РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.04.2025Справа № 910/12629/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., секретар судового засідання Мамонтова О.О., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «УЛФ-фінанс»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма автопостач плюс»

про стягнення 1085117,99 грн,

Представники:

не прибули

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До суду звернулося з позовом товариство з обмеженою відповідальністю «УЛФ-фінанс» до товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма автопостач плюс» про стягнення 1482843,79 грн, у тому числі: 91121,03 грн боргу, 9112,10 грн штрафу, 74848,96 грн пені, 5473,63 грн 3% річних, 15383,47 грн інфляційних втрат, 1286904,60 грн неустойки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе за договором фінансового лізингу №8892/01/21-Г від 14.01.2021 зобов`язання щодо сплати лізингових платежів, а також не повернув предмет лізингу.

Суд своєю ухвалою від 15.10.2024 відкрив провадження у справі № 910/12629/24, постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Суд своєю ухвалою від 18.02.2025 постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Під час розгляду справи позивач зменшив розмір неустойки до 857936,00 грн, водночас збільшив розмір пені до 91471,94 грн, 3% річних до 7340,96 грн, інфляційних втрат до 28135,96 грн.

Таким чином предметом розгляду у справі є вимоги про стягнення 1085117,99 грн (91121,03 грн боргу, 9112,10 грн штрафу, 91471,94 грн пені, 7340,96 грн 3% річних, 28135,96 грн інфляційних втрат, 857936,00 грн неустойки).

Відповідач не подав відзив на позов.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами на підставі ст. 165 ГПК України.

Розглянувши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

14 січня 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю «УЛФ-фінанс» (лізингодавець) та товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал-пост» (наразі товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма автопостач плюс») (лізингоодержувач) уклали договір фінансового лізингу №8892/01/21-Г (далі - Договір фінансового лізингу).

22 лютого 2021 року лізингодавець відступив права вимоги за Договором фінансового лізингу акціонерному товариству «Таскомбанк» (додаток від 22.02.2021 «Перелік договорів фінансового лізингу до договору відступлення прав вимоги (цесії) № 21/07-2017 від 21.07.2017»).

26 грудня 2022 року права вимоги за Договором фінансового лізингу відступлені лізингодавцю (додаток № 1 до договору відступлення прав вимоги (цесії) № 28/12-2017-ЗВ від 28.12.2017 «Перелік договорів фінансового лізингу, права вимоги за якими відступаються» (додаток до договору станом на 26.12.2022).

Згідно з п. 13 Договору фінансового лізингу договір фінансового лізингу набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами та скріплення печатками сторін (у разі їх наявності) та діє протягом перебігу строку лізингу (крім випадків, коли з підстав та в порядку, передбаченому цим договором, сторона відмовиться від договору в односторонньому порядку або сторони досягнуть згоди про дострокове припинення/розірвання цього договору).

Зобов`язання за договором, у разі його можливого порушення, не припиняються із закінченням строку його дії та припиняються їх повним виконанням.

Відповідно до п. 14 Договору фінансового лізингу підписанням цього договору лізингоодержувач приєднується до Загальних умов договору фінансового лізингу (далі - Загальні умови), які є публічною частиною договору фінансового лізингу.

Загальні умови договору фінансового лізингу (та будь-які посилання на них в договорі), розміщені на офіційному веб-сайті лізингодавця за посиланням: https://ulf.ua/ua/dokunienty/usloviya-k-dogovoru-fl.html або QR-кодом, в редакції, діючій на дату укладання цього договору, та є невід`ємною складовою частиною договору.

Своїм підписом в цьому документі лізингоодержувач підтверджує, що він належним чином ознайомлений та погоджується з умовами договору фінансового лізингу (включаючи Загальні умови) щодо порядку та розміру сплати лізингових та інших платежів, що можуть змінюватися відповідно до договору, щодо відповідальності та розміру штрафних санкцій, щодо зміни, припинення договору, порядку та суми дострокового викупу предмета лізингу тощо. Лізингоодержувач підтверджує, що йому зрозумілі наслідки укладення цього договору (включаючи Загальні умови) та зобов`язується дотримуватися усіх його умов.

