кооперативу Масив Струмівський обумовлену лінію електропередач ПЛ-0,4 кВ для забезпечення електропостачання кварталу житлової забудови та майстерні з виготовлення малих архітектурних форм в с.Струмівка Луцького району у вказаному складі; - судові витрати у справі покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що його право власності на лінію електропередач ПЛ-0,4 кВ для електропостачання кварталу житлової забудови та належної йому майстерні з виготовлення малих архітектурних форм в с. Липини (нині - с. Струмівка) Луцького району не визнається відповідачем, який експлуатує збудовану позивачем лінію електропередач як свою власність. При цьому, відповідач-1 Обслуговуючий кооператив Масив Струмівський відмовляє позивачу у вступі до Обслуговуючого кооперативу Масив Струмівський.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 10.09.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Підготовче засідання призначено на 10 жовтня 2024 року (а.с. 32 т.1).

10 жовтня 2024 позивачем ФОП Нашковим І.І. до суду першої інстанції подано заява про залучення в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с.41-42 т.1).

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 10.10.2024 відкладено підготовче засідання на 24.10.2024 (а.с.46 т.1).

17 жовтня 2024 року представником Обслуговуючого кооперативу «Масив Стумівський» адвокатом Деркачом Д.В. подано до суду першої інстанції заяву про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.51 т.1).

22 жовтня 2024 року представником Обслуговуючого кооперативу «Масив Стумівський» адвокатом Деркачом Д.В. подано до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, в якому зокрема зазначив, що ознайомившись і відповідними матеріалами справи, відповідачу незрозуміло, на яких підставах фізичною особою-підприємцем Нашковим І.І. зроблено висновок про те, що кооператив є відповідачем у даній справі, оскільки відповідний об`єкт, а саме: лінія електропередачі ПЛ-0,4 кВ для забезпечення електропостачання кварталу житлової забудови та майстерні з виготовлення малих архітектурних форм в селі Струмівка, ніколи не перебувала і не перебуває у власності, володінні або користуванні ОК «Масив Струмівський», кооператив ніколи не перешкоджав позивачу або іншим особам у праві власності, володінні чи користуванні зазначеною лінією, не ставив вимоги щодо прав на цю лінію електропередачі, та не заперечував щодо прав позивача чи будь-яких інших осіб на зазначену лінію електропередачі. Більше того, кооперативу невідомо хто є реальним власником даної лінії електропередачі. Однак власниками цієї лінії кооператив не є і ніколи не був. Разом з тим, зазначеною лінією електропередач кооператив жодного разу не користувався, і вона ніколи не перебувала на балансі кооперативу чи в правовому розпорядженні останнього. Відповідно до позовної заяви, позивач зазначає, що кооператив не визнає його права власності на його лінію електропередач ПЛ-0,4 Кв. При цьому, жодних доказів такого невизнання до матеріалів позову позивач не додає. Єдиним доказом щодо нібито заперечення кооперативом його права власності надає лист ПАТ «Волиньобленерго» від 18.04.2024 року №13/5-2495 згідно якого зазначено: «Вказані електричні мережі належать ОК «Масив Струмівський» та не знаходяться на обслуговуванні товариства». Однак, зазначений доказ не стосується кооперативу, він підписаний посадовими ПАТ «Волиньобленерго», в ньому відсутні будь-які посилання на те, що кооператив в якийсь спосіб не визнає чи заперечує прав позивача чи будь-яких третіх осіб на право власності, володіння чи користування на зазначену лінію, що повністю нівелює позовні вимоги до кооперативу. Інших доказів, які б відповідно до вимог дали б підстави для пред`явлення кооперативу позовних вимог матеріали позовної заяви не містять. Єдине, що достеменно відомо кооперативу, це те, що відповідно до заяви про приєднання до умов договору споживача про розподіл електричної енергії №528-0924000 від 01.04.2020 року та паспорту точки розподілу електричної енергії від 08.04.2020 року, Нашковим І.І. подано заяву на передачу йому електричної енергії потужністю 7 кВт. Таким чином, кооператив зазначає, що вищевказане свідчить про безпідставність пред`явлення позовних вимог до ОК «Масив Струмівський» та відсутність належних та допустимих доказів у справі, які б свідчили про невизнання або оспорення кооперативом прав позивача на зазначену лінію електропередач, в наслідок чого, відповідний позов пред`явлено до неналежного відповідача.

Крім того, ОК «Масив Струмівський» у вказаному відзиві зазначено, що у зв`язку з поданим позивачем позовом, кооператив був змушений звернутись до адвоката для надання правничої допомоги. Внаслідок оскарження відповідного позову кооперативом понесені судові витрати у сумі 20000,00 грн. (аналогічні втратам позивача задекларованими ним як витрати на правову допомогу пов`язану з підготовкою та подачею позовної заяви). Таким чином, враховуючи безпідставність позову при вирішенні справи по суті, кооператив просив в задоволенні позову відмовити та стягнути з позивача судові витрати на правничу допомогу, понесені ним в зв`язку з судовим розглядом (а.с.56-135 т.1).

23 жовтня 2024 року позивачем ФОП Нашковим І.І. до суду першої інстанції подано заяву про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ФОП Нашкова Миколу Івановича (а.с.136 т.1).

24 жовтня 2024 року позивачем ФОП Нашковим І.І. до суду першої інстанції подано заяву про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Приватне акціонерне товариство «Волиньобленерго» (а.с.141 т.1).

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 24.10.2024 продовжено строк підготовчого провадження до 09.12.2024 та відкладено підготовче засідання на 07 листопада 2024 року. (а.с.147-148 т.1).

07 листопада 2024 року позивач ФОП Нашков І.І. звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про витребування від ОК «Масив Струмівський» або ПрАТ «Волиньобленерго» (а.с.153-155 т.1).

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 07.11.2024 відкладено підготовче засідання на 21.11.2024. Залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Приватне акціонерне товариство Волиньобленерго та залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, фізичну особу-підприємця Нашкова Миколу Івановича. Встановлено сторонам строк до 11.11.2024 для надіслання третім особам - ФОП Нашкову Миколі Івановичу та ПрАТ Волиньобленерго заяв по суті справи. (а.с.162-163 т.1).

12 листопада 2024 року представник відповідача надіслав на адресу суду заяву про виконання ухвали суду (вх.№01-75/7468/24), щодо доказів надіслання ПрАТ Волиньобленерго та ФОП Нашкову М.І. відзиву та заяв по суті справи, поданих відповідачем по справі. Водночас, представником відповідача додано до вказаної заяви лише докази надіслання відзиву та заяв по суті справи на адресу ПрАТ Волиньобленерго (а.с.170 т.1).

14 листопада 2024 року представником Обслуговуючого кооперативу «Масив Стумівський» адвокатом Деркачом Д.В. до суду першої інстанції подані заперечення на клопотання позивача про витребування доказів від 07.11.2024 (а.с.175-178 т.1).

20 листопада 2024 року третя особа - ПрАТ «Волиньобленерго» надіслала через систему "Електронний суд" клопотання (вх.№01-75/7682/24) про відкладення (перенесення) розгляду справи, для реалізації права на подання пояснення по справі, оскільки товариство отримало позовну заяву ФОП Нашкова Івана Івановича з додатками лише 18 листопада 2024 року о 15:00 год (а.с.180 т.1).

