ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2025 р. м. Київ Справа № 910/13486/24

Господарський суд Київської області у складі судді Колесника Р.М., за участю секретаря судового засідання Тимошенка Д.Ю., розглянув в порядку загального позовного провадження справу за позовом

Благодійного фонду сприяння розвитку гуманітарних та економічних наук «Міжнародний діловий центр» (01030, місто Київ, вулиця Івана Франка, будинок 28, код: 23697676)

до

Київської міської ради (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 36, код: 22883141)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

Господарський суд міста Києва (01054, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 44/В, код: 05379487)

про визнання права користування, визнання незаконними і скасування рішень, припинення права постійного користування земельною ділянкою,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Хасін І.Б., Тищенко М.В.;

від відповідача: Перепеліцин К.М.;

від третьої особи: не з`явився;

І. Зміст позовних вимог.

Представником Благодійного фонду сприяння розвитку гуманітарних та економічних наук «Міжнародний діловий центр» (далі по тексту позивач/Благодійний фонд) за допомогою підсистеми «Електронний суд» до Господарського суду міста Києва сформовано позовну заяву до Київської міської ради, у якій позивач просить суд:

- визнати за Благодійним фондом сприяння розвитку гуманітарних та економічних наук «Міжнародний діловий центр» право на користування на умовах оренди земельними ділянками, що знаходяться за адресою: місто Київ, вул. Івана Франка, 28, загальною площею 0,1990 га, в межах, конфігурації та координатах земельної ділянки, якій раніше присвоювався кадастровий номер :88:199:0010 та яку було передано Благодійному фонду сприяння розвитку гуманітарних та економічних наук «Міжнародний діловий центр» для експлуатації та обслуговування навчально-лабораторних будівель на підставі рішення Київської міської ради від 03.02.2000 № 10/731 «Про надання та вилучення земельних ділянок» та проекту землеустрою, затвердженого рішенням Київської міської ради від 03.02.2000 № 10/731 «Про надання та вилучення земельних ділянок»;

- визнати незаконним та скасувати рішення Київської міської ради від 23.09.2021 № 2695/2736 «Про надання Господарському суду міста Києва земельної ділянки у постійне користування для розміщення та обслуговування об`єктів транспортної інфраструктури на вулиці Івана Франка, 28 у Шевченківському районі міста Києва»;

- скасувати рішення державного реєстратора Пилипчука Віталія Анатолійовича, Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 60646619 від 29.09.2021 щодо номеру запису про інше речове право 44207824 з одночасним припиненням зареєстрованого іншого речового права - права постійного користування земельною ділянкою, правокористувач: Господарський суд міста Києва, , опис об`єкта іншого речового права: земельна ділянка площею 0,0271 га, кадастровий номер :88:199:0091, що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Івана Франка, 28.

- визнати незаконним та скасувати рішення Київської міської ради від 08.02.2024 № 7748/7789 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки (кадастровий номер :88:199:0092), яка перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради для будівництва, обслуговування будівель закладів освіти за адресою: Івана Франка, 28 у Шевченківському районі м. Києва та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (зміна цільового призначення)» в частині надання Господарському суду міста Києва (ідентифікаційний код 05379487) дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (зміна цільового призначення) площею 0,0116га (кадастровий номер :88:199:0004) для розміщення та обслуговування лінійних об`єктів транспортної інфраструктури на вул. Івана Франка, 28 у Шевченківському районі м. Києва (пункт 2 рішення).

Узагальнені аргументи позивача:

Позивач посилається на те, що є власником нежитлових будівель загальною площею 720,1 м2, в тому числі: будівля літ. «А» площею 662,0 м2, будівлю літ. «Б» площею 58,1 м2, розташованих за адресою: м. Київ, вул. Івана Франка, будинок 28.

Згідно державного акта на право постійного користування земельною ділянкою від 23.10.2001 ІІ-КВ № 006712, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 88-4-00051, позивачу передано земельну ділянку площею 0,1990 га, державний кадастровий номер :88:199:0010, для експлуатації та обслуговування навчально-лабораторних будівель на вул. Івана Франка, 28 у Радянському районі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.05.2012 у справі № 6/529 затверджено мирову угоду від 24.02.2012, укладену між ТОВ «ФК «Веселка», Благодійним фондом «МДЦ» та Закладом освіти «Центр позашкільної освіти «Веселка», згідно з пунктами 1, 2 якої ТОВ «ФК «Веселка» набуває у власність предмет іпотеки за іпотечним договором від 20.02.2009, укладеним між ТОВ «ФК «Веселка», Благодійним фондом «МДЦ» та Закладом освіти «Центр позашкільної освіти «Веселка», а саме: нежитлові будівлі загальною площею 720,1 м2, в тому числі: будівля літ. «А» площею 662,0 м2, будівлю літ. «Б» площею 58,1 м2, розташовану за адресою: м. Київ, вул. Івана Франка, будинок 28. За ТОВ «ФК «Веселка» визнається право власності на об`єкт нерухомого майна - нежитлові будівлі загальною площею 720,1 м2.