Згідно з п. 15 Договору фінансового лізингу своїм підписом на договорі лізингоодержувач підтверджує факт отримання договору фінансового лізингу в дату його укладення та запевняє, що на дату підписання договору ознайомився та має доступ до Загальних умов договору фінансового лізингу, які розміщені на офіційному веб-сайті лізингодавця та є діючими на дату укладання договору, а також підтверджує отримання перед укладанням договору інформації, передбаченої ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Лізингодавець набуває у свою власність і передає на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування замовлене лізингоодержувачем майно (далі - предмет лізингу), найменування, марка, модель, рік випуску, ціна, строк лізингу, лізингові платежі та інші суттєві умови користування якого зазначаються у договорі, а лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов договору, а в кінці строку дії договору має право придбати предмет лізингу у власність за викупною вартістю, визначеною у договорі (п. 1.1 Загальних умов).

У пункті 1.2 Загальних умов визначено, що лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу на строк, вказаний у договорі. Строк лізингу починається з дати підписання сторонами акту прийому-передачі предмета лізингу, але в будь-якому разі не може бути менше одного року.

Відповідно до додаткової угоди №1 від 19.01.2021 до Договору фінансового лізингу лізингоодержувач зобов`язаний внести останній платіж 19.01.2023.

Згідно з п. 8.7 Загальних умов у разі, якщо після закінчення строку лізингу за договором, умови якого передбачають наявність викупної вартості предмета лізингу, лізингоодержувач не реалізує своє право викупу предмета лізингу згідно з п. 8.2 Загальних умов та не продовжить строк користування предметом лізингу (у разі наявності такого права за договором), лізингоодержувач повертає предмет лізингу лізингодавцю на підставі акту в місці та час, зазначені лізингодавцем, з урахуванням вимог пунктів 11.5, 11.10 Загальних умов.

Позивач набув у свою власність та передав 20.01.2021 за актом приймання-передачі на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування транспортний засіб марки RENAULT, модель Dokker, 2020 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , вартістю 465680,00 грн, який зареєстрований 19.01.2021 за лізингодавцем на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 , виданого ТСЦ 8048.

У свою чергу відповідач сплатив перший лізинговий платіж (139200,00 грн), прийняв від позивача у платне володіння та користування замовлений предмет лізингу, на 3 лізинговому платежі допустив прострочку 7 днів, а з 17 лізингового платежу взагалі припинив виконувати зобов`язання по оплаті лізингових платежів.

Крім того лізингоодержувач не скористався своїм правом викупу предмета лізингу, але після 19.01.2023 не повернув лізингодавцю предмет лізингу.

Лізингодавець звернувся до лізингоодержувача з вимогою від 19.07.2024 про сплату лізингових платежів та повернення предмета лізингу.

Станом на день розгляду справи у суді відповідач не сплатив 91121,03 грн лізингових платежів та не повернув предмет лізингу.

Статтями 11, 509 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, що передбачено ст. 525 Цивільного кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем на суму 91121,03 грн належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків, сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

У розділі 7 Загальних умов «Відповідальність сторін» встановлено, що:

- за несвоєчасну оплату лізингових платежів та інших платежів, передбачених договором, лізингоодержувач повинен сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки, встановленої НБУ, що діяла в період прострочення;

- у разі прострочення (затримки) оплати лізингових платежів та інших платежів за договором понад 30 (тридцять) днів, крім пені, лізингоодержувач сплачує штраф у розмірі 10% від суми простроченої заборгованості;

- у разі, якщо на дату розірвання договору предмет лізингу залишається неповернутим лізингодавцю, лізингоодержувач сплачує лізингодавцю неустойку у розмірі подвійної плати за користування предметом лізингу за час прострочення (а саме: подвійний розмір лізингового платежу, зазначений в п. 6 графіку платежів та належний до сплати у місяці, в якому відбувається прострочення повернення предмету лізингу лізингоодержувачем).

