РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.07.2025Справа № 910/3091/25

За позовомКиївської міської ради
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Лікра"
простягнення 885 449,85 грн
Суддя Підченко Ю.О.
Секретар судового засідання Калашнік Ю.В.
Представники сторін:

від позивача: Перепелицін К.М.;

від відповідача: Жуков Д.О.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/3091/25 за позовом Київської міської ради (далі також - позивач, КМР) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лікра» (далі також - відповідач, ТОВ «Лікра») про стягнення безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою площею 2,9612 га, кадастровий номер :85:278:0038, місце розташування - вул. Кирилівська, 102 у Подільському районі міста Києва за період з 05.06.2023 по 15.10.2024 у сумі 3 296 249,85 грн.

Через Електронний суд 14.04.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. В прохальній частині представник просив суд поновити строк на подання відзиву, прийняти його до розгляду та відмовити в задоволенні позовних вимог.

22.04.2025 представник позивача надіслав до суду відповідь на відзив де він просить зменшити розмір позовних вимог, а саме розглядати прохальну частину позовної заяви в наступній редакції:

- «Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІКРА» на користь Київської міської ради безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою за період 05.06.2023 по 15.10.2024 у сумі 885 449, 85 грн.

Суд керуючись положеннями ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, задовольнив клопотання відповідача, поновив строк для надання відзиву.

Оскільки вимоги позивача не суперечать законодавству та не порушують права і охоронювані законом інтереси інших осіб, то суд задовольнив заяву про зменшення розміру позовних вимог, а спір у справі буде вирішений з урахуванням нової ціни позову 885 449, 85 грн.

З огляду на те, що в підготовчому провадженні здійснено дії передбачені ст. 182 Господарського процесуального кодексу України (далі також - ГПК України), суд вирішив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 24.07.2025.

Представник позивача в судовому засіданні 24.07.2025 наполягав на задоволенні заявленого позову, а представник відповідача, у свою чергу, проти позовних вимог заперечив у повному обсязі.

Рішення в даній справі ухвалено з урахуванням ст. ст. 219, 220, 233 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Київська міська рада ухвалила рішення від 30.05.2024 № 631/8597 «Про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Лікра» земельної ділянки в оренду для експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості на вул. Кирилівській, 102 у Подільському районі міста Києва» (текст розміщений на офіційному веб-порталі Київської міської ради за посиланням: https://kmr.gov.ua/sites/default/files/631-8597.pdf).

Згідно з вказаним рішенням вирішено передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Лікра», за умови виконання пункту 3 цього рішення, в оренду на 15 років земельну ділянку площею 2,9612 га (кадастровий номер :85:278:0038) для експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (код виду цільового призначення - 11.02) на вул. Кирилівській, 102 у Подільському районі міста Києва із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва, у зв`язку із набуттям права власності на нерухоме майно, яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30 листопада 2023 року, номери відомостей про речове право: 52807344, 52806536, 52807710, 52808173, 11 січня 2024 року, номер відомостей про речове право: 53316599, 19 січня 2024 року, номер відомостей про речове право: 53419872, 31 березня 2023 року, номер відомостей про речове право: 49771681.

На підставі цього рішення між Київською міською радою (як орендодавцем) та ТОВ «Лікра» (як орендарем) укладено договір оренди земельної ділянки від 16.10.2024 № 929 (далі також - договір), за умовами якого орендодавець, на підставі рішення Київської міської ради від 30.05.2024 № 631/8597 передає, а орендар приймає в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку (далі - об`єкт оренди або земельна ділянка), визначену цим договором, для експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості.

Згідно з інформаційною довідкою від 07.02.2025 № 412055276 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, договір оренди земельної ділянки зареєстровано 16.10.2024 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, орендодавець за яким: Київська міська рада, орендар - ТОВ «Лікра».

Як наголошує позивач, обґрунтовуючи заявлений позов, відповідач не сплачував орендну плату за користування зазначеною земельною ділянкою з моменту набуття права власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці до моменту реєстрації права оренди на Зземельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, як стверджує позивач, що оскільки земельна ділянка сформована та є об`єктом цивільних прав у розумінні ст. 79-1 Земельного кодексу України з 05.06.2023, доцільно стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної власності саме з 05.06.2023 до 15.10.2024 (до моменту реєстрації права оренди на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно).