На підставі договору купівлі-продажу від 05.10.2012 зазначені нежитлові будівлі на оплатній основі знову перейшли у власність позивача, право власності на них було зареєстровано за ним 15.10.2012.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.12.2021 у справі № 910/11673/20 визнано незаконним рішення Київської міської ради від 07.07.2020 № 9/9088 «Про припинення Благодійному фонду сприяння розвитку гуманітарних та економічних наук «Міжнародний діловий центр» права постійного користування земельною ділянкою на вул. Івана Франка, 28 у Шевченківському районі м. Києва» в частині припинення Благодійному фонду сприяння розвитку гуманітарних та економічних наук «Міжнародний діловий центр» права постійного користування земельною ділянкою.

Відповідач та його структурні підрозділи, незважаючи на визнання недійсним рішення відповідача від 07.07.2020 № 9/9088 в частині припинення права постійного користування та всупереч як висновкам, наведеним у постанові Верховного Суду у справі № 910/11673/20, так і п. 2, 3 рішення № 9/9088, які не визнано недійсними, не визнають право позивача на отримання земельної ділянки у користування, продовжують вчиняти незаконні дії, спрямовані на ускладнення реалізації позивачем свого права на отримання земельної ділянки у користування на умовах оренди, посилаючись на те, що такої земельної ділянки вже не існує.

За наявною у позивача інформацією, земельну ділянку з кадастровим номером: :88:199:0010, без дотримання порядку її повернення з постійного користування та передачі в оренду, було неправомірно поділено на чотири земельні ділянки, а в лютому 2024 року одну з земельних ділянок було поділено ще на 2 земельні ділянки, змінено цільове призначення та передано у користування іншій особі.

Внаслідок поділу земельної ділянки було утворено п`ять земельних ділянок, а саме: площею 0,0172 га з кадастровим номером :88:199:0090; площею 0,0271 га з кадастровим номером :88:199:0091; площею 0,0546 га з кадастровим номером :88:199:0093, площею 0,0116 га з кадастровим номером :88:199:0004, площею 0,0885 га з кадастровим номером :88:199:0005.

На переконання позивача, вчинення відповідачем будь-яких дій з земельною ділянкою з кадастровим номером: :88:199:0010 або її частиною з дати отримання позивачем Державного акту № 006712 на право постійного користування вказаною земельною ділянкою і до сьогоднішнього дня, спрямованих на відчуження, передачу в користування іншим особам, поділ, об`єднання чи припинення земельної ділянки без отримання на це попередньої згоди позивача є незаконним та таким, що грубо порушує його права.

Крім того, позивач вказує, що 08.02.2024 Київською міською радою було прийнято рішення № 7748/7789 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (зміни цільового призначення) площею 0,116 га (кадастровий номер :88:199:0004) для розміщення та обслуговування лінійних об`єктів транспортної інфраструктури (пункт 2 рішення), яким, на переконання позивача, фактично надано дозвіл на зміну виду цільового призначення частини земельної ділянки з кадастровим номером: :88:199:0010.

Позивач вважає, що наведені вище обставини свідчать про порушення його права на користування земельною ділянкою з кадастровим номером: :88:199:0010, а зміна цільового призначення частини цієї земельної ділянки створює перешкоди в її користуванні позивачем та унеможливлює надання її в оренду позивачу, як частини земельної ділянки площею 0,1990 га, на яку позивач має законні права.

Вказані рішення відповідача, а також рішення про державну реєстрацію майнових прав на земельну ділянку за Господарським судом міста Києва (з одночасним припиненням права постійного користування суду) позивач просить визнати незаконними та скасувати, вказуючи на те, що вони порушують його права як власника майна, що розташоване на земельній ділянці за адресою: місто Київ, вул. Івана Франка, 28, загальною площею 0,1990 га, кадастровий номер :88:199:0010, право користування якою на умовах оренди позивач просить визнати за собою.

ІІ. Рух справи

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.11.2024 справу № 910/13486/24 направлено до Північного апеляційного господарського суду для визначення підсудності.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2024 визначено підсудність справи за Господарським судом Київської області.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Цією ж ухвалою залучено до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог не предмет спору Господарський суд міста Києва.

Разом із позовом позивачем було подано заяву про забезпечення позову, у задоволенні якої Господарським судом Київської області ухвалою від 12.12.2024 було відмовлено.

Київською міською радою в підсистемі «Електронний суд» 16.01.2025 було сформовано відзив на позовну заяву, а позивачем 21.01.2025 сформовано відповідь на відзив.

Позивачем в підсистемі «Електронний суд» 23.01.2025 сформовано нову заяву про забезпечення позову, у задоволенні якої ухвалою суду від 28.01.2025 було відмовлено.

Ухвалою суду від 12.02.2025 підготовче провадження закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою від 12.02.2025, із занесенням до протоколу судового засідання, відзив відповідача було залишено без розгляду.

Київською міською радою 18.02.2025 в підсистемі «Електронний суд» було сформовано додаткові пояснення у справі, які ухвалою суду від 12.03.2025, із занесенням до протоколу судового засідання, було залишено судом без розгляду.