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 21.11.2024 позовну заяву фізичної особи-підприємця Нашкова Івана Івановича залишено без руху. Встановлено позивачу та відповідачу строк в 5 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення вказаних недоліків, а саме: подання суду доказів надіслання третім особам - ФОП Нашкову Миколі Івановичу та ПрАТ Волиньобленерго заяв по суті справи в установленому ГПК України порядку (а.с.189-190 т.1).

29 листопада 2024 року до суду першої інстанції надійшло клопотання позивача про виконання ухвали суду від 28.11.2024 та долучення доказів надіслання позовної заяви з додатками третім особам (а.с.195 т.1).

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 09.12.2024 розгляд справи у підготовчому засіданні призначено на 23 грудня 2024 року на 12:00 год. Запропоновано учасникам справи подати, за наявності, заяви (клопотання) з процесуальних питань та/або додаткові пояснення до 19.12.2024 (а.с.202-203 т.1).

20 грудня 2024 року надійшли пояснення ПрАТ «Волиньобленерго» по суті спору (а.с.1-66 т.2).

23 грудня 2024 року представником позивача подано заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю його представника (а.с.68 т.1).

23 грудня 2024 року від третьої особи Фізичної особи-підприємця Нашкова Миколи Івановича на дійшли письмові пояснення, в яких просив у задоволенні позову відмовити з підстав того що жодних договорів доручень та договорів комісій між ним та позивачем стосовно будівництва лінії електропередач ПЛ-0,4 не укладалось. Доданий до позовної заяви договір комісії від 10 липня 2006 року ФОП Нашковим М.І. не підписувався та в ньому стоїть не його підпис. Також ФОП Нашков М.І. повідомив, що Обслуговуючий кооператив «Масив Стумівський» спірну лінію електропередач не використовував і не використовує та така лінія йому у власність не передавалась (а.с.70 т.2).

Протокольною ухвалою Господарського суду Волинської області від 23.12.2024 суд першої інстанції підготовче засідання відклав на 08.01.2025 (а.с.78-79 т.2).

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 23.12.2024 повідомлено учасників справи про відкладення підготовчого засідання на 08 січня 2025 року (а.с.80-81 т.2).

У підготовчому засіданні 08.01.2025 представник позивача у порядку ч.3 ст. 46 ГПК України заявив про зміну підстав та предмету позову, подавши позовну заяву у новій редакції (а.с.91-100 т.2) з наступною прохальною частиною: визнати за фізичною особою-підприємцем Нашковим Іваном Івановичем право власності на лінію електропередач ПЛ-0,4 кВ для забезпечення електропостачання кварталу житлової забудови та майстерні з виготовлення малих архітектурних форм в с.Струмівка Луцького району у складі: однієї залізобетонної одностоякової опори для ВЛ 0,38 кВ і 6-10 кВ (із траверсами); чотирьох залізобетонних одностоякових опор з одним підкосом для ВЛ 0,38 кВ і 6- 10 кВ (із траверсами); 159 метрів кабеля до 35 кВ, що підвішується на тросі, маса 1 м до 1 кг; дев`яти опор СНВ-9,5; 159 метрів самоутримного ізольованого проводу AsXSn 4x50, а також інших допоміжних комплектуючих (затискачі, гаки, кронштейни, зажими тощо), зазначених у Акті приймання виконаних ТзОВ Волинська електротехнічна компанія підрядних робіт за жовтень 2006 року на кварталі житлової забудови та майстерні з виготовлення малих архітектурних форм в с. Струмівка Луцького району; усунути створені фізичній особі підприємцю Нашкову І.І. перешкоди у користуванні майном, зокрема: повернути майстерні з виготовлення малих архітектурних форм потужність в межах 15 кВт; повернути вузол обліку величини споживання електроенергії за попередньою адресою с. Липини, Луцького району, вул. Рівненська, 143; відновити межі балансової належності на лінійних затискачах проводів в місці приєднання відгалуження ПЛ-10Кв; Л41-01 опора №171; встановити точки обліку електроенергії « 0112000-091 Майстерня з виг.мал.арх. ЗТП-370 №2863207» за адресою с. Липини, Луцького району, вул. Рівненська, 143, шляхом визнання недійсними в зазначених частинах наступних правочинів: Договору споживача на надання послуг з розподілу електричної енергії №528-092300 від 01.04.2020 року та Договору №19/20-823 про спільне використання технологічних електричних мереж від 06.11.2020 року, укладених між ПрАТ «Волиньобленерго» та Обслуговуючим кооперативом «Масив Струмівський», а також Договору споживача на надання послуг з розподілу електричної енергії № 528-0923000 від 01.04.2020 року, укладеного між ПрАТ «Волиньобленерго» та Нашковим Іваном Івановичем. Також подав клопотання про залучення співвідповідача ПАТ «Волиньобленерго» (а.с.115-116 т.2).

Протокольною ухвалою Господарського суду Волинської області від 23.12.2024 суд першої інстанції підготовче засідання відклав на 22.01.2025.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 08.01.2025 повідомлено учасників справи про відкладення підготовчого засідання на 22 січня 2025 року (а.с.121-122 т.2).

21 січня 2025 року представником Обслуговуючого кооперативу «Масив Стумівський» адвокатом Деркачом Д.В. до суду першої інстанції подано заперечення щодо подання позовної заяви в новій редакції (а.с.134-137 т.2).

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 24.01.2025 підготовче засідання призначено на 05 березня 2025 року (а.с.158 т.2).

05 березня 2025 року представником позивача до суду першої інстанції подано заява про відкладення розгляду справи з підстав хвороби позивача (а.с.166 т.2)

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 05.03.2025 відкладено підготовче засідання на 17.03.2025 (а.с. 171-172 т.2).

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 17.03.2025 у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Нашкова Івана Івановича про зміну предмету спору за вх. №01-74/39/25 від 08.01.2025 відмовлено. Залучено співвідповідачем у справі Приватне акціонерне товариство «Волиньобленерго». Відкладено підготовче засідання на 09 квітня 2025 року (а.с.178-182 т.1).

07 квітня 2025 року від ПрАТ «Волиньолбенерго» до суду першої інстанції надійшов відзив на позовну заяву, в якому товариство заперечило доводи позивача та зазначило, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, в зв`язку з чим просив суд в позові відмовити у повному обсязі (а.с.192-195 т.2).

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 09.04.2025 оголошено перерву у судовому засіданні. Підготовче судове засідання призначено на 30 квітня 2025 року (а.с.246 т.2).

09 квітня 2025 року представником позивача до суду першої інстанції подано заяву про надання справи для ознайомлення (а.с.1 т.3).

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 30.04.2025 відкладено підготовче судове засідання на 14 травня 2025 року. Витребувано у Підгайцівської сільської ради відомості щодо будівництва та облікування лінії електропередач ПЛ-0,4 кВ для електропостачання кварталу житлової забудови та майстерні з виготовлення малих архітектурних форм в с. Липини (нині - с. Струмівка) Луцького району, яка є предметом судового розгляду. Витребувати у Обслуговуючого кооперативу Масив Струмівський документи бухгалтерської звітності, які підтвердять наявність/відсутність спірної лінії електропередач ПЛ-0,4 кВ на балансі останнього (а.с.7-8 т.3).