Заперечуючи проти заявленого позову відповідач посилався, здебільшого, на наступне:

- в період з грудня 2023 року по грудень 2024 року (включно) ТОВ «Лікра» має бути звільнено від обов`язку зі сплати: податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки; земельного податку; орендної плати за землю, у зв`язку з руйнацією об`єкту нерухомості на земельній ділянці внаслідок форс-мажорної обставини - влучання ракети;

- відповідач, незважаючи на право не сплачувати земельний податок внаслідок настання форс-мажорної обставини, все одно заплатив його у сумі навіть більшій, ніж потрібно.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:

- по-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння.

- по-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою.

- по-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Як встановлено під час розгляду справи, відповідно до інформаційної довідки від 07.02.2025 № 412055276 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради є власником земельної ділянки площею 2,9612 га з кадастровим номером :85:278:0038 по вул. Кирилівській, 102 у Подільському районі міста Києва.

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-024 від 19.08.2024, державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :85:278:0038 площею 2,9612 га, цільове призначення: 11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості по вул. Кирилівській, 102 у Подільському районі міста Києва, проведена 05.06.2023 Відділом № 5 Управлінням надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель від 22.05.2023.

Отже, земельна ділянка сформована та є об`єктом цивільних прав у розумінні ст. 79-1 Земельного кодексу України з 05.06.2023.

Земельна ділянка забудована. Згідно з інформаційною довідкою від 13.03.2025 № 417670583 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на земельній ділянці розташовані об`єкти нерухомого майна, а саме:

- нежитлова будівля, в літ. Б (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000) загальною площею 10242,2 кв.м (номер відомостей про речове право 53419872 від 19.01.2024);

- нежитлова будівля, в літ. XVІІІ (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000) загальною площею 153 кв.м (номер відомостей про речове право 53316599 від 11.01.2024);

- нежитлова будівля, (літ. 1Б) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000) загальною площею 528,3 кв.м (номер відомостей про речове право 52808173 від 30.11.2023);

- нежитлова будівля, літ. (« 1А») (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000) загальною площею 1490,3 кв.м (номер відомостей про ре6чове право 52807710 від 30.11.2023);

- нежитлова будівля, літ. («XVІ») (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000) загальною площею 1017,1 кв.м (номер відомостей про речове право 52807344 від 30.11.2023);

- будівля, літ. («XХХІ») (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000) загальною площею 4964,1 кв.м (номер відомостей про речове право 52806536 від 30.11.2023;

- будівля складу літ. С (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00) загальною площею 392 кв.м (номер відомостей про речове право: 49771681 від 30.03.2023),

які належать ТОВ «ЛІКРА» на праві приватної власності.

Верховний Суд у постанові від 05.08.2022 при розгляді справи № 922/2060/20 з подібними правовідносинами, де серед інших встановлювались обставини щодо площі земельної ділянки, яку використовував власник розташованого на ній нерухомого майна, дійшов висновку, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем сформованої земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 зазначила, що нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.

Власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 у справі № 924/856/20.

Таким чином, положення глави 15, ст. 125 Земельного кодексу України, ст. 1212 Цивільного кодексу України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельної ділянки без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 922/2413/19, від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно з приписами вказаної статті Земельного кодексу України, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 922/1646/20, від 04.03.2021 у справі № 922/3463/19, від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20, від 07.09.2022 у справі № 925/1081/20 та від 20.09.2022 у справі № 922/3684/20.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що при розгляді справ про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді недоотриманої орендної плати встановленню підлягають обставини, зокрема, чи є земельна ділянка, за користування якою міськрада просить стягнути безпідставно збережені кошти, сформованим об`єктом цивільних прав протягом усього періоду, зазначеного у позові (Подібна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 922/3361/19, від 02.06.2020 у справі № 922/2417/19, від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18).

Таким чином, ураховуючи те, що земельна ділянка площею 2,9612 га з кадастровим номером :85:278:0038 по вул. Кирилівській, 102 у Подільському районі міста Києва як об`єкт цивільних прав сформована та зареєстрована 05.06.2023 в Державному земельному кадастрі, тоді ТОВ «Лікра», як власник нерухомого майна стало фактичним користувачем сформованої земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, саме із цієї дати у відповідача виник обов`язок сплачувати орендну плату за користування вказаною земельною ділянкою.

Водночас, як свідчать обставини справи, які не спростовані відповідачем, TOB «Лікра» з 05.06.2023 по 15.06.2024 користувалося сформованою земельною ділянкою комунальної форми власності за вищевказаною адресою для розміщення та експлуатації об`єктів нерухомого майна без оформлення правовстановлюючих документів, а відтак, без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберегло у себе кошти, які мало сплатити за користування нею, Товариство, відповідно до положень ст. 1212 Цивільного кодексу України, повинно повернути ці кошти власнику земельної ділянки - територіальній громаді в особі Київської міської ради.