03.04.2025 на адресу суду від представника позивача було долучено заяву «про доповнення виступу в судовому засіданні 12.03.2025…» із додатковими матеріалами, яка ухвалою суду від 09.04.2025, із занесення до протоколу судового засідання, була залишена без розгляду.

Господарським судом міста Києва в підсистемі «Електронний суд» 02.06.2025 було сформовано пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (письмова промова (заключне слово) третьої особи та цього ж дня позивачем було сформовано заперечення проти прийняття судом вказаних пояснень (промови).

Ухвалою суду від 11.06.2025, із занесенням до протоколу судового засідання, вказані пояснення (промову) було залишено судом без розгляду.

Господарським судом міста Києва 07.07.2025 в підсистемі «Електронний суд» було сформовано заяву про застосування строків позовної давності, а 08.07.2025 позивачем було сформовано заперечення на заяву про застосування строків позовної давності.

В підсистемі «Електронний суд» 08.07.2025 Господарським судом міста Києва було повторно сформовано додаткові пояснення у справі (письмова промова у судових дебатах), які ухвалою суду від 30.07.2025, із занесенням до протоколу судового засідання, також було залишено без розгляду.

Залишення без розгляду відповідних заяв учасників процесу було обумовлено тим, що відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.

Згідно ст. 207 Господарського процесуального кодексу України головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Зважаючи на те, що відповідні заяви учасників не передбачені вказаним переліком заяв по суті справи, суд не покладав на учасників справи обов`язку надання суду додаткових пояснень та доказів щодо питань, які виникали під час розгляду справи по суті, а також те, що судом кожній стороні було забезпечено можливість реалізувати свої процесуальні права і обов`язки, та як вбачається з матеріалів справи як позивач, так і відповідач скористалися наданими їм процесуальним законом правом звернення до суду із заявами по суті справи, тому суд дійшов висновку про залишення без розгляду відповідних заяв учасників справи.

В судовому засіданні 30.07.2025 представники позивача наполягали на задоволенні позову, представник відповідача проти задоволення позову заперечував та цього ж дня судом було проголошено скорочене судове рішення.

ІІІ. Факти та обставини, встановлені судом.

1. Виникнення у позивача права постійного користування земельною ділянкою.

Рішенням № 10/731 від 03.02.2000 Київської міської ради «Про надання та вилучення земельних ділянок» затверджено проект землеустрою відведення земельної ділянки Благодійному Фонду для експлуатації та обслуговування навчально-лабораторних будівель на вул. Івана Франка, 28 у Радянському районі (назву змінено на Шевченківський район). Надано Благодійному фонду за умови виконання п. 20.1 рішення в постійне користування земельну ділянку площею 0,20 га для експлуатації та обслуговування навчально-лабораторних будівель на вул. Івана Франка, 28 у Радянському районі за рахунок земель міської забудови.

23.10.2001 позивачу видано державний акт № 006712 на право постійного користування земельною ділянкою площею 0,1990 га для експлуатації та обслуговування навчально-лабораторних будівель.

2. Перехід права власності на об`єкт нерухомого майна.

У провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 6/529 за позовом ТОВ «ФК «Веселка» до Благодійного Фонду та закладу освіти «Центр позашкільної освіти «Веселка» про звернення стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно - нежитлові будівлі, що розташовані в місті Києві по вулиця Івана Франка, 28.

Ухвалою від 14.05.2012 затверджено мирову угоду від 24.02.2012, згідно змісту п.п. 1, 2 якої ТОВ «ФК «Веселка» набуває у власність предмет іпотеки за іпотечним договором від 20.02.2009, укладеним між ТОВ «ФК «Веселка», Благодійним Фондом та закладом освіти «Центр позашкільної освіти «Веселка», а саме: нежитлову будівлю загальною площею 720,1 кв.м, в тому числі: будівля літ. «А» площею 662,0 кв.м., будівля літ. «Б» площею 58,1 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Івана Франка, будинок 28. За ТОВ «ФК «Веселка» визнається право власності на об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю загальною площею 720,1 кв.м, в тому числі: будівля літ. «А» площею 662,0 кв.м, будівля літ. «Б» площею 58,1 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Івана Франка, будинок 28.

17.08.2012 право власності на нежитлові будівлі загальною площею 720,1 кв.м, в тому числі, будівлю літ. А площею 662 кв.м, будівлю літ.Б площею 58,10 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Франка Івана (Шевченківський район), буд.28, на підставі ухвали Господарського суду міста Києва від 14.05.2012 було зареєстровано за ТОВ «ФК «Веселка».

На підставі договору купівлі-продажу від 05.10.2012, укладеного Благодійним фондом із ТОВ «ФК «Веселка» позивач знову набув право власності на нежитлову будівлю загальною площею 720,1 кв.м, в тому числі: будівля літ. «А» площею 662,0 кв.м., будівля літ. «Б» площею 58,1 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Івана Франка, будинок 28.

3. Рішення відповідача про припинення права постійного користування земельною ділянкою та результати його судового оскарження.