12 травня 2025 року від голови Обслуговуючого кооперативу «Масив Струмівський» на виконання вимог ухвали суду від 30.04.2025 до суду першої інстанції надійшла заява за вх.№01-75/1483/25 від 12.05.2025 у якій повідомив що про те, що документи бухгалтерської звітності, які можуть підтвердити наявність/відсутність спірної лінії електропередач ПЛ-0,4 кВ на балансі Обслуговуючого кооперативу «Масив Струмівський» у кооперативу відсутні. Зазначене викликано тим, що обслуговуючий кооператив не здійснює жодної господарської діяльності, у ньому відсутні працівники та бухгалтерія, а тому відповідна бухгалтерська звітність не ведеться та не подається. Разом з тим, повідомив, що кооператив не є власником цієї лінії і ніколи не був. Зазначеною лінією електропередач кооператив жодного разу не користувався, і вона ніколи не перебувала балансі кооперативу чи його правовому розпорядженні (а.с.14 т.3).

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 14.05.2025 судом першої інстанції закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.06.2025 (а.с.17 т.3).

16 червня 2025 року від позивача ФОП Нашкова Івана Івановича до суду першої інстанції надійшла заява, в якій позивач керуючись п.5 ч.1 ст.226 ГПК України, просив залишити позов без розгляду (а.с.26 т.3).

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 16.06.2025 у справі №903/770/24 заяву Фізичної особи- підприємця Нашкова Івана Івановича про залишення позову без розгляду за вх.№ 01-75/1865/25 від 16.06.2025 задоволено. Позовну заяву Фізичної особи - підприємця Нашкова Івана Івановича до Обслуговуючого кооперативу Масив Струмівський та Приватного акціонерного товариства Волиньобленерго за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: фізичної особа-підприємця Нашкова Миколи Івановича залишено без розгляду. Стягнуто з Фізичної особи- підприємця Нашкова Івана Івановича на користь Обслуговуючого кооперативу Масив Струмівський 20 000 грн витрат з оплати послуг адвоката.

4. Правові норми, застосовані апеляційним судом до спірних правовідносин та правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної скарги.

Як вбачається з апеляційної скарги Фізична особа-підприємець Нашков Іван Іванович оскаржує ухвалу Господарського суду Волинської області від 16.06.2025 у справі №903/770/24 в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Нашкова Івана Івановича 20 000 грн витрат з оплати послуг адвоката. Щодо залишення позовної заяви Фізичної особи - підприємця Нашкова Івана Івановича до Обслуговуючого кооперативу Масив Струмівський та Приватного акціонерного товариства Волиньобленерго за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: фізичної особа-підприємця Нашкова Миколи Івановича без розгляду ухвалу Господарського суду Волинської області від 16.06.2025 у справі №903/770/24 не оскаржується.

Згідно ч.1 ст.271 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

З урахуванням вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України ухвала Господарського суду Волинської області від 16.06.2025 у справі №903/770/24 переглядається в апеляційному порядку лише в оскаржуваній частині, а саме в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Нашкова Івана Івановича 20 000 грн витрат з оплати послуг адвоката.

За диспозицією ч.5 ст.130 ГПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необгрунтованих дій позивача. Частиною шостою зазначеної статті встановлено, що у випадках, встановлених частинами третьою-п`ятою цих статей, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановления ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої, зокрема, якщо судом не буде встановлено зловживання стороною чи її представником або виникнення спору внаслідок неправильних дій сторони.

Процедура розгляду заяви про розподіл судових витрат у випадку залишення позовної заяви без розгляду має здійснюватися з урахуванням особливостей, визначених частиною п`ятою ст. 130 ГПК України, та з урахуванням загальної чи спрощеної процедури позовного провадження, яка застосовувалася щодо розгляду позовної заяви в конкретній справі. У такому випадку процесуальним законом відповідачу надається право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, яким він може скористатись або не скористатись.

Задоволення заяви про компенсацію здійснених витрат відповідача відповідно до частини п`ятої ст. 130 ГПК України не є усуненням судом неповноти судового рішення, а залежить виключно від волевиявлення самого відповідача, не передбачає дискреційних повноважень та власної ініціативи суду щодо розгляду вказаного питання, на противагу приписам ст. 244 ГПК України.

Ухвала суду про компенсацію судових витрат після закриття провадження у справі чи залишення позову без розгляду є судовим рішенням про розподіл судових витрат, яке приймається за наслідком розгляду відповідного клопотання відповідача з урахуванням принципів диспозитивності та змагальності сторін.

До судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 ч.3 ст.123 ГПК України). Отже відповідач може заявити вимогу про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги за рахунок позивача, який ініціював судовий спір, а надалі такий позов було залишено без розгляду.

При компенсації правничих витрат відповідача у справі за рахунок позивача із застосуванням частини п`ятої ст. 130 ГПК України має бути встановлена необґрунтованість дій позивача, пов`язаних з розглядом справи та необхідність понесення витрат відповідачем з надання правничої допомоги в порушеній позивачем справі (необхідність ознайомлення адвокатом з матеріалами справи, подання відзиву відповідачем у справі, участь адвоката в судових засіданнях, вчинення дій щодо збирання доказів та інше).

Таким чином, компенсація витрат позивачем за надану правничу допомогу відповідачу у випадку залишення позову без розгляду здійснюється з дотриманням загальних процесуальних гарантій щодо розподілу судових витрат за наслідком розгляду спору по суті, з дотриманням вимог, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.07.2023 у справі №911/3312/21.

Правовий аналіз статей 129, 130 ГПК України дає підстави для висновку, що у разі, зокрема, залишення позову без розгляду у справі, суд зобов`язаний виходити з положень частини п`ятої ст. 130 ГПК України, оскільки вказана норма є спеціальною (близька за змістом правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.06.2019 року у справі №922/3787/17, від 09.07.2019 у справі №922/592/17, додатковій ухвалі Верховного Суду від 20.05.2021 у справі №910/14162/17, додатковій ухвалі Верховного Суду від 12.07.2021 у справі №903/254/20).

При застосуванні частини п`ятої ст.130 ГПК України судом має бути встановлена наявність/відсутність саме необґрунтованих дій позивача. Такі критерії встановлюються судом у кожній справі відповідно до встановлених обставин.

Тобто стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, у разі залишення позову без розгляду у справі, можливе лише у випадку доведення стороною та встановлення судом необґрунтованості дій позивача.

Отже, відповідно до ч.5 ст.130 ГПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно, пред`явивши позов; чи систематично протидіяв правильному вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Близька за змістом позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі №922/3787/17, від 09.07.2019 у справі №922/592/17, від 24.03.2021 у справі №922/2157/20, від 21.01.2020 у справі №922/3422/18, від 26.04.2021 у справі №910/12099/17, від 19.04.2021 у справі №924/804/20.