У той же час, для вирішення спору в даній справі необхідно надати оцінку здійсненому позивачем розрахунку заявлених до стягнення сум.

Правові підстави користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 Земельного кодексу України реалізується через право постійного користування або право оренди.

Частиною першою статті 93 і статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 Земельного кодексу України).

Принцип платного використання землі також передбачено ст. 206 Земельного кодексу України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (п.п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п.п. 14.1.72, 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Таким чином, законодавець розмежовує поняття «земельний податок» та «орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності» залежно від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками.

Отже, оскільки TOB «Лікра» не є власником або постійним землекористувачем земельної ділянки площею 2,9612 га з кадастровим номером :85:278:0038 по вул. Кирилівській, 102 у Подільському районі міста Києва, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як користувача вже сформованої земельної ділянки, є орендна плата, яка товариством не сплачувалась.

Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (статті 14.1.125, 14.1.136, 288.5 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 284.1 ст. 284 Податкового кодексу України органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю, що сплачується на відповідній території.

Додатково необхідно звернути увагу на висновки про застосування норм права, викладені в постанові Касаційного господарського суду складі Верховного Суду від 27.04.2021 у справі № 922/2378/20, де суд виснував таке: « 49. З урахуванням системного аналізу змісту пункту 10.1.1. статті 10, підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14, статей 40, 41, пункту 265.1.3. статті 265 ПК України та встановлених судами фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені норми у подібних правовідносинах слід застосовувати таким чином: «власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і постійні землекористувачі є платниками земельного податку, а орендарі земель державної та комунальної власності - орендної плати за такі земельні ділянки, однак особа, яка є фактичним користувачем земельної ділянки, не маючи права власності або постійного користування на неї і використовуючи її без укладення договору оренди землі, не підпадає під правове регулювання наведених норм ПК України».

Статтею 20 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною і міською радою.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про оцінку земель» витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру.

Так, відповідно до витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 19.02.2024 № НВ-024, вартість земельної ділянки з кадастровим номером :85:278:0038 становить 82 177 709,80 грн.

Відповідно до положень пункту 289.2 ст. 289 Податкового кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року, що визначається за формулою:

Кi = І:100,

де І - індекс споживчих цін за попередній рік.

У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115.

Індекс споживчих цін встановлюється Державною службою статистики України, є загальнодоступним, розміщується на їх офіційному сайті, а тому не потребує доказування відповідно до положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель міститься на офіційному сайті Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, адже саме цей орган уповноважений реалізовувати державну політику у сфері земельних відносин, (https://land.gov.ua/derzhgeokadastr-povidomlyaye-pro-indeksacziyu-normatyvnoyi-groshovoyi-oczinky-zemel-za-2023-rik/), де зазначено таке:

«Значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2023 рік становить 1,051».

Таким чином, нормативна грошова оцінка Земельної ділянки за 2023 рік визначалась з врахуванням вищезазначених положень законодавства та становить 78 190 018,84 грн (82 177 709,80/1,051).

Ставка орендної плати визначається за період 05.06.2023-31.12.2023 відповідно до Додатка 11 до рішення Київської міської ради від 08.12.2022 №5828/5869 «Про бюджет міста Києва на 2023 рік»; 01.01.2024-15.10.2024 відповідно до Додатка 11 до рішення Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2024 рік» від 14.12.2023 № 7531/7572 та за умови, що приміщення нерухомого майна, розташованого в межах земельної ділянки, не передавались в оренду їх власником, де визначені розміри орендної плати за земельні ділянки комунальної власності територіальної громади міста Києва (у відсотках від нормативної грошової оцінки). До земель з видом цільового призначення - 11.02 застосовується ставка орендної плати - 3%.

Враховуючи вищевикладене, Київською міською радою було розраховано орендну плату за вказаний період наступним чином:

1) з 05.06.2023 по 31.12.2023 78 190 018,84*3%/365*210 днів = 1 349 581,15 грн;

2) з 01.01.2024 по 15.10.2024 82 177 709,80*3%/366*289 днів = 1 946 668,70 грн,

а разом: 1 349 581,15 + 1 946 668,70 = 3 296 249,85 грн,

де зазначені: період (рік) розрахунку; нормативно-грошова оцінка земельної ділянки за вказаний період; ставка орендної плати, яка підлягала застосуванню у відповідному періоді (році); кількість днів у відповідному році; кількість днів у відповідному періоді та сума сплати за відповідний період.

