ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
05.08.2025 Справа № 914/1443/25
Господарський суд Львівської області у складі судді Долінської О.З., за участю секретаря судового засідання Знетиняк Д.В.,
розглянувши в судовому засіданні матеріали заяви представника позивача про стягнення судових витрат за вх.№ 3126/25 від 23.07.2025
у справі № 914/1443/25
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Закарпатенергопостач, м.Ужгород Закарпатської області
до відповідача: Відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області
Представники сторін:
від позивача: Костяков Д.В. адвокат, ордер на надання правничої (правової) допомоги серія АО № 1047269 від 03.04.2025
від відповідача: не з`явився
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.05.2025, справу № 914/1443/25 розподілено для розгляду судді Ділай У.І.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 13.05.2025 (суддя Ділай У.І.) позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку письмового провадження без участі представників сторін.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 14.07.2025 у справі № 914/1443/25 (суддя Ділай У.І.) вирішено позов задоволити частково; стягнути з Відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Закарпатенергопостач 83 705,46 грн основної заборгованості, 1 264,94 грн інфляційних втрат, 240,78 грн 3% річних 1477,52 грн пені та 2421,43 грн судового збору. У задоволенні решти вимог судом відмовлено.

23.07.2025 на адресу суду в систему Електронний суд від представника позивача надійшла заява про стягнення судових витрат у справі № 914/1443/25 з додатками за вх.№ 3126/25, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 24 000,00 грн. судових витрат з оплати витрат на професійну-правничу допомогу.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 23.07.2025, заяву представника позивача про стягнення судових витрат за вх.№ 3126/25 від 23.07.2025, розподілено для розгляду судді Долінській О.З.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 24.07.2025, заяву представника позивача про стягнення судових витрат за вх.№ 3126/25 від 23.07.2025 прийнято та призначено до розгляду в судовому засіданні на 05.08.2025.

30.07.2025 представником позивача подано на адресу суду в систему Електронний суд заяву (за вх. №20146/25) про участь в судовому засіданні 05.08.2025 на 13:00 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 04.08.2025 постановлено заяву представника позивача про участь в судовому засіданні 05.08.2025 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за вх. № 20146/25 від 30.07.2025 задоволити та забезпечити участь представника позивача в судовому засіданні, призначеному на 05.08.2025 на 13:00 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів відповідно до Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого Рішенням Вищої ради правосуддя 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21.

05.08.2025 представник позивача в судове засідання, яке проводилось в режимі відеоконференції з`явився, просив суд в повному розмірі задоволити заяву про стягнення з відповідача 24 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу з підстав, викладених у заяві за вх.№ 3126/25 від 23.07.2025 з додатками та поясненнях, наданих в судовому засіданні.

05.08.2025 представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належно був повідомлений про час, дату та місце судового засідання (докази містяться в матеріалах справи). Причин неявки в судове засідання не повідомив.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Розглянувши в судовому засіданні заяву представника позивача про стягнення судових витрат за вх.№ 3126/25 від 23.07.2025, дослідивши подані суду документи і матеріали, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд зазначає наступне.

Частиною 1 та пунктом 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 статті 16 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві за вх. № 1616 від 09.05.2025, представник позивача, зокрема зазначає, що у зв`язку з поданням цього позову, Позивач поніс судові витрати з оплати ним судового збору в сумі 2 422,40 грн., а також очікує понести судові витрати з оплати правничої допомоги адвоката в сумі від 20 000,00 грн. до 23 500 грн., пов`язаних з розглядом справи в суді першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 13.05.2025 (суддя Ділай У.І.), позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. Судом ухвалено розгляд справи призначено в порядку письмового провадження без участі представників сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.06.2025 від представника позивача на адресу суду в систему Електронний суд надійшла заява за вх. № 150170/25, в якій позивач зазначає, що позивачем будуть подані докази щодо судових витрат (на професійну правничу допомогу адвоката) після ухвалення судом рішення у справі (у строк, передбачений ч. 8 ст. 129 ГПК України) та просить суд долучити цю заяву до матеріалів справи № 914/1443/25 та врахувати цю заяву під час розгляду справи та вирішенні питання про розподіл судових витрат у цій справі № 914/1443/25, а саме: що докази судових витрат, пов`язаних з розглядом справи (а отже і витрат на професійну правничу допомогу адвоката), які Позивач сплатив або має сплатити, у зв`язку з розглядом даної справи № 914/1443/25, будуть подані Позивачем протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду в ній.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 14.07.2025 у справі № 914/1443/25 (суддя Ділай У.І.) вирішено позов задоволити частково; стягнути з Відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Закарпатенергопостач 83 705,46 грн основної заборгованості, 1 264,94 грн інфляційних втрат, 240,78 грн 3% річних 1477,52 грн пені та 2421,43 грн судового збору. У задоволенні решти вимог судом відмовлено.

