ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" серпня 2025 р. Справа №907/270/25

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Кравчук Н.М.

суддів Скрипчук О.С.

Матущак О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 05.06.2025 (вх. № ЗАГС 01-05/1730/25 від 05.06.2025)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 19.05.2025 (повний текст рішення виготовлено 19.05.2025, суддя Пригуза П.Д.)

у справі № 907/270/25

за позовом Комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода" (надалі КП "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода"), м. Ужгород,

до відповідача Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, Закарпатська область, Ужгородський район, с. Холмок,

про стягнення коштів в сумі 177 166,67 грн. річних відсотків

ВСТАНОВИВ:

КП "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода" звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про стягнення коштів в сумі 177 166,67 грн річних відсотків.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач неналежним чином виконував обов`язок по оплаті послуг водопостачання та водовідведення по договору від 11.04.1997, у зв`язку з чим за спірний період з листопада 2012 по травень 2013 рік виникла прострочена заборгованість у сумі 644 271,60 грн за надані послуги водопостачання та водовідведення. Дана сума заборгованості в подальшому рішенням Господарського суду Закарпатської області від 04.11.2015 у справі № 907/1044/15 була стягнута примусово. Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 20.08.2019 затверджено мирову угоду на стадії виконання рішення, згідно з якою погашення заборгованості у сумі 563 936,67 грн. мало здійснюватися Коритнянською сільською радою щомісячними рівними платежами в розмірі 3028,00 грн. до 24 числа кожного місяця, починаючи з жовтня 2019 року протягом 18 років згідно з визначеним графіком. Пунктом 3 мирової угоди визначено, що відповідач сплачує позивачу річні відсотки у розмірі 120% ставки НБУ, чинної на момент здійснення кожного платежу. Нарахування річних відсотків здійснюється позивачем щоразу після кожного платежу за період з моменту затвердження судом мирової угоди до дня здійснення платежу. На суму кожного платежу з річних відсотків позивач виписує відповідачу рахунок протягом 5 календарних днів після платежу, який підлягає оплаті відповідачем протягом 10 календарних днів з дня виписки. Для отримання цього рахунку відповідач протягом 5 календарних днів з дати здійснення ним платежу за цією мировою угодою зобов`язаний з`явитися до позивача. Не оплата цього рахунку, незважаючи на факт отримання чи не отримання ним рахунку, є невиконанням мирової угоди і надає право позивачу на стягнення всього залишку суми за мировою угодою одразу.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 09.06.2021 у справі №907/1044/16 замінено Коритнянську сільську раду Ужгородського району Закарпатської області на її правонаступника Холмківську сільську раду Ужгородського району Закарпатської області. 09.06.2022 Холмківською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області достроково погашено залишок визначеної мировою угодою заборгованості у розмірі 1 437 143,04 грн., що сумарно дорівнює платежам № 34-216, які визначені графіком платежів зазначеного у мировій угоді від 20.08.2019.

Однак, Коритнянською сільською радою в повному обсязі, визначене п.3 мирової угоди, зобов`язання зі сплати відсотків за користування коштами не виконано. Відповідно до розрахунку сума річних відсотків, яка підлягає сплаті відповідачем позивачу складає 177 166,67 грн. , які і просить позивач стягнути в примусовому порядку.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 19 травня 2025 року (суддя Пригуза П.Д.) у справі №907/270/25 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Холмківської сільської ради на користь Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» річні відсотки в розмірі 177 166,67 грн. та 2422,40 грн. сплаченого судового збору.

Суд першої інстанції встановив, що відповідач не виконав у повному обсязі п. 3 мирової угоди, затвердженої ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 20.08.2019 у справі №907/710/18, яка передбачає сплату позивачу річних відсотків у розмірі 120% ставки НБУ, чинної на момент здійснення кожного платежу. Нарахування річних відсотків здійснюється позивачем щоразу після кожного платежу за період з моменту затвердження судом мирової угоди до дня здійснення платежу. Дострокове виконання відповідачем мирової угоди в частині сплати визначених п. 1 мирової угоди платежів не спростовує необхідності виконання в повному обсязі обов`язку, передбаченого п.3 мирової угоди, зі сплати процентів за користування коштами за весь період, як було передбачено п. 1 такої мирової угоди. Суд, перевіривши розрахунок нарахування процентів, складений позивачем, зазначив, що такий складений вірно на виконання п. 3 мирової угоди. Зокрема, на суму здійсненого платежу у розмірі 563095.04 грн. були нараховані відсотки у розмірі 120% ставки НБУ, чинної на момент здійснення платежу. Тому суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю шляхом стягнення з відповідача 177 166,67 грн. річних процентів відповідно до ст. 536 ЦК України.