При нарахуванні штрафних санкцій та неустойки положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України до договору не застосовується. Неустойка та інші штрафні санкції нараховуються за весь період прострочення виконання зобов`язань. До вимог про стягнення штрафних санкцій застосується позовна давність три роки.

За розрахунком позивача, перевіреним судом, з відповідача слід стягнути 9112,10 грн штрафу, 91471,94 грн пені.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача 857936,00 грн неустойки суд виходить з такого.

За приписами ч. 1 ст.785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення (ч. 2 ст. 785 ЦК України).

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, i є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення договору, коли користування майном стає неправомірним.

Таким чином, яким би способом в договорі оренди не регламентувалися правовідносини між сторонами у разі невиконання (несвоєчасного виконання) наймачем (орендарем) обов`язку щодо повернення речі з найму (оренди) з її подальшим користуванням після припинення такого договору, проте ці правовідносини не можуть врегульовуватись іншим чином, ніж визначено частиною другою статті 785 Цивільний кодекс України (зокрема, з установленням для наймача (орендаря) будь-якого іншого (додаткового) зобов`язання, окрім того, що передбачений вказаною нормою).

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19, від 22.06.2021 у справі № 904/4512/20, від 08.06.2021 у справі № 906/564/20.

Право наймодавця вимагати оплати неустойки відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України та обов`язок наймача сплачувати таку неустойку зберігається до моменту повернення наймачем наймодавцю орендованого майна. Винятком з такого правила можуть бути, зокрема, підтверджені належними доказами неправомірні дії (бездіяльність) наймодавця, спрямовані на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно та оформити повернення наймачем орендованого майна.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 28.08.2018 у справі № 913/155/17, від 13.12.2019 у справі №910/20370/17.

Судом також враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 06.02.2020 у справі №915/1429/19 про те, що визначальним для застосування ч. 2 ст. 785 ЦК України у спірних правовідносинах є саме факт неповернення об`єкта найму наймодавцю, а не факт користування/не користування наймачем об`єктом найму, оскільки поняття «неповернення речі» не є тотожним поняттю «не користування» у правовому сенсі ст. 785 ЦК України.

За змістом п. 7.1.3 Загальних умов у разі, якщо на дату розірвання договору предмет лізингу залишається неповернутим лізингодавцю як це передбачено в п. 11.4 Загальних умов, лізингоодержувач сплачує лізингодавцю неустойку у розмірі подвійної плати за користування предметом лізингу за час прострочення (а саме подвійний розмір лізингового платежу, зазначений в п. 6 графіка платежів, та належний до сплати у місяці в якому відбувається прострочення повернення предмету лізингу лізингоодержувачем).

За розрахунком позивача, перевіреним судом, неустойка становить 857936,00 грн (34317,44 грн (17158,72 грн середній місячний платіж х 2) х 25 місяців).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник на вимогу кредитора у випадку прострочення грошового зобов`язання повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача, перевіреним судом з відповідача слід стягнути 7340,96 грн 3% річних, 28135,96 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приймаючи рішення, суд зобов`язаний керуватись наданими сторонами доказами.

Позивач належним чином довів порушення його прав зі сторони відповідача.

Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги позивача до останнього підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача. Суд повертає позивачеві з Державного бюджету України 5965,89 грн судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 248 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити повністю позов товариства з обмеженою відповідальністю «УЛФ-фінанс» до товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма автопостач плюс».

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма автопостач плюс» (вул. Руденко Лариси, 6-А, м. Київ, 02141, код 37492157) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «УЛФ-фінанс» (проспект Оболонський, 35-А, офіс 300, м. Київ, 04205, код 41110750) 91121,03 грн боргу, 9112,10 грн штрафу, 91471,94 грн пені, 7340,96 грн 3% річних, 28135,96 грн інфляційних втрат, 857936,00 грн неустойки, 16276,77 грн судового збору.

Повернути товариству з обмеженою відповідальністю «УЛФ-фінанс» (проспект Оболонський, 35-А, офіс 300, м. Київ, 04205, код 41110750) з Державного бюджету України 5965,89 грн судового збору.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складений 14.08.2025.

Суддя С. А. Ковтун