3.1. Рішенням № 9/9088 від 07.07.2020 Київської міської ради припинено Благодійному Фонду право постійного користування земельною ділянкою площею 0,1990 га (кадастровий номер :88:199:0010) на вул. Івана Франка, 28 у Шевченківському районі м. Києва, наданою згідно пункту 20 рішення № 10/731 від 03.02.2000 Київської міської ради «Про надання та вилучення земельних ділянок», право користування якою посвідчено державним актом на право постійного користування землею, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право постійного користування землею 23.10.2011 за № 88-4-00051 та віднесено до земель запасу житлової та громадської забудови (справа № 592838111) (п. 1 рішення).

Пунктами 2.3., 3 цього ж рішення департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради надано доручення поінформувати Благодійний фонд про необхідність оформлення права оренди на земельну ділянку, зазначену в п. 1 цього рішення (п. 2.3. рішення); Благодійному фонду повернути земельну ділянку, зазначену в п. 1 цього рішення, у стані, придатному для подальшого використання (п. 3 рішення).

3.2. Позивачем у 2020 році була ініційована справа № 910/11673/20 за позовом до відповідача із вимогами про визнання незаконним (протиправним) рішення Київської міської ради від 07.07.2020 № 9/9088, в частині припинення Благодійного фонду права постійного користування земельною ділянкою площею 0,1990 га (кадастровий номер :88:199:0010).

Остаточним рішенням у вказаній справі, а саме постановою Верховного Суду від 10.12.2021 постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.06.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2020 скасовано, прийняте нове рішення, яким позов задоволено частково, визнано незаконним рішення Київської міської ради від 07.07.2020 № 9/9088 в частині припинення права постійного користування земельною ділянкою.

Верховний Суд у цій справі дійшов висновку, що з моменту першого переходу права власності на нерухоме майно від Благодійного фонду до ТОВ «ФК «Веселка» (на підставі мирової угоди від 14.05.2012 у справі № 6/529), право постійного користування Благодійного фонду, оформлене державним актом № 006712 щодо користування земельною ділянкою площею 0,1990 га було припинене, тобто законних підстав для прийняття Київською міською радою рішення від 07.07.2020 № 9/9088 не було, а відповідне право припинилося в силу закону ще у 2012 році.

Серед іншого, Верховним Судом у вказаній постанові було зазначено:

« 43. Отже, в даному випадку перехід права на земельну ділянку до нового набувача - ТОВ «Фінансова компанія «Веселка» з одночасним припиненням права постійного користування землею у Благодійного фонду «МДЦ» відбувся в момент переходу права власності на будівлю в силу прямого припису закону незалежно від волі Київської міської ради та відповідно у нового власника будівель виникло право на оформлення користування земельною ділянкою.

44. Станом на дату прийняття радою спірного рішення позивач знову набув право власності на будівлі, розташовані за адресою: м. Київ, вул. Івана Франка, буд. 28 і як новий власник нерухомого майна набув право на оформлення у користування земельною ділянкою для обслуговування і експлуатації цих будівель.

49. Отже, рішення Київської міської ради від 07.07.2020 № 9/9088 «Про припинення Благодійному фонду сприяння розвитку гуманітарних та економічних наук «Міжнародний діловий центр» права постійного користування земельною ділянкою на вул. Івана Франка, 28 у Шевченківському районі м. Києва» набуло чинності з моменту його прийняття, тобто рада припинила право постійного користування Благодійного фонду «МДЦ» спірною земельною ділянкою з 07.07.2020, тоді як таке право припинилося в момент переходу права власності на будівлю в силу прямого припису закону та відповідно у нового власника будівель виникло право на оформлення користування земельною ділянкою, а саме у 2012 році.

3.3. Спірні рішення відповідача.

Рішенням Київської міської ради від 23.09.2021 № 2695/2736:

- затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки Господарському суду міста Києва для розміщення та обслуговування об`єктів транспортної інфраструктури на вул. Івана Франка, 28 у Шевченківському районі м. Києва (категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, код КВЦПЗ - 12.04) (п. 1 рішення);

- надано Господарському суду міста Києва, за умови виконання пункту 3 цього рішення, у постійне користування земельну ділянку площею 0,0271га (кадастровий номер :88:199:0091, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 06.05.2021 № НВ-021) для розміщення та обслуговування об`єктів транспортної інфраструктури (код КВЦПЗ - 12.04, для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства) на вул. Івана Франка, 28 у Шевченківському районі міста Києва із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва (п. 2 рішення).

Рішенням державного реєстратора Пилипчука Віталія Анатолійовича, Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 60646619 від 29.09.2021 щодо номеру запису про інше речове право 44207824 за Господарським судом міста Києва зареєстровано речове право право постійного користування земельною ділянкою площею 0,0271га (кадастровий номер :88:199:0091, що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Івана Франка, 28.