Не погодившись з ухваленим рішенням, Холмківська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області звернулася до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 19.05.2025 та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити

Скаржник вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним дослідженням матеріалів та обставин справи, відтак просить рішення у даній справі. Зокрема, скаржник зазначає, що з фактичних обставин виконання відповідачем умов мирової угоди немає жодних підстав для висновку про те, що відповідач порушив умови мирової угоди та прострочив сплату коштів за мировою угодою. Відтак, вважає, що у зв`язку з відсутністю факту прострочення боржника відсутня і підстава для сплати відсотків у відповідності до ст. 625 ЦК України. Зазначає, що укладена між сторонами мирова угода не передбачає права позивача нараховувати та обов`язку відповідача сплачувати у відповідності до ст. 625 ЦК України річні відсотки у разі дострокового повного виконання відповідачем своїх зобов`язань за мировою угодою. На підтвердження своїх доводів покликається на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц у якій зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» у відзиві від 19.06.2025 на апеляційну скаргу заперечує проти доводів апеляційної скарги, вказуючи на те, що сплата річних відсотків за «розтермінування» у відповідності до ст. 625 ЦК України є саме елементом затвердженої та підписаної сторонами мирової угоди. 20.08.2019 було затверджено мирову угоду на суму 653 935,67 грн на 18 років, зі сплатою відповідних річних відсотків. Відповідачем неодноразово було здійснено оплати відповідно до мирової угоди (основна сума заборгованості + відсотки). 02.04.2022 відповідачем достроково було погашено 563 095,67 грн. Зазначає, що предметом даного спору не є стягнення відсотків та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання відповідачем. Під час укладення мирової угоди сторони досягли згоди щодо її умов, а саме відповідач взяв на себе зобов`язання зі сплати: суми основного боргу; відсотків за користування коштами, які нараховуються на кожну суму платежу, здійснену відповідачем у рахунок погашення заборгованості. Зазначає, що відповідач впродовж жовтня 2019 року березня 2022 року 31 раз частково здійснив оплату за користування чужими коштами (плата за «розтермінування» згідно мирової угоди), вказує на розтермінування ним змісту мирової угоди в повному обсязі. Зазначає, що, укладаючи мирову угоду, обов`язок зі сплати відсотків річних сторони поклали в залежність від невиконання чи несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань зі сплати, визначених п.1 мирової угоди платежів. Зазначає, що детальну оцінку та аналіз даним правовідносинам вже було надано та описано в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.02.2024 у справі №907/1008/22 та у рішенні Господарського суду Закарпатської області від 08.10.2024 у справі № 907/995/23. Відтак, зазначає, що сплата відповідачем основної суми заборгованості не звільняє від обов`язку сплати передбачених річних відсотків, згідно умов затвердженої мирової угоди, а тому рішення Господарського суду Закарпатської області від 19.05.2025 вважає законним та обґрунтованим. Просить апеляційну скаргу Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області на рішення Господарського суду Закарпатської області від 19.05.2025 залишити без змін.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 10 червня 2025 року (головуючий суддя Кравчук Н.М., судді Скрипчук О.С., Матущак О.І.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 05.06.2025 на рішення Господарського суду Закарпатської області від 19.05.2025 у справі №907/270/25 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, Західний апеляційний господарський встановив таке.

11.04.1997 між КП «Виробничим управлінням водопровідно-каналізаційного господарства м. Ужгорода», правонаступником якого є Комунальне підприємство Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода та Коритнянською сільською радою Ужгородського району, у відповідності до Правил користування системами комунального водопостачання і каналізації в містах і селах України, затверджених Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №190 від 27.06.2008 укладено договір, відповідно до умов якого водоканал зобов`язався поставляти абоненту воду, відводити господарсько-побутові, виробничі і дощові стоки, а абонент - щомісячно оплачувати за споживання води у відповідності з показниками водомірів по тарифу, а при їх відсутності - по нормах водоспоживання відповідно до згаданих Правил.

04.11.2015 Господарським судом Закарпатської області ухвалено рішення у справі №907/1044/15, яким позовом задоволено повністю та стягнуто з Коритнянської сільської ради на користь КП "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода" суму 644 271.60 грн. боргу за послуги по водопостачанню та водовідведенню, а також суму 9664.07 грн. на відшкодування судового збору.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 20.08.2019 у справі № 907/1044/15 заяву сторін про затвердження мирової угоди на стадії виконання рішення - задоволено повністю. Затверджено мирову угоду на стадії виконання рішення суду у справі №907/1044/15 за позовом КП "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода" до Коритнянської сільської ради Ужгородського району про стягнення заборгованості. Сторони погодили у мировій угоді, що погашення заборгованості у сумі 653 935.67 грн. здійснюється відповідачем щомісячними рівними платежами до 24 числа кожного місяця, починаючи з жовтня 2019 року, протягом 18 років згідно з графіком.