Враховуючи прийняту судом заяву про зменшення розміру позовний вимог, загальна сума безпідставно збережених коштів, яка підлягає стягненню з ТОВ «Лікра» на користь КМР становить 885 449,85 грн.

Доводи відповідача про неправильне нарахування плати за землю в спірний період не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи з огляду на наступне.

ТОВ «Лікра» у відзиві наголошує, що 30.01.2023 він подав до ГУ ДПС у м. Києві податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки по вул. Кирилівська, 102, в якій задекларував свій обов`язок сплатити 1873209,45 грн. за всі об`єкти нерухомості загальною площею 18638,9 м.кв. по вул. Кирилівська, 102 у м. Києві, які знаходяться на земельній ділянці :85:278:0038, одним з яких був склад 10242,2 м.кв.

29.12.2023 через ракетний обстріл (влучання ракети) та подальшу пожежу вказана будівля була пошкоджена, що підтверджується Актом про пожежу ДСНС, витягом про реєстрацію кримінального провадження № 0000898 та експертним висновком Київської ТПП.

За умовами пп. 3 п. 69.22 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не нараховується та не сплачується за пошкоджені об`єкти нежитлової нерухомості (як такі, що потребують капітального ремонту, реконструкції чи реставрації внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України).

Аналогічно за умовами п. 69.14-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти нежитлової нерухомості, знищені внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, дані про знищення яких та дані про земельні ділянки, на яких були розташовані зазначені об`єкти нерухомого майна, внесені до Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України (далі - Реєстр майна), в межах площ (земельних ділянок), визначених цим підпунктом.

У той же час, спір у справі виник у зв`язку з безпідставним збереженням відповідачем коштів під час користування земельною ділянкою, а не у зв`язку з несплатою щомісячних орендних платежів (орендна плата) відповідно до договору. Відповідач також не надав доказів внесення знищеного/пошкодженого майна до Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України та не довівсвоєчасного повідомлення Київської міської ради про настання форс-мажорних обставин.

Листом Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2924/02.0-7.1, у якому ТПП України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

З наданого відповідачем Експертного висновку Київської торгово-промислової палати зовнішнім оглядом зафіксовано стан майна ТОВ «ЛІКРА» від 16.02.2024. Відповідно до Акту про пожежу від 29.12.2023 пожежею знищено дах складської будівлі, матеріальні цінності. Причина пожежі - ймовірне влучання ракети.

У той же час, згідно з пунктами 12.1 та 12.3 договору оренди земельної ділянки, сторони домовились, що за невиконання договору вони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору. Сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини. Тобто будь-яких обставин, які сторони вважають форс-мажорними, у договорі оренди не визначили.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини.

Сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати.

Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних.

Звідси Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначає, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу (Постанова Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17).

Сертифікат ТПП не є єдиним доказом існування форс-мажорних обставин; обставини форс-мажору мають оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17, від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20, від 25.11.2021 у справі № 905/55/21) (Постанова ВС від 07.06.2023 у справі 906/540/22).

Форс-мажор не звільняє сторін договору від виконання зобов`язань і не змінює строків такого виконання, цей інститут спрямований виключно на звільнення сторони від негативних наслідків, а саме від відповідальності за невиконання чи прострочення виконання зобов`язань на період існування форс-мажору (Постанова ВС від 13.09.2023 у справі № 910/8741/22).

З викладеного суд дійшов висновку, що наведені відповідачем форс-мажорні обставини, за конкретних обставин справи не свідчать про відсутність обов`язку останнього сплатити позивачу безпідставно збережені кошти в розмірі 885 449,85 грн. Позовні вимоги Київської міської ради обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на задоволення позову, витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 219, 220, 232, 233, 237, 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Київської міської ради задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лікра" (03150,м. Київ, вул. Казимира Малевича, 86; ) на користь Київської міської ради (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 36; ) безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою площею 2,9612 га, кадастровий номер :85:278:0038, місце розташування - вул. Кирилівська, 102 у Подільському районі міста Києва за період з 05.06.2023 по 15.10.2024 в розмірі 885 449,85 грн та судовий збір в розмірі 10 625,39 грн.

3. Повернути Київській міській раді (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 36; ) з Державного бюджету України 28 929,60 грн судового збору, про що після набрання рішенням законної сили постановити відповідну ухвалу.

4. Після набрання рішенням законної сили видати відповідні накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 04.08.2025 року.

Суддя Ю.О.Підченко