ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
11.08.2025 Справа № 914/703/25
За заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «БЛ Лізинг», м. Київ,
про ухвалення додаткового рішення
у справі № 914/703/25
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «БЛ Лізинг», м. Київ,
до відповідача 1: Фермерського господарства «Вербина Колодницька Плюс», с. Конюхів, Стрийський р-н, Львівська обл.,
до відповідача 2: Фізичної особи-підприємця Сурмика Ігора Юрійовича, с. Конюхів, Стрийський р-н, Львівська обл.,
про стягнення заборгованості в розмірі 572 606, 24 грн.
Суддя Манюк П.Т.
за участю секретаря Амбіцької І.О.
Представники сторін: не з`явилися.
У провадженні Господарського суду Львівської області (суддя Іванчук С.В.) перебувала справа № 914/703/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БЛ Лізинг» до Фермерського господарства «Вербина Колодницька Плюс» та Фізичної особи-підприємця Сурмика Ігора Юрійовича про стягнення солідарно заборгованості за договором фінансового лізингу № 240305-1/ФЛ-Ю-А від 05.03.2024 року в сумі 572 606, 24 грн, з яких 379 093, 79 грн заборгованості зі сплати лізингових платежів, пеня у розмірі 36 231, 00 грн, 24 проценти річних у розмірі 31 862, 61 грн, інфляційні витрати у розмірі 17 311, 39 грн та неустойка за несвоєчасне повернення об`єкта лізингу у розмірі 108 107, 45 грн.
23.07.2025 Господарським судом Львівської області у справі № 914/703/25 прийнято рішення, яким позов задоволено частково, стягнуто солідарно з Фермерського господарства «Вербина Колодницька Плюс» та з Фізичної особи-підприємця Сурмика Ігора Юрійовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БЛ Лізинг» заборгованість за лізинговими платежами в сумі 367 760, 46 грн, пеню у розмірі 35 147, 84 грн, інфляційні втрати в сумі 17 311, 39 грн, 24 проценти річних у розмірі 30 910, 05 грн та неустойку за несвоєчасне повернення об`єкта лізингу у розмірі 108 107, 45 грн, також стягнуто з Фермерського господарства «Вербина Колодницька Плюс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БЛ Лізинг» 3 355, 42 грн судового збору та з Фізичної особи-підприємця Сурмика Ігора Юрійовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БЛ Лізинг» 3 355, 42 грн судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
У мотивувальній частині вказаного рішення зазначено, що оскільки доказів в підтвердження обсягу наданих послуг на професійну правничу допомогу та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті стороною позивача не надано, у суду відсутні правові підстави для розподілу витрат пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката.
На адресу Господарського суду Львівської області через систему Електронний суд надійшла заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.
У поданій заяві представник позивача просить суд стягнути із відповідачів у солідарному порядку на свою користь 15 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
У зв`язку з перебуванням судді Іванчук С.В. у відпустці, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи № 914/703/25 між суддями, та заяву позивача про ухвалення додаткового рішення передано для розгляду судді Манюку П.Т.
Ухвалою суду від 31.07.2025 вказану заяву прийнято до розгляду та її розгляд призначено на 11.08.2025.
У судове засідання 11.08.2025 представники учасників справи не з`явились, представники відповідачів причини неявки не повідомили, 11.08.2025 через систему Електронний суд позивач просив розглядати заяву за відсутності його представника та за наявними матеріалами справи.
Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до позасудового вирішення спору.
Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно із частиною 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в пункті 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", згідно з яким договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Згідно з статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до частин 3, 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Разом з тим, частиною 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, де зазначено що інші витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (п.3).
Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.
Згідно із частиною 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції.
У поданій заяві про ухвалення додаткового рішення позивач зазначає, що ним, згідно з приписами ст. 124 ГПК України, у позовній заяві було вказано попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат у розмірі 20 000, 00 грн, однак у заяві про ухвалення додаткового рішення позивач просить стягнути 15 000, 00 грн на професійну правничу допомогу.
Обґрунтовуючи розмір понесених судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем додано до матеріалів заяви: договір від 04.03.2025 № 04-03/25 про надання правничої допомоги та акт приймання-передачі наданих послуг від 28.07.2025 за договором від 04.03.2025 на суму 15 000, 00 грн.
Згідно з п. 3.3. договору від 04.03.2025 № 04-03/25, оплата гонорару здійснюється протягом 10 (десяти) календарних днів з дня винесення судового рішення по суті (предмету) справи.
Аналіз долучених позивачем доказів свідчить про співмірність витрат на правничу (правову) допомогу, що підлягають сплаті позивачем на користь його представника, із складністю справи, часом, витраченим адвокатом та обсягом наданих адвокатом послуг, а також ціною позову. Відповідачами не надано обгрунтувань та доказів щодо їх неспівмірності.
Враховуючи, що позов у даній справі задоволено частково, виходячи із приписів ч. 4 ст. 129 ГПК України, яка передбачає що у випадку часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає підставними до відшкодування позивачу за рахунок відповідачів витрати на оплату професійної правничої допомоги адвоката в розмірі 14 700, 00 грн.
При цьому, здійснивши аналіз норм Господарського процесуального кодексу України вбачається, що солідарне стягнення витрат на професійну правничу допомогу чинним ГПК України не передбачено. Солідарне зобов`язання є інститутом цивільного права і на нього поширюється дія норм Цивільного кодексу України, який визначає це поняття через "солідарну вимогу" та "солідарний обов`язок" (ст. ст. 541-544 ЦК України).
Отже, якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати розподіляються між відповідачами у визначених частках. Солідарне стягнення суми судових витрат, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, законом не передбачено.
Оскільки в рішенні не було вирішено питання щодо розподілу вказаних витрат на правничу (правову) допомогу, суд вважає за необхідне прийняти додаткове рішення у справі № 914/703/25.
Керуючись 126, 129, 234, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд -
1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «БЛ Лізинг» задовольнити частково.
4. В задоволенні решти вимог заяви відмовити.
5. Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.
6. Додаткове рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.
Повний текст додаткового рішення складений 12 серпня 2025 року.
Суддя Манюк П.Т.