Поняття "необґрунтованість дій позивача" не є тотожнім таким поняттям як "зловживання правом", "неправомірність дій" або ж "встановлення того, що спір виник внаслідок необґрунтованих дій позивача" (така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 01.12.2022 р. у справі 922/2017/17).

З системного аналізу наведеного вище вбачається, що відповідач має право на компенсацію понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, якщо буде встановлено, що дії позивача були необґрунтованими і у зв`язку з такими діями позивача відповідач поніс витрати з оплати професійної правничої допомоги в порушеній позивачем справі.

З матеріалів справи вбачається, що 05.09.2024 ФОП Нашков Іван Іванович звернувся до Господарського суду Волинської області з позовом до ОК Масив Струмівський, Приватного акціонерного товариства Волиньобленерго, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: фізична особа-підприємець Нашков Микола Іванович, в якому просив: визнати за Нашковим Іваном Івановичем право власності на лінію електропередач ПЛ-0,4 кВ для забезпечення електропостачання кварталу житлової забудови та майстерні з виготовлення малих архітектурних форм в с.Струмівка Луцького району у складі: однієї залізобетонної одностоякової опори для ВЛ 0,38 кВ і 6-10 кВ (із траверсами); чотирьох залізобетонних одностоякових опор з одним підкосом для ВЛ 0,38 кВ і 6- 10 кВ (із траверсами); 159 метрів кабеля до 35 кВ, що підвішується на тросі, маса 1 м до 1 кг; дев`яти опор СНВ-9,5; 159 метрів самоутримного ізольованого проводу AsXSn 4x50, а також інших допоміжних комплектуючих (затискачі, гаки, кронштейни, зажими тощо), зазначених у Акті приймання виконаних ТзОВ Волинська електротехнічна компанія підрядних робіт за жовтень 2006 року на кварталі житлової забудови та майстерні з виготовлення малих архітектурних форм в с.Струмівка Луцького району; витребувати із незаконного володіння Обслуговуючого кооперативу Масив Струмівський обумовлену лінію електропередач ПЛ-0,4 кВ для забезпечення електропостачання кварталу житлової забудови та майстерні з виготовлення малих архітектурних форм в с.Струмівка Луцького району у вказаному складі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що його право власності на лінію електропередач ПЛ-0,4 кВ для електропостачання кварталу житлової забудови та належної йому майстерні з виготовлення малих архітектурних форм в с. Липини (нині - с. Струмівка) Луцького району не визнається відповідачем, який експлуатує збудовану позивачем лінію електропередач як свою власність. При цьому, відповідач відмовляє позивачу у вступі до Обслуговуючого кооперативу Масив Струмівський.

В свою чергу, 22 жовтня 2024 року представником Обслуговуючого кооперативу «Масив Стумівський» адвокатом Деркачом Д.В. подано до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, в якому зокрема зазначив, що кооператив не є власником, володільцем чи користувачем лінії електропередачі ПЛ-0,4 кВ у с. Струмівка, ніколи не перешкоджав позивачу або іншим особам у її використанні, не заявляв прав та не заперечував їх. Кооперативу невідомо, хто є власником лінії, він нею не користувався, на балансі кооперативу вона не перебувала. Позивач стверджує про невизнання кооперативом його права власності, однак доказів цього не надано. Єдиним доказом позивач вказує лист ПАТ «Волиньобленерго» від 18.04.2024 №13/5-2495, у якому зазначено, що мережі належать кооперативу та не обслуговуються товариством. Проте лист підписаний посадовими особами ПАТ, не містить підтвердження заперечення прав позивача кооперативом і не є належним доказом. Інших підтверджень позовні матеріали не містять. Відомо лише, що Нашков І.І. подавав заяву на підключення 7 кВт електроенергії за договором №528-0924000 від 01.04.2020. Отже, позовні вимоги до ОК «Масив Струмівський» є безпідставними, а відповідач у справі неналежний.

Таким чином, вбачається, що відповідачем-1 зазначено про необґрунтованість поданого позову.

Поряд з цим, відповідач-1 у вказаному відзиві зазначено, що у зв`язку з поданим позивачем позовом, він змушений звернутись до адвоката для надання правничої допомоги. Внаслідок оскарження відповідного позову понесені судові витрати у сумі 20000,00 грн (аналогічні втратам позивача задекларованими ним як витрати на правову допомогу пов`язану з підготовкою та подачею позовної заяви).

Водночас, колегія суддів відзначає, що 08.01.2025 представник позивача у порядку ч.3 ст. 46 ГПК України заявив про зміну підстав та предмету позову, подавши позовну заяву у новій редакції (а.с.91-100 т.2) з наступною прохальною частиною: визнати за фізичною особою-підприємцем Нашковим Іваном Івановичем право власності на лінію електропередач ПЛ-0,4 кВ для забезпечення електропостачання кварталу житлової забудови та майстерні з виготовлення малих архітектурних форм в с.Струмівка Луцького району у складі: однієї залізобетонної одностоякової опори для ВЛ 0,38 кВ і 6-10 кВ (із траверсами); чотирьох залізобетонних одностоякових опор з одним підкосом для ВЛ 0,38 кВ і 6- 10 кВ (із траверсами); 159 метрів кабеля до 35 кВ, що підвішується на тросі, маса 1 м до 1 кг; дев`яти опор СНВ-9,5; 159 метрів самоутримного ізольованого проводу AsXSn 4x50, а також інших допоміжних комплектуючих (затискачі, гаки, кронштейни, зажими тощо), зазначених у Акті приймання виконаних ТзОВ Волинська електротехнічна компанія підрядних робіт за жовтень 2006 року на кварталі житлової забудови та майстерні з виготовлення малих архітектурних форм в с. Струмівка Луцького району; усунути створені фізичній особі підприємцю Нашкову І.І. перешкоди у користуванні майном, зокрема: повернути майстерні з виготовлення малих архітектурних форм потужність в межах 15 кВт; повернути вузол обліку величини споживання електроенергії за попередньою адресою с. Липини, Луцького району, вул. Рівненська, 143; відновити межі балансової належності на лінійних затискачах проводів в місці приєднання відгалуження ПЛ-10Кв; Л41-01 опора №171; встановити точки обліку електроенергії « 0112000-091 Майстерня з виг.мал.арх. ЗТП-370 №2863207» за адресою АДРЕСА_1 , шляхом визнання недійсними в зазначених частинах наступних правочинів: Договору споживача на надання послуг з розподілу електричної енергії №528-092300 від 01.04.2020 року та Договору №19/20-823 про спільне використання технологічних електричних мереж від 06.11.2020 року, укладених між ПрАТ «Волиньобленерго» та Обслуговуючим кооперативом «Масив Струмівський», а також Договору споживача на надання послуг з розподілу електричної енергії № 528-0923000 від 01.04.2020 року, укладеного між ПрАТ «Волиньобленерго» та Нашковим Іваном Івановичем.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 17.03.2025 у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Нашкова Івана Івановича про зміну предмету спору за вх.№01-74/39/25 від 08.01.2025 відмовлено, оскільки позивачем у заяві про зміну предмету спору, окрім вимоги про визнання права власності заявлено нові позовні вимоги, які змінюють предмет позову та прямо не пов`язані з вимогою про визнання права власності на лінію електропередачі ПЛ-0,4 кВ. Крім того, при подачі заяви позивач змінив й підстави якими останній обґрунтовує позовні вимоги. Також суд першої інстанції звернув увагу на обставини, що стали відомі у судовому засіданні. Суд першої інстанції встановив, що позивач 26.02.2025 звернувся до Господарського суду Волинської області (справа №903/220/25) із позовом до Обслуговуючого кооперативу «Масив Струмівський» та Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго» із вимогами про визнання недійсними правочинів, зокрема:

- договору про спільне використання технологічних електричних мереж №19/20-823 від 06.11.2020 року, укладеного між ПрАТ «Волиньобленерго» з Обслуговуючим кооперативом «Масив Струмівський» (додатки №1,6) в частині визначення потужності електроустановок Нашкова Івана Івановича в межах 7 кВт та встановлення розрахункового лічильника №10632509;

- договору споживача на надання послуг з розподілу електричної енергії № 528-0924000 від 01 квітня 2020 року, укладеного між ПрАТ «Волиньобленерго» та фізичною особою-громадянином Нашковим Іваном Івановичем (додатки №1,2,3,6,7) в частині визначення енергетичного ідентифікаційного коду точки розподілу 62Z684, зазначення дозволеної потужності 7 кВт та визначення межі балансової належності електромереж та електроустановок Нашкова Івана Івановича.

Між тим, вищезазначені правочини позивач просить суд визнати недійсними в частині також при подачі заяви про зміну предмету спору у даній справі.

Отже, суд першої інстанції за результатами розгляду заяви Фізичної особи-підприємця Нашкова Івана Івановича про зміну предмету спору дійшов висновку, що позивач звертаючись до суду із заявою про зміну предмету позову змінив і предмет, і підстави позову, а відтак фактично виникли нові матеріально-правові вимоги, які обґрунтовуються іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

В подальшому, 16.06.2025 від позивача ФОП Нашкова Івана Івановича до суду першої інстанції надійшла заява, в якій позивач керуючись п.5 ч.1 ст.226 ГПК України, просив залишити позов без розгляду (а.с.26 т.3).

З матеріалів справи вбачається, що вищевказана заява про залишення позову без розгляду не містить викладення мотивів вчинення відповідних дій, зокрема відсутнє зазначення будь-яких причин чи підстав його подання, а лише вказано норми процесуального права, якими керувався позивач.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в даному випадку дії позивача були необґрунтованими, оскільки він звернувся до суду першої інстанції з позовом з одним предметом та підставами позову, який в подальшому хотів змінити шляхом заявлення нових позовних вимог, зокрема визнання недійсними вищевказаних договорів, які змінюють предмет позову та прямо не пов`язані з вимогою про визнання права власності на лінію електропередачі ПЛ-0,4 кВ та одночасним подання позову до Господарського суду Волинської області про визнання недійсними вищевказаних договорів у справі №903/220/25. Крім того, при подачі заяви позивач змінив й підстави якими останній обґрунтовує позовні вимоги, що встановлено судом першої інстанції в ухвалі Господарського суду Волинської області від 17.03.2025 по справі №903/770/24, якою у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Нашкова Івана Івановича про зміну предмету спору за вх.№01-74/39/25 від 08.01.2025 відмовлено.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, внаслідок вищевказаних дій позивача, відповідач-1 був вимушений звернутись за професійною правничою допомогою, сплативши їх вартість.

Отже, зазначене свідчить про необґрунтованість дій позивача, як необхідну передумову для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Колегія суддів відзначає, що залишення позову без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України є свідченням необґрунтованості дій позивача, який реалізуючи свої права на звернення з позовом до суду спричинив необхідність несення відповідачем витрат з метою організації свого захисту в межах відповідного судового провадження, однак, в подальшому фактична необхідність цього була нівельована, знову ж таки, за наслідками диспозитивної реалізації позивачем своїх прав щодо залишення позову без розгляду на що, за будь-яких обставин, відповідач не міг вплинути.

Враховуючи, що понесені в межах цієї справи витрати сторін могли б бути розподілені між сторонами за наслідками розгляду справи, однак, така можливість залежить виключно від волі позивача (чого не відбулось), а тому є неприпустимим обмеженням можливості отримання відповідачем законного відшкодування понесених витрат волею іншої особи, за рахунок якої і підлягає компенсація таких витрат.

З урахуванням вищевикладеного, поведінка позивача розцінюється судом апеляційної інстанції, як необґрунтовані дії у розумінні ч.5 ст.130 ГПК України, в результаті чого відповідач 1 Обслуговуючий кооператив «Масив Струмівський» наділений процесуальним правом на компенсацію судових витрат на підставі ч.5 ст.130 ГПК України.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали у судовому засіданні представник відповідача-1 16.06.2025 в суді першої інстанції просив стягнути з позивача витрати понесені за надання правничих послуг у розмірі 30 000 грн (відповідне клопотання міститься у відзиві на позовну заяву за вх.№01-75/7022/24 від 23.10.2024 та запереченні на клопотання за вх.№01-87/90/25 від 22.01.2025) (а.с.85-91 т.1, а.с.134-137 т.1).

Суд першої інстанції, розглянувши клопотання відповідача-1 про стягнення судових витрат на правничу допомогу, на підставі аналізу обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, виходячи з вимог розумності та справедливості, врахувавши обставини справи, тривалість розгляду справи, мотивів прийняття даного судового рішення, дійшов висновку щодо доцільності відшкодування Обслуговуючому кооперативу Масив Струмівський за рахунок Фізичної особи- підприємця Нашкова Івана Івановича, витрат по оплаті послуг адвоката в розмірі 20 000 грн.

Аналізуючи встановлені обставини справи та, надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду сформулювала такі висновки щодо застосування норм права при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу:

1) за змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу);

2) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи;

3) загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у ч. 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат;

4) під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

В якості доказів понесення адвокатських витрат відповідачем-1 надано: договір про надання правничої допомоги від 17.10.2024 (а.с. 97-98 т.1), детальний опис витрат на правничу допомогу від 22.102.2024 на суму 20 000 грн (а.с. 99 т.1), акт №1 приймання-передачі наданих правничих послуг від 22.10.2024 до договору про надання правничої допомоги від 17.10.2024 (а.с. 100 т.1), квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки від 18.10.2024 на суму 20 000 грн та 160 грн (а.с. 101 т.1), акт №2 приймання-передачі наданих правничих послуг від 20.01.2025 до договору про надання правничої допомоги від 17.10.2024 (а.с. 139 т.2), додаткову угоду №1 від 16.01.2025 до договору про надання правничої допомоги від 17.10.2024 (а.с. 140 т.2), квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки від 21.01.2025 на суму 10 000 грн (а.с. 141 т.2), детальний опис витрат на правничу допомогу (уточнений) від 21.01.2025 на суму 30 000 грн (а.с. 142 т.2) та ордер на надання правничої допомоги від 17.10.2024 між Обслуговуючим кооперативом Масив Струмівський та адвокатом Деркачем Денисом Володимировичем (а.с. 138 т.2).