Рішенням від 08.02.2024 № 748/7789 Київська міська рада затвердила технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок Київської міської ради для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти (для експлуатації та обслуговування навчально-лабораторних будівель) за адресою: вул. Івана Франка, 28 у Шевченківському районі м. Києва (кадастровий номер :88:199:0092) (категорія земель - землі житлової та громадської забудови; вид цільового призначення земельної ділянки - 03.02, для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти), якою передбачено формування двох земельних ділянок, а саме: - площею 0,0116 га (кадастровий номер :88:199:0004); - площею 0,0885 га (кадастровий номер :88:199:0005) та надала Господарському суду міста Києва дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (зміна цільового призначення) площею 0,0116 га (кадастровий номер :88:199:0004) для розміщення та обслуговування лінійних об`єктів транспортної інфраструктури на вул. Івана Франка, 28 у Шевченківському районі м. Києва.

IV. Оцінка та висновки суду.

1. Щодо складу учасників спору.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ст. 14 Господарського процесуального кодексу України).

Сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу, зокрема, фізичні і юридичні особи (ч. 1 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача як сторони у справі, а також зміст позовних вимог (п.п. 2, 4 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц).

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц, від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17, від 09.02.2021 у справі № 635/4741/17.

Сторони - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник). При цьому відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, за рахунок якої, в принципі, можливо було б задовольнити позовні вимоги. З огляду на зміст наведених норм захисту в судовому порядку підлягають порушене право й охоронювані законом інтереси саме від відповідача (аналогічний висновок викладено в пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 910/17792/17).

Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (пункт 8.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20).

Господарський суд міста Києва в цьому процесі перебуває у статусі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача.

Залучення певної особи у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет позову передбачає, що рішення у справі може вплинути на її права або обов`язки щодо однієї із сторін (ч. 1 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України).

Проте в межах розглядуваної справи, рішення суду не просто може вплинути на права або обов`язки Господарського суду міста Києва, а прямо впливає на них, адже задоволення позову буде здійснено саме за рахунок прав та інтересів Господарського суду міста Києва, як суб`єкта відповідних майнових прав, на які зазіхає позивач та яких позивач намагається позбавити у спосіб подання цього позову.

Отже матеріально-правові наслідки розгляду цієї справи стосуються не тільки Київської міської ради, як особи уповноваженої діяти від імені територіальної громади міста Києва, як власника земельної ділянки та рішення якого вже було реалізовано, але і Господарського суду міста Києва, якому належить на відповідному речовому праві право постійного користування частиною земельної ділянки, право оренди якої позивач просить визнати за собою.

З огляду на це, суд вважає, що зміст і характер відносин між учасниками справи, а також установлені судом обставини справи свідчать про те, що спір виник не тільки між позивачем та відповідачем, а також між позивачем і третьою особою Господарським судом міста Києва, адже задоволення позовних вимог є можливим, зокрема, за рахунок майнових прав та охоронюваних законом інтересів Господарського суду міста Києва, оскільки внаслідок задоволення позовних вимог останній буде позбавлений права користування відповідними земельними ділянками.

У силу ч. 2 ст. 48 Господарського процесуального кодексу України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Позивач у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 31.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, провадження № 14-511цс18).

Звернення з позовом до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у позові.

Отже, оскільки позивачем було невірно визначено склад відповідачів та встановивши, що задоволення позовних вимог позивача можливо лише за рахунок майнових інтересів Господарського суду міста Києва, як суб`єкта відповідних правовідносин та володільця майнового права щодо користування частиною земельної ділянки, право оренди щодо якої позивач просить визнати за собою, та оскільки позивачем Господарський суд міста Києва у якості відповідача визначено не було, суд вважає, що у задоволенні позову має бути відмовлено з цих підстав.

Менше з тим, хоча відмова у задоволенні позову з підстав неправильного визначення позивачем складу відповідачів є достатньою підставою для відмови у задоволенні позову, внаслідок чого надання оцінки доводам позивача щодо суті позовних вимог не вимагається, суд все ж вважає за необхідне надати свою оцінку аргументам позивача і щодо суті позовних вимог.

2. Щодо суті позовних вимог.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги посиланням на те, що йому, як власнику нерухомого майна (будівель та споруд), належить право оренди земельною ділянкою на якій вони розташовані в обсязі та об`ємі які належали йому ж до моменту припинення права постійного користування у зв`язку із переходом права власності на будівлі до ТОВ «ФК «Веселка» за мировою угодою, затвердженою судом 14.05.2012.

Оскільки позивач після ТОВ «ФК «Веселка» на підставі договору купівлі-продажу від 05.10.2012 знову став власником будівель та споруд, до нього, у 2012 році перейшло право оренди земельною ділянкою у тому розмірі, в якому земельна ділянка перебувала у нього ж на праві постійного користування згідно акту від 23.10.2001.

Відповідно до ст. 141 Земельного кодексу України (тут та надалі в редакції, чинній на момент зміни власника будівель та споруд) підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці (п. е).