Рішення Господарського суду Львівської області від 14.07.2025 у справі № 914/1443/25 отримано позивачем в електронному кабінеті 18.07.2025 о 18:51 год. (докази містяться в матеріалах справи). Таким чином, повне рішення Господарського суду Львівської області від 14.07.2025 у справі № 914/1443/25 вручено позивачу 19.07.2025.

23.07.2025, тобто у строк, визначений ч. 8 ст. 129 ГПК України, на адресу суду в систему Електронний суд від представника позивача надійшла заява про стягнення судових витрат у справі № 914/1443/25 з додатками за вх.№ 3126/25, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 24 000,00 грн. судових витрат з оплати витрат на професійну-правничу допомогу.

Представником позивача, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 24 000,00 грн., долучено до матеріалів справи наступні документи: ордер на надання правничої (правової) допомоги серія АО № 1047269 від 03.04.2025 року; Договір про надання правничої допомоги № 020-03/25 від 31.03.2025, який укладений між адвокатом Костяков Д.В. та Товариством з обмеженою відповідальністю Закарпатенергопостач; Додаток № 1 від 31.03.2025 до Договору про надання правничої допомоги № 020-03/25 від 31.03.2025; рахунок № 020-03/25/01 від 16.07.2025 на суму 123 700,00 грн.; Акт приймання-передачі № Д1 від 23.07.2025 на загальну суму 24 000,00 грн.; Звіт № Д1 від 23.07.2025 за Договором про надання правничої допомоги № 020-03/25 від 31.03.2025; виписка Акціонерного банку «Південний» за 17.07.2025.

За результатами розгляду справи, витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Враховуючи статтю 28 Правил адвокатської етики (затверджені звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017), необхідно дотримуватись принципу "розумного обґрунтування" розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Як вбачається з матеріалів справи, інтереси позивача у справі № 914/1443/25 представляв адвокат Костяков Д.В. Позовна заява у даній справі подана за електронним підписом адвоката Костякова Д.В.

Повноваження адвоката Костякова Д.В. підтверджені ордером на надання правничої (правової) допомоги серія АО № 1047269 від 03.04.2025.

Так, 31 березня 2025 року між адвокатом Костяковим Д.В. та Товариством з обмеженою відповідальністю Закарпатенергопостач, укладено Договір про надання правничої допомоги № 020-03/25 (надалі Договір).

Відповідно до умов пункту 1.1 Договору, в порядку та на умовах, зазначених у цьому договорі, Адвокат зобов`язується надати Клієнту правничу допомогу, що визначена пунктом 1.2. договору (послуги), а Клієнт зобов`язується оплатити Адвокату гонорар.

Згідно з п. 1.2 Договору, сторони погодили, що Адвокат надає Клієнту наступні послуги (далі також завдання Клієнта): надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань (підпункт 1.2.1 п. 1.2); складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, в т.ч. складення та направлення в інтересах Клієнта адвокатських запитів з метою отриманні відомостей про факти, що можуть бути використані як докази, збирання доказів (пп. 1.2.2 п. 1.2); представництво інтересів Клієнта: у судах під час здійснення господарського та адміністративного конституційного судочинства, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами (перелік таких органів та осіб є необмеженим та невичерпним і залежить в кожній конкретній ситуації від змісту питання щодо якого надається правнича допомога) (пп. 1.2.3 п. 1.2); інші види правової допомоги (визначені додатковою угодою чи додатком до цього договору) (пп. 1.2.5 п. 1.2).