17 жовтня 2024 року між адвокатом Деркачем Денисом Володимировичем та Обслуговуючим кооперативом Масив Струміський укладено договір про надання правничої допомоги.

Згідно пунктів 1-2 договору, клієнт доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надати наступні правничі (адвокатські) послуги для Клієнта: підготовка, збір та аналіз доказів, ознайомлення з матеріалами справи; консультації з юридичних питань (усно), підготовка клопотань, заяв та листів в межах судової справи №903/770/24; підготовка та подача до суду Відзиву на Позовну заяву у справі №903/770/24; представництво інтересів клієнта у суді першої інстанції у справі №903/770/24. Перелік послуг, що надаються згідно умов даного договору є вичерпним. Збільшення об`єму робіт за рахунок надання юридичних (адвокатських) послуг, не передбачених переліком встановленим п. 1. даного договору, здійснюється на підставі окремої додаткової угоди до даного договору.

Клієнт звертається до Виконавця з проханням надати йому послуги в межах переліку, встановленого п.1 даного договору (пункт 2 договору).

Згідно пунктів 4.1-4.2 договору, клієнт оплачує дії виконавця, які складають предмет цього договору. Суми, належні до оплати складаються з суми гонорару у розмірі 20000,00 (двадцять тисяч) грн. та відшкодування витрат виконавця, понесених в зв`язку із виконанням умов даного договору. Сторони мають право змінювати суму договору з метою відображення змін ринкових чи інших умов за взаємною згодою.

За результатом виконання робіт сторони договору укладають та підписують акт виконаних робіт до 2 числа наступного за звітним місяця, який засвідчує належне виконання доручення клієнта (пункт 5.7. договору).

Відповідності до п. 10.1. договору, останній набирає чинності з дати його підписання та діє до закінчення розгляду справи, або згідно з положеннями ст.9 цього договору, а в частині розрахунків - до їх повного виконання.

22 жовтня 2024 року адвокатом Деркачем Д.В. складено детальний опис витрат на правничу допомогу у відповідності до якого загальна вартість наданих правничих послуг становить 20 000 грн (ознайомлення з матеріалами справи 2 год. 2000 грн; консультації з юридичних питань (усно), підготовка заяв, клопотань та/або інших процесуальних документів у судовій справі 5 год. 5000 грн; підготовка та подача до суду відзиву на позовну заяву 10 год. 10 000 грн; представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції 3 год. орієнтовно 3000 грн). Вартість однієї години роботи адвоката становить 1000 грн.

Згідно акта №1 приймання-передачі наданих правничих послуг від 22.10.2024 до Договору про надання правничої допомоги від 17.10.2024 адвокат надав, клієнт прийняв правничі (адвокатські) послуги згідно п. 1 договору на суму 20 000 грн. Претензій щодо наданої правничої допомоги (послуг) клієнт не має.

18 жовтня 2024 року Обслуговуючий кооператив Масив Струмівський сплатив адвокату Деркачу Денису Володимировичу 20 000 грн коштів за надану правову допомогу, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №ПН3203510.

Крім того, 16.01.2025 між адвокатом Деркачем Денисом Володимировичем та Обслуговуючим кооперативом Масив Струмівський укладено додаткову угоду №1 від 16.01.2025 до договору про надання правничої допомоги від 17.10.2024 у п. 1 якої погодили, що виконавець та клієнт дійшли згоди про внесення змін до п.1 договору про надання правничої допомоги від 17.10.2024 року та викладено його в наступній редакції:

1. За Договором Клієнт доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання надати наступні правничі (адвокатські) послуги для Клієнта: 1.1. Підготовка, збір та аналіз доказів, ознайомлення з матеріалами справи; 1.2. Консультації з юридичних питань (усно), підготовка клопотань, заяв та листів в межах судової справи №903/770/24; 1.3. Підготовка та подача до суду Відзиву на Позовну заяву у справі №903/770/24; 1.4. Підготовка заперечень на подану Позовну заяву (в новій редакції) від 08.01.2025 року; 1.5. Представництво інтересів Клієнта у суді першої інстанції у справі №903/770/24..

У п. 2 зазначеної додаткової угоди №1 сторони погодили, що у зв`язку з значним збільшенням обсягу послуг виконавця пов`язаних подачею до суду позивачем позовної заяви (в новій редакції) від 08.01.2025 року та нових клопотань по справі №903/770/24 виконавець та клієнт дійшли згоди про внесення змін до п.4.2 Договору про надання правничої допомоги від 17.10.2024 року та викладення його в наступній редакції: 4.1. Клієнт оплачує дії Виконавця, які складають предмет цього Договору. Суми, належні до оплати складаються з суми гонорару у розмірі 30000,00 (тридцять тисяч) грн. та відшкодування витрат Виконавця, понесених в зв`язку із виконанням умов даного Договору..

Згідно акта №2 приймання-передачі наданих правничих послуг від 20.01.2025 до Договору про надання правничої допомоги від 17.10.2024 адвокат надав, клієнт прийняв правничі (адвокатські) послуги згідно п. 1 договору на суму 10 000 грн. Претензій щодо наданої правничої допомоги (послуг) клієнт не має.

21 січня 2025 року адвокатом Деркачем Д.В. складено детальний опис витрат на правничу допомогу (уточнений) у відповідності до якого загальна вартість наданих правничих послуг становить 30 000 грн (ознайомлення з матеріалами справи 2 год. 2000 грн; консультації з юридичних питань (усно), підготовка заяв, клопотань та/або інших процесуальних документів у судовій справі 5 год. 5000 грн; підготовка та подача до суду відзиву на позовну заяву 10 год. 10 000 грн; підготовка заперечень на подану позовну заяву (в новій редакції) від 08.01.2025 року 10 год. 10 000 грн; представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції 3 год. орієнтовно 3000 грн). Вартість однієї години роботи адвоката становить 1000 грн.

21 січня 2025 року Обслуговуючий кооператив Масив Струмівський сплатив адвокату Деркачу Денису Володимировичу додатково 10 000 грн. коштів за надану правову допомогу, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №21-1299955/1.

Суд апеляційної інстанції бере до уваги висновок, зазначений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 зі справи №922/445/19. В абзацах другому та третьому пункту 6.5 вказаної постанови зазначено, що згідно зі змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу).

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч.4 ст.126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободи договору визначеному нормами ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020р. у справі №910/13071/19).

Водночас відповідно до ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.5, 6 ст.126 Кодексу).

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у вищенаведеній нормі.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лінгенс проти Австрії" зазначено, що суд не зобов`язаний керуватися тими внутрішньо національними розцінками і критеріями, з яких виходять Уряд і заявник на підтримку відповідних аргументів; він керується свободою розсуду відповідно до того, що він вважає за справедливе.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено, що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п.п. 79 і 112).

Водночас, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20).

За умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, не надання іншою стороною доказів невідповідності заявлених до відшкодування витрат критеріям співмірності, у тому числі спростування правильності відповідних розрахунків, витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено (Постанова об`єднаної палати КГС ВС від 22.01.2021 №925/1137/19).