Як вже зазначалося ухвалою Господарського суду мста Києва від 14.05.2012 у справі № 6/529 затверджено мирову угоду від 24.02.2012, згідно з пунктами 1, 2 якої ТОВ «ФК «Веселка» за іпотечним договором від 20.02.2009 набуває у власність предмет іпотеки, а саме нежитлові будівлі загальною площею 720,1 м2, в тому числі: будівлю літ. «А» площею 662,0 м2, будівлю літ. «Б» площею 58,1 м2, розташовану за адресою: м. Київ, вул. Івана Франка, будинок 28 та за ТОВ «ФК «Веселка» визнається право власності на об`єкт нерухомого майна - нежитлові будівлі загальною площею 720,1 м2, яке було зареєстровано в реєстрі 17.08.2012.

Тобто нежитлові будівлі для обслуговування і експлуатації яких надавалася спірна земельна ділянка перейшли у власність іншої особи, а саме до ТОВ «ФК «Веселка».

Частиною 1 статті 377 Цивільного кодексу України (тут та надалі в редакції, чинній на момент зміни власника будівель та споруд) передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду фізичними або юридичними особами, які не можуть мати у власності земельних ділянок, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташований жилий будинок, будівля або споруда, на умовах оренди.

Отже, земельне та цивільне законодавство імперативно передбачають перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 Земельного кодексу України, статті 377 Цивільного кодексу України, інших положеннях законодавства.

Отже, особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований на земельній ділянці, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я права користування земельною ділянкою в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача - власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній.

З огляду на викладене, право постійного користування позивача спірною земельною ділянкою припинилося автоматично в силу закону в момент переходу права власності на будівлі до ТОВ «ФК «Веселка» на підставі мирової угоди від 14.05.2012.

Вказаних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10.12.2021 за результатами перегляду судових рішень у згаданій вище справі 910/11673/20 у спорі між позивачем та відповідачем щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою та суд не вбачає підстав не погодитися із такою правовою оцінкою Верховного Суду.

Станом на момент набуття права власності на будівлі та споруди, в силу приписів ст. 92 Земельного кодексу України ТОВ «ФК «Веселка» не відносилося до категорії суб`єктів, які можуть набувати право користування земельною ділянкою на умовах постійного користування, а тому набуття права власності на будівлі давало ТОВ «ФК «Веселка» право на отримання земельної ділянки під цими об`єктами на умовах оренди.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст. 6 цього ж закону орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

За змістом ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі:розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Згідно ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Згідно статей 18, 20 вказаного Закону договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Отже, передача в оренду земельних ділянок із земель комунальної власності відповідних територіальних громад здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями та належною правовою підставою для набуття права оренди є укладений із власником договір оренди земельної ділянки, речове право за яким має бути зареєстроване в реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Як вже зазначалося, з моменту набуття права власності на будівлі, ТОВ «ФК «Веселка» в силу імперативних приписів ст. 377 Цивільного кодексу України та ст. 120 Земельного кодексу України набуло право на отримання земельної ділянки під об`єктами нерухомості та в розмірі необхідному для їх обслуговування на умовах оренди.

При цьому, хоча положення ст. 120 Земельного кодексу України дійсно передбачає перехід до набувача об`єктів нерухомого майна права користування земельною ділянкою на тих же умовах та у тому ж обсязі, які належали відчужувача об`єктів нерухомості, проте, у разі коли до набувача об`єктів нерухомості в силу законодавчих обмежень право користування на тому ж правовому титулі, перейти не могло, тобто коли попередньому власнику земля належала на праві постійного користування та в силу ст. 92 Земельного кодексу України до набувача об`єктів нерухомості таке право на тих же умовах перейти не могло, принцип, закладений в ст. 120 Земельного кодексу України не може діяти і в частині обсягу відповідних прав, адже обсяг відповідних прав значною мірою визначається умовами користування земельною ділянкою.

Як вбачається з матеріалів справи ТОВ «ФК «Веселка» жодних дій з метою оформлення права оренди щодо користування земельною ділянкою на якій розташовані будівлі і споруди не здійснювало, договір оренди не укладено, державна реєстрація відповідного права не проведена.

При цьому оскільки, договір оренди має базуватися на вільному волевиявленні сторін, щодо визначення обсягу права оренди, умов користування земельної ділянкою, інших істотних умов, до моменту укладення відповідного договору та проведення державної реєстрації відповідних речових прав, ТОВ «ФК «Веселка» не могло вважатися суб`єктом якому належали майнові права щодо користування земельною ділянкою саме загальною площею 0,1990 га, адже саме ТОВ «ФК «Веселка» разом із відповідачем належало право визначити, зокрема розмір земельної ділянки, який може бути переданий в оренду, який міг бути меншим порівняно із тим, який перебував у користуванні позивача, та сторонам спільно належало визначити інші істотні умови відповідного договору.

Тобто, оскільки право постійного користування, оформлене актом від 23.10.2001 у зв`язку із відчуженням нерухомого майна на користь ТОВ «ФК «Веселка» було припинено, та в силу ст. 92 Земельного кодексу України до останнього право постійного користування перейти не могло, відповідно, ТОВ «ФК «Веселка» лише набуло прав на оформлення права оренди на земельну ділянку, що є необхідна для обслуговування будівель, що перейшли у його власність.