Сторонами було узгоджено, а ухвалою суду затверджено, що у відповідності до ст. 625 ЦКУ відповідач сплачує позивачу річні відсотки у розмірі 120 % ставки НБУ, чинної на момент здійснення кожного платежу. Нарахування річних відсотків здійснюється позивачем щоразу після кожного платежу за період з моменту затвердження судом мирової угоди до дня здійснення платежу. На суму кожного платежу з річних відсотків позивач виписує відповідачу рахунок протягом 5 календарних днів після платежу, який підлягає оплаті відповідачем протягом 10 календарних днів з дня виписки. Для отримання цього рахунку відповідач протягом 5 календарних днів з дати здійснення ним платежу за цією мировою угодою зобов`язаний з`явитися до позивача. Не оплата цього рахунку, незважаючи на факт отримання чи не отримання ним рахунку, є невиконанням мирової угоди і надає право позивачу на стягнення всього залишку суми за мировою угодою одразу.

Згідно з п.4 мирової угоди відповідач має право достроково повністю чи частково виконати свої зобов`язання за даною мировою угодою.

Згідно з ухвалою суду від 09.06.2021 у справі № 907/1044/15 було задоволено заяву КП "Виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства м. Ужгорода №714 від 21.05.2021 про заміну сторони її правонаступником. Замінено боржника у справі № 907/1044/15 - Коритнянську сільську раду на її правонаступника Холмківську сільську раду Ужгородського району Закарпатської області.

В матеріалах справи міститься лист позивача №786 від 21.06.2022, з якого вбачається, що позивач надсилав відповідачу рахунки на оплату річних відсотків по мирових угодах (рахунок - фактура №РБ-0000002-31 від 21.06.2022 на суму 176 214.17 грн.).

Також позивач листом №871 від 04.07.2022 звертався до начальника управління Державної казначейської служби України в Ужгородському районі Закарпатської області, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь суму 176 214.167 грн. відсотків в примусовому порядку. У відповідь Управління Державної казначейської служби України в Ужгородському районі Закарпатської області направило позивачу лист №02-10-06/353 від 08.07.2022, в якому вказувало, що ухвала Господарського суду Закарпатської області від 20.08.2019 по справі №907/1044/15 підлягає поверненню, у зв`язку з тим, що виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим ЗУ "Про виконавче провадження".

Згідно з розрахунком нарахування відсотків відповідно до п. 3 мирової угоди від 20.08.2019 у справі №907/1044/15, який складений позивачем у справі, за період з 21.08.2019 по 02.04.2022 складає - 13 651,73 грн. (а.с.25).

Розрахунок нарахування несплачених відсотків відповідно до п. 3 мирової угоди від 20.08.2019 у справі №907/1044/15, який складений позивачем у справі, за період з 21.08.2019 року по 02.04.2022 складає 177 166,67 грн. (а.с.26-36).

Розрахунок здійснених оплат за основною сумою заборгованості Холмківською сільською радою згідно з мирової угоди від 20.08.2019 у справі №907/1044/15 складає 653 935.67 грн.

При ухвалені постанови колегія суддів керувалася таким.

Приписами статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 54 Господарського процесуального кодексу України визначено форму та зміст позовної заяви та передбачено, що позовна заява - процесуальний документ, за допомогою якого реалізується право на звернення до господарського суду. Подання позовної заяви є формою реалізації права на позов.

Реалізуючи встановлене статтею 55 Конституції України та статтею 4 Господарського процесуального кодексу України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.

В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 27.08.2019 затверджено мирову угоду на стадії виконання рішення, згідно з якою погашення заборгованості у сумі 1 108 673,10 грн. здійснюється Коритнянською сільською радою щомісячними рівними платежами в розмірі 5133,00 грн. до 24 числа кожного місяця, починаючи з жовтня 2019 року, протягом 18 (вісімнадцяти) років згідно визначеного графіку.

Як зазначалося вище, пунктом 3 мирової угоди визначено, що у відповідності до ст. 625 ЦК України відповідач сплачує позивачу річні відсотки у розмірі 120% ставки НБУ, чинної на момент здійснення кожного платежу. Нарахування річних відсотків здійснюється позивачем щоразу після кожного платежу за період з моменту затвердження судом мирової угоди до дня здійснення платежу. На суму кожного платежу з річних відсотків позивач виписує відповідачу рахунок протягом 5 календарних днів після платежу, який підлягає оплаті Відповідачем протягом 10 календарних днів з дня виписки. Для отримання цього рахунку відповідач протягом 5 календарних днів з дати здійснення ним платежу за цією мировою угодою зобов`язаний з`явитися до позивача. Не оплата цього рахунку, не зважаючи на факт отримання чи не отримання ним рахунку, є невиконанням мирової угоди і надає право позивачу на стягнення всього залишку суми за мировою угодою одразу.