Згідно висновків, викладених Верховним Судом у п. 4.16. постанови від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19, що: суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони та суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання не є тотожними за своєю суттю, і фактично другий висновок відповідає викладеному в пункті 6.1 постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

У розумінні положень частини 5 статті 126 ГПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанова Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

З матеріалів справи вбачається, що позивач будь-яких клопотань чи заперечень на заяву відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу до суду першої інстанції не надавав. Поряд з цим, в наявних у матеріалах справи процесуальних документах наданих позивачем не викладено позиції останнього щодо заявленої відповідачем до стягнення з позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн.

Між тим, вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

У свою чергу, у кожній окремій справі суд виходить з конкретних особливих обставин, з доказів, поданих заявником клопотання про розподіл судових витрат, які можуть свідчити про під ставність різних сум коштів, що потрачені заявником на правничу допомогу. Кожна справа має різну кількість судових засідань, як і різну кількість розглянутих клопотань, а отже і кількість виконаного адвокатом обсягу робіт з огляду на кількість вчинених процесуальних дій.

На підставі аналізу обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт на підставі поданих доказів наданих послуг: договору про надання правничої допомоги від 17.10.2024 (а.с. 97-98 т.1), детального опису витрат на правничу допомогу від 22.102.2024 на суму 20 000 грн (а.с. 99 т.1), акту №1 приймання-передачі наданих правничих послуг від 22.10.2024 до договору про надання правничої допомоги від 17.10.2024 (а.с. 100 т.1), квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки від 18.10.2024 на суму 20 000 грн (а.с. 101 т.1), акту №2 приймання-передачі наданих правничих послуг від 20.01.2025 до договору про надання правничої допомоги від 17.10.2024 (а.с. 139 т.2), додаткової угоди №1 від 16.01.2025 до договору про надання правничої допомоги від 17.10.2024 (а.с. 140 т.2), квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки від 21.01.2025 на суму 10 000 грн (а.с. 141 т.2), детального опису витрат на правничу допомогу (уточнений) від 21.01.2025 на суму 30 000 грн (а.с. 142 т.2) виходячи з вимог розумності та справедливості, врахувавши обставини справи, тривалість розгляду справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо доцільності відшкодування Обслуговуючому кооперативу Масив Струмівський за рахунок Фізичної особи- підприємця Нашкова Івана Івановича, витрат по оплаті послуг адвоката в розмірі 20 000 грн, оскільки розмір зазначених витрат, відповідає критеріям пропорційності, добросовісності, розумності та справедливості та співмірним з зазначеним позивачем розміром судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн понесених позивачем на момент звернення до суду з позовом у даній справі, що підтверджується попереднім (орієнтованим) розрахунком суми судових витрат доданого до позовної заяви (а.с.20 т.1).

Поряд з цим, судова колегія вважає, доводи позивача викладенні в апеляційній скарзі в якості підстав скасування оскаржуваної ухвали в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Нашкова Івана Івановича 20 000 грн витрат з оплати послуг адвоката, необґрунтованими та безпідставними, враховуючи наступне.

Так, посилання апелянта на ч. 4 ст. 126 та ч. 5 ст. 129 ГПК України є вирваними з контексту та не враховують повний зміст цих норм і сформованої правової позиції Верховного Суду.

Зокрема, ч. 4 ст. 126 ГПК України дійсно містить критерії співмірності витрат, проте водночас ч. 6 цієї ж статті прямо покладає обов`язок доведення їх неспівмірності на сторону, яка заявляє про зменшення. Просте порівняння суми витрат із ціною позову не є достатнім для висновку про їх непропорційність, необхідно довести відсутність необхідності таких витрат. У даній справі позивач таких доказів не надав.

Колегія суддів відзначає, що Верховний Суд у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, на яку посилається позивач, дійсно зазначив про можливість обмеження розміру витрат, але лише з урахуванням конкретних обставин справи. Такими обставинами, відповідно до правової позиції Верховного Суду, є не тільки ціна позову, але й складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, кількість процесуальних документів, судових засідань, тривалість провадження тощо. У даній справі адвокатом виконано відповідний обсяг роботи, що підтверджено актами та описом наданих послуг, а отже сума витрат обґрунтована незалежно від ціни позову.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що доводи позивача про відсутність значення справи для репутації сторін є оціночними судженнями, які не підтверджені жодними належними доказами.

Твердження позивача про «фіктивність кооперативу» чи «оплату послуг з особистих коштів голови кооперативу Гусака Н.Б.» є необгрунтованими та безпідставними, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідно до квитанції до платіжної інструкції на перказ готівки №ПН3203510 від 18.10.2024 платником коштів в сумі 20 000,00 грн, призначення платежу: за надання послуг правової допомоги згідно договору б/н від 17.10.2024 є Обслуговуючий кооператив "Масив Струмівський" через Гусак Назар Богданович (а.с.101 т.1); відповідно до квитанції до платіжної інструкції на перказ готівки №21-1299955/1 від 21.01.2025 платником коштів в сумі 10 000,00 грн призначення платежу: за надання правничих (адвокатських) послуг згідно договору б/н від 17.10.2024 є Обслуговуючий кооператив "Масив Струмівський" через Гусак Назар Богданович (а.с.141 т.2), який в свою чергу є керівником вказаного кооперативу (а.с.40 т.1).

Верховний Суд у постанові від 20 жовтня 2021 року по справі № 757/29103/20 відзначив, що сплата адвокатського гонорару іншою особою, яка не є учасником судового процесу, не є підставою для відмови у компенсуванні цих витрат, оскільки ключовою умовою для стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу є саме факт надання адвокатом професійної правничої допомоги, у конкретній судовій справі, тому для їх розподілу не мають правового значення причини, в силу яких ці витрати були оплачені не стороною.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводи позивача про «очевидну непропорційність» є необґрунтованими, не підтвердженим доказами і суперечить усталеній судовій практиці.

Доводи позивача, що суд першої інстанції, всупереч вимогам п.4 ч.5 ст.129 ГПК України, вирішив розподілити судові витрати, понесені кооперативом на оплату послуг адвоката, без врахування дій сторін на стадії досудового вирішення спору, колегія суддів вважає безпідставними, враховуючи наступне.

Так, приписи п. 4 ч. 5 ст. 129 ГПК України передбачають, що суд може враховувати поведінку сторін на стадії досудового врегулювання спору, але така оцінка здійснюється з урахуванням усіх обставин справи та лише в межах наявних належних доказів. Проте, саме сторона, яка заявляє про недобросовісну поведінку опонента, зобов`язана довести наявність конкретних дій чи бездіяльності, що мали безпосередній вплив на виникнення спору та необхідність звернення до суду.

Лист ПрАТ «Волиньобленерго» від 18.04.2024 № 13/5-2495 є відповіддю на адвокатський запит та містить відомості, що базуються на наявних у товариства даних. Сам факт висловлення позиції щодо належності об`єкта не є протиправною дією і не свідчить про зловживання монопольним становищем у розумінні ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції». Колегія суддів відзначає, що для констатації зловживання необхідні належні докази висновки АМКУ або інші акти уповноважених органів, яких у матеріалах справи немає. Поряд з цим, відсутність відповіді кооперативу на адвокатські запити позивача сама по собі не свідчить про неправомірність дій відповідача 1. В свою чергу, позивачем не надано доказів отримання вказаних адвокатських запитів відповідачем 1.