Оскільки ТОВ «ФК «Веселка» відповідне право на укладання договору оренди не було реалізоване, позивач позбавляється можливості посилатися на те, що за мировою угодою, затвердженою судом 14.05.2012 до ТОВ «ФК «Веселка» та за договором купівлі - продажу від 05.10.2012 до позивача перейшло право користування земельною ділянкою в обсязі та умовах, визначених державним актом на право постійного користування, оскільки на умовах такого постійного користування ані ТОВ «ФК «Веселка», ані позивач з огляду на положення ст. 92 Земельного кодексу України користуватися землею вже не могли, а інших визначених законом умов для користування (оренда) оформлено не було, та, відповідно, не було визначено і обсягу відповідних прав у розмірі, в якому позивач просить визнати за собою право оренди в межах розглядуваного позову.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про те, що оскільки в силу імперативних приписів ст. 377 Цивільного кодексу України та ст. 120 Земельного кодексу України до нового власника будівель переходять права щодо користування земельною ділянкою на умовах та в обсязі, на яких таке право належало попередньому власнику, то оскільки позивачем не доведено, а судом не встановлено, що до ТОВ «ФК «Веселка» внаслідок укладеної мирової угоди перейшло право оренди земельною ділянкою у обсязі, що належав позивачу на праві постійного користування, а саме у розмірі 0,1990 га, до позивача внаслідок укладеного договору купівлі-продажу від 05.10.2012 могли перейти права землекористування лише в тому розмірі, що належали ТОВ «ФК «Веселка», тобто до позивача перейшло право вимагати оформлення передачі на умовах оренди земельної ділянки лише під будівлями та у розмірі, необхідному для їх обслуговування.

У постанові Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16 було сформовано правовий висновок, згідно якого передбачений законодавцем принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди не знаходить належного втілення у нормах, які регулюють перехід прав на земельну ділянку при переході права власності на споруду, яка на ній розташована, коли такий об`єкт нерухомого майна знаходиться на земельній ділянці, що перебуває на праві постійного користування.

В постанові Верховного Суду від 28.02.2020 у справі № 913/169/18 було сформовано правовий висновок, згідно якого за імперативними вимогами статті 125 ЗК України від однієї особи до іншої особи за правилами статті 120 цього Кодексу та частини 3 статті 7 Закону України «Про оренду землі» не може перейти право оренди земельної ділянки, яке у попереднього землекористувача ще не виникло станом на час відчуження ним будівель, розташованих на цій земельній ділянці, незалежно від дати укладення договору оренди земельної ділянки, оскільки виникненням права оренди є момент державної реєстрації цього речового права, а не дата укладення договору оренди; відсутність у продавця будівлі на момент її відчуження зареєстрованого права оренди земельної ділянки, на якій розташована ця будівля, унеможливлює як перехід такого права оренди до покупця будівлі (відповідача) за правилами частини 3 статті 7 Закону України «Про оренду землі», так і заміну сторони у зобов`язанні.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19 у разі укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна за відсутності в попереднього власника такого нерухомого майна належним чином оформлених прав користування земельною ділянкою, на якій розміщено нерухоме майно, положення статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України в частині переходу прав на земельну ділянку до нового власника в тому ж обсязі застосуванню не підлягають. Отримання особою в оренду земельної ділянки в розмірах, що значно перевищують площу належної їй будівлі, для нового будівництва передбачає дотримання процедури проведення земельних торгів у порядку, визначеному положеннями статей 134, 135 ЗК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давнього Риму (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності. Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.

З огляду на вказане, власник нерухомого майна дійсно не може бути обмежений у праві користування земельною ділянкою, що розташована безпосередньо під об`єктом нерухомого майна, така земельна ділянка не може бути окремим об`єктом цивільного обороту, на неї не може претендувати інша особа.

Отже принцип єдності юридичної долі земельної ділянки захищає інтереси власника будівель та споруд, що на ній розташовані від ситуації, коли на земельну ділянку під об`єктами нерухомого майна може претендувати інша особа, що загрожуватиме нормальному цивільному обороту та невіддільності таких будівель від земельної ділянки, на якій вони розташовані.

Проте, вказаний принцип (єдності юридичної долі земельної ділянки) не захищає права на землю, яка не розташована безпосередньо під об`єктами нерухомості. Право на користування земельною ділянкою у розмірі більшому ніж зайняте об`єктами нерухомості має бути належним чином оформлене та зареєстроване.

З огляду на це позивач не може розраховувати на те, що із набуттям права власності на будівлі і споруди до нього перейшло право на оренду земельної ділянки у тому ж розмірі, яка перебувала у нього на праві постійного користування до його припинення після першого відчуження цих об`єктів.

В межах зазначеної справи предметом спору є право оренди земельною ділянкою, яка становить значно більший розмір, ніж зайнято об`єктами нерухомості, що з метою дотримання принципу диспозитивності судового процесу, визначеного ст. 14 Господарського процесуального кодексу України покладає саме на позивача обов`язок належними і допустимими доказами довести розмір земельної ділянки, який є дійсно необхідним для обслуговування та експлуатації розміщеного на землі майна.

Проте позивачем не доведено достатньою мірою, що з метою обслуговування та експлуатації належних йому будівель потрібна саме земельна ділянка площею 0,1990 га.