Пунктом 4 мирової угоди передбачено, що відповідач має право достроково повністю чи частково виконати свої зобов`язання за мировою угодою.

18.03.2022 року Холмківською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області достроково погашено залишок визначеної мировою угодою заборгованості у розмірі 954 683,10 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, причиною виникнення спору стало питання, пов`язане із тлумаченням умов мирової угоди, затвердженої ухвалою суду, зокрема, в частині сплати річних відсотків під час здійснення кожного платежу.

Згідно з частиною першою статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України.

Верховний Суд у постанові від 31.08.2022 у справі № 910/6870/21 сформував наступні висновки: - у частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України (пункт 5.16.); - аналіз положень статті 213 ЦК України свідчить, що тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів змісту (пункт 5.17.).

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що сторони у пункті 3 мирової угоди чітко передбачили сплату річних відсотків, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, що вбачається із використаних слів "процентів річних" (передбачено частиною другою статті 625 ЦК України, у статті 536 вживається слово "проценти" без конкретизації терміну) та безпосереднім посиланням на норму статті 625 ЦК України (перший рівень тлумачення загальноприйняті у відносинах значення термінів).

Пунктом 36 постанови Верховного Суду від 18.12.2018 у справі №908/639/18 сформовано висновок, що проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу. Так, стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України). Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов`язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або законом) за наявності порушення боржником грошового зобов`язання.

Отже, проценти річних, передбачені у частині другій статті 625 ЦК України, є одночасно заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти.

Таким чином, сторони не обмежені в праві узгодити в угоді можливість захисту майнового стану кредитора шляхом встановлення обов`язку боржника сплачувати відсотки річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2024 року у справі № 907/1008/22).

Сторони у даній справі шляхом укладення мирової угоди на стадії виконання судового рішення погодили умову про розстрочку сплати заборгованості за договором послуг, змінили строк та порядок виконання грошового зобов`язання відповідача з оплати наданих послуг, визначили його проміжком часу у 18 років, протягом якого відповідач зобов`язаний вносити на рахунок позивача - стягувача щомісячні платежі в сумі, визначеній графіком погашення та передбачили сплату річних відсотків за кожний платіж за період з моменту затвердження мирової угоди до дня здійснення платежу.

При цьому мирова угода не містить положення, що сплата річних відсотків здійснюється тільки за платежами, передбаченими графіком погашення заборгованості (пункт 1 мирової угоди), а пунктом 3 угоди узгоджено, що нарахування річних відсотків здійснюється щоразу після кожного платежу. Право дострокового погашення сторони узгодили у пункті 4 мирової угоди, однак не передбачили, що дострокове погашення звільняє відповідача від сплати відсотків річних, визначених у пункті 3 угоди.

Тобто, за умовами мирової угоди сторони за взаємною згодою фактично змінили істотні умови договору, зокрема, змінили строки та порядок оплати (встановили графік погашення боргу) та передбачили сплату річних відсотків у визначеному розмірі за кожним платежем без виключення такого обов`язку, у разі здійснення дострокового повного чи часткового погашення боргу, передбаченого пунктом 4 угоди.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що вимоги про стягнення суми відсотків річних є правомірними та обґрунтованими.

Відтак, твердження скаржника про те, що у випадку відсутності факту прострочення боржника відсутня і підстава для сплати позивачем відсотків спростовується детальним тлумаченням п. 3 мирової угоди, яка передбачає нарахування річних відсотків у розмірі 120% ставки НБУ, чинної на момент здійснення кожного платежу.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши арифметичний деталізований розрахунок нарахування процентів, складений позивачем, зазначає, що він складений правильно на виконання п. 3 мирової угоди. Зокрема, на суму здійсненого платежу у розмірі 563 095,04 грн. були нараховані відсотки у розмірі 120% ставки НБУ, чинної на момент здійснення кожного платежу.

Отже, доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги, ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення Господарського суду Закарпатської області від 19 травня 2025 року у справі №907/270/25, а зводяться до переоцінки доказів у даній справі.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч.1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ухвалив:

1. Апеляційну скаргу Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 19.05.2025 у справі №907/270/25 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. ст. 287-288 ГПК України.

5. Справу повернути до Господарського суду Закарпатської області.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

Судді О.І. Матущак

О.С. Скрипчук