Згідно з п. 2.4 Договору, конкретний перелік справ, по яким надаються послуги Адвоката, визначається сторонами у додатку до договору чи додатковою угодою до нього. Адвокат має право не приступати до виконання завдання Клієнта, якщо відсутній укладений сторонами додаток чи додаткова угода до цього договору, що відповідає цьому пункту, пункту 3.1 Договору.

Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженою особою Клієнта та Адвокатом та діє до 31 грудня 2026 року (пункт 7.1 Договору).

31.03.2025 р. між Позивачем та Адвокатом укладено додаток №1 до Договору (надалі Додаток №4), згідно якого Адвокат надає Позивачу послуги зі складання необхідних заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, адвокатських запитів та представництва інтересів Клієнта в господарському суді (далі суд) першої та апеляційної інстанцій у справі (питанні) про стягнення на користь Клієнта з боржника Відділ освіти, культури, молоді та спорту Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області, ідентифікаційний код юридичної особи 44126234 (надалі Боржник), заборгованості за спожиту Боржником електричну енергію, визначено механізм розрахунку гонорару (підпункти 1.1 1.12 пункту 1 Додатку №1) та визначено умови надання, порядок оплати послуг Адвоката (пункти 2 7 Додатку №1).

Згідно з п. 3.1 Договору Гонорар (плата за надання послуг Адвокатом Клієнту) це передбачена або розрахована та визначена відповідно до умов цього договору сума.

Розмір гонорару та/або механізм його розрахунку та визначення Адвокатом зазначається сторонами у додатку до цього договору, що є невід`ємною частиною договору і зміст якого чи яких є умовами цього договору.

Згідно з п. 3.2 Договору, плата вноситься Клієнтом в національній валюті України гривні, на банківський рахунок Адвоката або готівкою.

Відповідно до п. 3.3 Договору, підставою для оплати є рахунок Адвоката, направлений на адресу електронної пошти Клієнта, передбачену цим договором або на адресу місцезнаходження Клієнта. Реквізити банківського рахунку Адвоката зазначаються у рахунку, передбаченому цим пунктом.

Факт надання правової допомоги підтверджується Актом приймання-передачі № Д1 від 23.07.2025 за Договором про надання правничої допомоги № 020-03/25 від 31.03.2025.

У Акті приймання-передачі № Д1 від 23.07.2025 за Договором про надання правничої допомоги № 020-03/25 від 31.03.2025 зазначено, що адвокат надав, а Клієнт отримав від адвоката наступні послуги на загальну суму 24 000,00 грн., а саме: Аналіз документів Клієнта (договір з Боржником, первинні або інші документи, отримання інформації від Клієнта тощо), правова оцінка ситуації Клієнта та визначення потреби у збиранні доказів чи отриманні іншої інформації щодо правовідносин Клієнта з Божником, вартістю 3 000,00 грн.; Розрахунок суми пені, інфляційних втрат та 3% річних вартістю 5 000,00 грн.; Складання позовної заяви та подання її Адвокатом до суду вартістю 12 000,00 грн.; Складання заяви вих. №020-03/25-Д1/02 від 06.06.2025 р. щодо подання доказів витрат на професійну правничу допомогу протягом 5-ти днів після ухвалення рішення у справі №914/1443/25 вартістю 1 000,00 грн.; Складання заяви вих. № ДЗ-020-03/25/03 від 09.06.2025 р. про надання оригіналів документів та її подання (направлення) до суду у справі №914/1443/25 вартістю 1 000,00 грн.; Складання заяви вих. від 23.07.2025 р. про виправлення описки в рішенні суду від 14.07.2025 р. у справі №914/1443/25 вартістю 1 000,00 грн.; Складання заяви вих. ДЗ-020-03/25/04 від 23.07.2025 р. про розподіл судових витрат Клієнта з оплати професійної правничої допомоги Адвоката у справі №914/1443/25 вартістю 1 000,00 грн.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що представник позивача здійснював підготовку позовної заяви, брав участь в судових засіданнях у даній справі, подавав на адресу суду письмові заяви та клопотання. Відтак, вказане підтверджує наявність фактичного надання адвокатських послуг представниками позивача у даній справі.