Позивач посилається на те, що оскільки у 2000 році йому було надано у постійне користування земельну ділянку саме площею 0,1990 га з метою обслуговування та експлуатації належних йому будівель площею 720,1 кв.м., вказані відомості презюмують його право оренди землі у тому ж розмірі після нового набуття прав на об`єкти нерухомості.

Проте, як вбачається з матеріалів справи у 2007 році, позивач отримав дозвіл на реконструкцію існуючих будівель на цій же земельній ділянці, яка передбачала розширення нежитлових будівель та комплексне освоєння і використання закріпленої за цим приміщенням земельної ділянки для розміщення навчально-лабараторних приміщень фонду загальною площею 2256 кв.м. і будівництва житлової секції (загальна площа квартир 2430 кв.м.) в комплексі з паркінгом, з відкритими тимчасовими автостоянками загальною площею 1678,5кв.м. та об`єктами соціальної інфраструктури, що вочевидь потребує значно більшої площі земельної ділянки, порівняно із тією, що дійсно необхідна для експлуатації та обслуговування тих приміщень, що були предметом мирової угоди та договору купівлі-продажу, що вчинялися між позивачем та ТОВ «ФК «Веселка», загальною площею 720,1 кв.м. та, що перебували у власності позивача станом на момент надання земельної ділянки у постійне користування.

Отже, позивачем не доведено достатньою мірою наявності у нього захищуваного права в аспекті права користування земельною ділянкою на умовах оренди загальною площею 0,1990 га.

Відповідач, своїми спірними рішеннями від 23.09.2021 та від 08.02.2024 не допускав порушення принципу єдності юридичної долі земельної ділянки, не здійснював розпорядження земельними ділянками, на яких розміщено об`єкти нерухомості, що належать позивачу.

Відповідач лише вчинив розпорядження тією земельною ділянкою, право на яку не належало ТОВ «ФК «Веселка» та не перейшло до позивача та відповідач не заперечує проти існування у позивача права на оформлення користування земельною ділянкою на умовах оренди під об`єктами нерухомого майна та що є необхідною для їх обслуговування.

Інше розуміння ставило б відповідача, як власника земельної ділянки, особи, права якого не обмежені чинним договором оренди землі у несправедливе становище щодо права на вільно розпорядження своєю власністю та визначення, на свій розсуд, долі решти земельної ділянки, яка може бути використана для інших соціальних чи інших потреб, які для власника є пріоритетними.

Власник землі передаючи земельну ділянку у 2000 році у постійне користування міг керуватися певним статусом відповідного землекористувача та метою, з якою така земельна ділянка була передана. Так, позивач є благодійною організацією та на момент передання земельної ділянки на праві постійного користування її передача була обумовлена освітнім проектом, який мав реалізовувати позивач.

Внаслідок наступної, неодноразової зміни власників будівель та споруд, відповідач вже не був пов`язаний вказаними обставинами, адже право постійного користування припинилося, а земельна ділянка вже мала надаватися на умовах оренди та за час перебування землі на праві постійного користування інтерес власника до забезпечення позивача земельною ділянкою певного розміру також міг бути правомірно втрачений.

Той факт, що об`єкти нерухомого майна внаслідок декількох їх відчужень знову перейшли у власність позивача не дає останньому достатніх підстав вимагати визнання права оренди на земельну ділянку в тому ж обсязі, в якому вона перебувала у його користуванні на підставі акту про право постійного користування від 23.10.2001, адже відповідне право, як вже зазначалося було припинене.

З огляду на викладене вище позивачем не доведено наявності у нього захищуваного права на оренду земельної ділянки, що знаходиться за адресою: місто Київ, вул. Івана Франка, 28, загальною площею 0,1990 га, в межах, конфігурації та координатах земельної ділянки, якій раніше присвоювався кадастровий номер :88:199:0010 та яку було передано йому для експлуатації та обслуговування навчально-лабораторних будівель на підставі рішення Київської міської ради від 03.02.2000 № 10/731 «Про надання та вилучення земельних ділянок» та проекту землеустрою, затвердженого рішенням Київської міської ради від 03.02.2000 № 10/731 «Про надання та вилучення земельних ділянок», що зумовлює висновки суду про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Решта позовних вимог фактично є похідними та оскільки судом встановлено, що право оренди, яке належить позивачу щодо отримання в оренду земельної ділянки під об`єктом нерухомого майна порушено не було, оскільки відповідач розпорядився лише тією земельною ділянкою права на яку у позивача відсутні, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні і вимог в частині визнання незаконним та скасування рішень відповідача від 23.09.2021 та від 08.02.2024, а також в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав за Господарським судом міста Києва від 29.09.2021.

З огляду на висновки суду про відмову у задоволенні позову суд не дає оцінку заяві Господарського суду міста Києва про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати на оплату судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 73-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Благодійного фонду сприяння розвитку гуманітарних та економічних наук «Міжнародний діловий центр» відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення у відповідності до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено та підписане 14.08.2025.

Суддя Р.М. Колесник