Разом з тим, колегія суддів відзначає, що розподіл судових витрат здійснюється з урахуванням критеріїв реальності, необхідності та розумності витрат, а обставини досудового врегулювання враховуються лише як додатковий фактор і не можуть автоматично позбавляти сторону компенсації витрат.

У цій справі позивач не надав жодних доказів, що дії кооперативу та ПрАТ «Волиньобленерго» були узгодженими, навмисними та спрямованими на перешкоджання досудовому врегулюванню.

Отже, посилання апелянта на п. 4 ч. 5 ст. 129 ГПК України є безпідставним, оскільки належних доказів навмисного перешкоджання досудовому врегулюванню спору або зловживання монопольним становищем відповідачами не надано.

Твердження позивача, щодо необхідності врахування судом першої інстанції при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат вимоги ч.9 ст.129 ГПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони ґрунтуються на оціночних припущеннях та не підтверджені належними і допустимими доказами у розумінні ст. 73 77 ГПК України..

Так, ч. 9 ст. 129 ГПК України передбачає право суду, а не його обов`язок, покладати судові витрати повністю чи частково на сторону, яка зловживала процесуальними правами або своїми діями спровокувала спір, проте для застосування цієї норми необхідним є встановлення конкретних фактів зловживань або неправильних дій, підтверджених належними доказами, а також причинно-наслідкового зв`язку між ними та виникненням спору. Твердження позивача про «демонстративне ігнорування адвокатських запитів» чи «дезінформування» є лише суб`єктивною оцінкою останнього. В матеріалах справи відсутні рішення уповноважених органів або судові акти, якими встановлено протиправність відповідей чи відмову у наданні інформації з боку кооперативу або ПрАТ «Волиньобленерго».

Суд апеляційної інстанції відзначає, що сам факт розбіжності у позиціях сторін щодо належності об`єкта не є зловживанням процесуальними правами або «неправильними діями» це нормальна складова цивільно-правового спору. Звичайне відстоювання своєї правової позиції, навіть якщо вона не збігається з позицією опонента, не може розцінюватися як зловживання чи провокування спору.

Поряд з цим, судова колегія звертає увагу, що позивач не довів наявності саме процесуальних зловживань, передбачених ст. 43 ГПК України (затягування процесу, подання завідомо безпідставних заяв тощо). Відсутність такої поведінки унеможливлює застосування ч. 9 ст. 129 ГПК як підстави для зміни розподілу судових витрат. Отже, твердження позивача про обов`язковість застосування судом першої інстанції в даному випадку ч. 9 ст. 129 ГПК України при вирішення питання розподілу судових витрат є безпідставними.

Посилання позивача на ч. 4 ст. 126 ГПК України та постанову Верховного Суду від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19 не спростовує правомірності та обґрунтованості витрат на правничу допомогу у даній справі, оскільки оцінка складності справи не зводиться до констатації «очевидності» правової позиції. Колегія суддів зазначає, що складність включає не лише доведення фактів, але й аналіз правових норм, підготовку доказової бази, участь у судових засіданнях, підготовку процесуальних документів, формування позиції із врахуванням аргументів опонента та суду. У цій справі адвокат підготував відзив, заяви та клопотання, взяв участь у розгляді справи, що підтверджується матеріалами справи. Це свідчить про виконання значного обсягу робіт, незалежно від того, якою «простої» вважає цю справу апелянт.

Звинувачення адвоката відповідача 1 у «наповненні справи об`ємними документами» є голослівним та не підтвердженим жодними доказами, що ці документи були зайвими чи штучно створеними і непов`язані з предметом спору. ГПК України не обмежує кількість чи обсяг процесуальних документів, якщо вони подані в межах захисту прав сторони у даній справі.

Разом з тим, судова колегія відзначає, що посилання апелянта на тяжкий матеріальний стан позивача не є підставою для покладення судових витрат на іншу сторону всупереч загальним правилам, передбаченим ст. 129 ГПК України.

ГПК України не передбачає фінансовий стан сторони як безумовну підставу для звільнення її від обов`язку відшкодування судових витрат іншій стороні, так як розподіл судових витрат здійснюється відповідно до результатів вирішення спору та принципу змагальності, а винятки можливі лише у випадках, прямо передбачених процесуальним законом.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що твердження позивача про пенсійний вік, утримання дитини, статус внутрішньо переміщеної особи не є перешкодою для реалізації права на безоплатну правову допомогу. Відповідно до ст. 14, 18 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» позивач мав право звернутися за вторинною правовою допомогою, яка включає представництво інтересів у суді, складання процесуальних документів та інші види правничої допомоги за рахунок держави. Статус внутрішньо переміщеної особи, а також наявність малолітньої дитини та низький рівень доходів є підставами для надання такої допомоги безоплатно.

В контексті викладеного, судова колегія зазначає, що сторона, яка могла отримати безоплатну правову допомогу, але добровільно обрала платну юридичну допомогу, не може покладати свої витрати на опонента лише з мотивів свого тяжкого фінансового стану. Це є проявом порушення принципу диспозитивності та рівності сторін у процесі.

Крім того, судова колегія відзначає, що в матеріалах справи наявний попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат в якому позивачем зазначено, що ним на момент звернення до суду з позовом у даній справі понесено витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн (а.с.20 т.1), що в свою чергу є суперечливою і непослідовною позицією позивача в частині посилання на свій тяжкий фінансовий стан, як на підставу відмови у стягненні судових витрат на правничу допомогу на користь відповідача-1.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вданому випадку посилання апелянта на тяжкий фінансовий стан не змінює загальних правил розподілу судових витрат і не є підставою для покладення їх на відповідача-1.

6. Висновки за результатами апеляційного розгляду.

Таким чином, у апеляційній скарзі Фізичної особи-підприємця Нашкова Івана Івановича не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла дійти висновку про помилковість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Виходячи з положень статті 11 ГПК України, апеляційний суд виходить з того, що як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України», хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відтак, застосовуючи наведену практику європейського суду, апеляційний суд вважає що, враховуючи зміст статті 269 ГПК України, надавши оцінку основним доводам апеляційної скарги, а також не встановивши в оскаржуваної ухвали суду першої інстанції неправильного застосування норм матеріального права в сукупності з відсутніми порушеннями норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судвого рішення, дійшла висновку про відсутність таких доводів, які б були оцінені як переконливі і достатні для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів за наслідком апеляційного перегляду приходить до висновку, що доводами апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовано, підстав скасування чи зміни ухвали, передбачених ст.277-279 Господарського процесуального кодексу України не встановлено, а відтак апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Нашкова Івана Івановича слід залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Волинської області від 16.06.2025 у справі №903/770/24 в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Нашкова Івана Івановича 20 000 грн витрат з оплати послуг адвоката без змін.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Нашкова Івана Івановича залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Волинської області від 16.06.2025 у справі №903/770/24 в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Нашкова Івана Івановича 20 000 грн. витрат з оплати послуг адвоката без змін.

2. Справу №903/770/24 повернути Господарському суду Волинської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "15" серпня 2025 р.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Мельник О.В.