Стосовно витрат на професійну-правничу допомогу на загальну суму 24 000,00 грн., суд зазначає наступне.

Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в своїй постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 дотримується позиції, що загальне правило розподілу судових витрат, визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Водночас у частині п`ятій наведеної норми встановлено критерії, за якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від зазначеного загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Отже, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, визначеними частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку, суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні здійснених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №910/15621/19.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постанова Касаційного господарського суду Верховного Суду від 01.06.2018 у справі N 904/8478/16).

Як зазначено в постановах Касаційного господарського суду Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 910/23210/17, від 13.02.2019 у справі № 911/739/15, від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, для включення всієї суми гонорару до відшкодування за рахунок позивача, має бути встановлено, що його позов не підлягає задоволенню, а за наявності заперечень позивача щодо співмірності заявленої суми компенсації, також має бути обґрунтовано, що такі витрати відповідача були необхідними, а їх розмір є розумним і виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені до відшкодування, з урахуванням того, чи були такі витрати здійснені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18.

З урахуванням наведених вище норм процесуального законодавства України та правових позицій Верховного Суду, вирішуючи питання, щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд, керуючись положеннями ч.ч. 5-7 та 9 ст. 129 ГПК України, вважає за можливе з власної ініціативи обмежити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які розподіляються позивачу.

При цьому, суд бере до уваги правові висновки Великої Палати Верховного Суду, котрі вона неодноразово викладала в постановах від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 (пункт 5.44), від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 (пункти 135, 147), згідно яких не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

У постановах від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18 і від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 11.02.2021 у справі № 920/39/20 Верховний Суд також зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Розглядаючи вказане питання, судом враховано, що аналіз документів Клієнта (договір з Боржником, первинні або інші документи, отримання інформації від Клієнта тощо), правова оцінка ситуації Клієнта та визначення потреби у збиранні доказів чи отриманні іншої інформації щодо правовідносин Клієнта з Божником, є складовими та за своєю суттю дублюють одну послугу - Складання позовної заяви та подання її Адвокатом до суду.

На переконання суду, заявлений до стягнення розмір витрат на надання правової допомоги (24 000,00 грн.) не відповідає критерію розумності, зважаючи на обставини цієї справи. Так, справа № 914/1443/25 стосується стягнення з відповідача 83705,46 грн заборгованості з оплати за спожиту електричну енергію, 1477,52 грн пені, 1264,94 грн інфляційних втрат та 275,10 грн 3% річних за Договором №03/01-2024 про постачання електричної енергії споживачу від 03.01.2024, тобто належить до категорії нескладних, та загальнопоширених в українському судочинстві, а судова практика щодо вирішення відповідних спорів є сформованою та широко застосовною судами. Правове регулювання спірних правовідносин фактично зводиться до окремих норм ЦК України та ГК України та не вимагає застосування будь-якого іншого спеціального законодавства.

Позовні вимоги ґрунтуються виключно на одному Договорі №03/01-2024 про постачання електричної енергії споживачу від 03.01.2024. Справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, без участі представників сторін.

Обсяг наданих адвокатом позивача послуг є звичайним для справ про стягнення заборгованості (подання позову, подання клопотань та заяв незначної складності).

Суд звертає увагу, згідно з Актом приймання-передачі № Д1 від 23.07.2025 безпідставно включено складання та подання заяви про розподіл судових витрат, оскільки підготовка вказаної заяви не стосується суті спору і безпосереднього захисту порушених прав та інтересів клієнта в межах судової справи.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного суду у справі № 910/9714/22 від 02.02.2024 зазначено, що Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду погоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №914/1564/20 та у додаткових постановах від 20.09.2023 у справі №922/838/22, від 14.09.2023 у справі №911/3076/21, від 06.09.2023 у справі №914/131/22, від 30.08.2023 у справі №911/3586/21, від 25.07.2023 у справі №914/4092/21, від 07.02.2023 у справі №922/4022/20, від 23.08.2022 у справі №909/328/18, від 05.07.2022 у справі №910/10507/21 щодо застосування статей 123, 126 ГПК України, про те, що заява сторони про розподіл судових витрат є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню.

Господарський суд враховує, що заявлена позивачем загальна сума витрат на професійну правничу допомогу виходить за розумні межі визначення розміру гонорару з урахуванням таких критеріїв як: справедливість, добросовісність, розумність; принципів співмірності та розумності судових витрат, складності справи №914/1443/25, витраченого адвокатом позивача часу на надання послуг у даній справі.

На думку суду, надані представником позивача докази про надання правової (професійної правничої) допомоги, не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у зазначеному розмірі (24 000,00 грн.) з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Суд враховує позицію Верховного Суду викладену у постанові по справі № 905/1795/18 від 07.11.2019 року, згідно якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, суд не вправі втручатись в ці правовідносини.

Разом з тим, чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

В цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Відтак, з врахуванням вищенаведеного, взявши до уваги характер спірних правовідносин у даній справі, зокрема, значення справи для сторін, категорію складності справи, обсяг доказів, предмет та ціну позову, а також беручи до уваги те, що справа № №914/1443/25 розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, без участі представників сторін, через призму критеріїв, встановлених частиною четвертою статті 126 та частиною п`ятою статті 129 ГПК України та враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт, суд дійшов висновку в порядку ч.5 ст. 129 ГПК України, обмежити розмір витрат представника позивача на професійну правничу допомогу до 5 000,00 грн., що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, та що на переконання суду, є достатнім у даній справі.

Обмежуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу за заявою представника позивача, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача до 5 000,00 грн., суд не змінює їх суму та не втручається у правовідносини адвоката та його клієнта, а лиш використовує таке право, надане суду частиною 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України.

Верховний Суд у постанові від 30.01.2023 у справі №910/7032/17 акцентує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 року №3477-IV (3477-15) Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., пунктах 34-36 рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009р., пункті 80 рішення у справі Двойних проти України від 12.10.2006р., пункті 88 рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., пункті 268 рішення у справі East/WestAllianceLimited проти України від 02.06.2014р., заява N 19336/04, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Оцінивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу підлягають до задоволення частково в розмірі 5 000,00 грн. У задоволенні стягнення решти суми витрат представника позивача на професійну-правничу допомогу, суд відмовляє.

Керуючись ст. ст. 16, 74, 76-80, 123, 124, 126, 129, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. ч. 2, 3 ст. 221, ч. ст.ст. 244, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Заяву представника позивача про стягнення судових витрат за вх.№ 3126/25 від 23.07.2025 задоволити частково в сумі 5 000,00 грн.

2. Стягнути з Відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області (Україна, 82631, Львівська обл., Стрийський р-н, село Козьова, вул.Європейська, будинок 46; ідентифікаційний код 44126234) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Закарпатенергопостач (Україна, 88018, Закарпатська обл., Ужгородський р-н, місто Ужгород, вулиця Радищева Олександра, будинок, 1 А, приміщення 3; ідентифікаційний код 44817772) 5 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

3. У задоволенні решти вимог даної заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю Закарпатенергопостач відмовити.

4. Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України, після набрання додатковим рішенням суду законної сили.

Додаткове рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і в строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://court.gov.ua/fair/sud5015, а також у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою - http://reyestr.court.gov.ua.

Повне додаткове рішення складено 07.08.2025.

Суддя Долінська О.З.