ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05 серпня 2025 року Справа № 903/516/25
Господарський суд Волинської області у складі:

головуючого судді Гарбара Ігоря Олексійовича

секретар судового засідання Гандзілевська Яна Вікторівна

за участю представників сторін:

від позивача: Будній М.М. ордер серія ВК №1171993 від 15.05.2025

від відповідача: н/з

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку в режимі відеоконференції у приміщенні Господарського суду Волинської області справу №903/516/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Українська деревообробна компанія до Державного підприємства Волинський військовий лісгосп про зобов`язання вчинити дії та стягнення 61073,70 грн неустойки,

ВСТАНОВИВ:

15.05.2025 представник Товариства з обмеженою відповідальністю Українська деревообробна компанія сформував в системі Електронний суд позов до Державного підприємства Волинський військовий лісгосп, в якому просить:

1. Прийняти до розгляду позовну заяву в порядку спрощеного провадження.

2. Зобов`язати Державне підприємство Волинський військовий лісгосп () здійснити поставку Товариству з обмеженою відповідальністю "Українська деревообробна компанія" () необробленої деревини в обсязі 74,69 м. куб. відповідно до умов договору купівлі продажу № UUB-13080-4 від 23.04.2024 року.

3. Стягнути з відповідача на користь позивача неустойку за порушення строків поставки товару в сумі 61073,70 грн.

4. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу необробленої деревини №UUB-13080-4 від 23.04.2024, а саме тривале прострочення відповідачем обов`язку щодо поставки товару згідно договору. За невчасну поставку деревини згідно позивачем нараховано відповідачу неустойку за період з 19.02.2025 по 13.05.2025 відповідно до п. 7.5 договору в сумі 61 073,70 грн.

Ухвалою суду від 16.05.2025 позовну заяву залишено без руху. Позивачу не пізніше 10-ти календарних днів з дня вручення ухвали усунути недоліки позовної заяви, а саме подати суду докази сплати судового збору у розмірі 12822,98 грн.

Ухвала суду доставлена до електронного кабінету представника позивача 16.05.2025 об 16:34 год, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Отже, строк для усунення недоліків до 26.05.2025.

22.05.2025 представник Товариства з обмеженою відповідальністю Українська деревообробна компанія сформував в системі Електронний суд заяву, якою долучив платіжну інструкцію №740 від 22.05.2025 на суму 12822,98 грн про сплату судового збору.

Ухвалою суд від 23.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Відповідач ухвалу суду отримав 23.05.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Отже, строк для подачі відзиву до 09.06.2025.

Відзив на адресу суду не надходив.

05.06.2025 та 16.06.2025 представник позивача сформував в системі Електронний суд наступні документи:

1. Клопотання про долучення доказів, а саме рішення Господарського суду Волинської області №903/188/25 від 23.04.2025.

2.Заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Ухвалою суду від 17.06.2025 розгляд підготовчого засідання відкладено на 150.7.2025 об 12:15 год.

20.06.2025 представник відповідача сформував в системі «Електронний суд» заяву, в якій просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 90 %.

23.06.2025 представник позивача сформував в системі Електронний суд заперечення на заяву про зменшення позовних вимог.

Протокольною ухвалою від 15.07.2025 суд заяву представника відповідача про зменшення розміру позовних вимог залишив без розгляду. Закрив підготовче провадження у справі та призначив розгляд справи по суті на 05.08.2025 о 12.00 год в режимі відеоконференції за заявою представника позивача.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача просив суд позов задовольнити повністю.

У визначений судом день та час відповідач своїх представників в засідання суду не направив, хоча належним чином був повідомлений про час та дату судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. Подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Розглянувши клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, суд зазначає, що останнім не наведено тих обставин, наявність яких в силу ст. 183, 202 Господарського процесуального кодексу України є підставою для відкладення розгляду справи. Так, нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі у суді першої інстанції, тому неможливість одного з представників відповідача бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника судового процесу на участь у судовому засіданні його іншого представника.

З огляду на наведене, у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи судом протокольною ухвалою відмовлено.

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відсутність відзиву з відповідними вказівками на незгоду відповідача з будь-якою із обставин справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, що позбавляє відповідача відповідно до ч.4 ст. 165 ГПК України заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.04.2024 між Державним підприємством Волинський військовий лісгосп, як продавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська деревообробна компанія", як покупцем на підставі біржового (аукціонного) свідоцтва №13080/230424/32828634/1 від 23 квітня 2024 року (а.с. 7) укладено договір купівлі продажу необробленої деревини № UUB-13080-4 (а.с. 9-16).

Договір підписано електронними підписами уповноважених осіб сторін, що підтверджується протоколом створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису від 23.04.2024 (а.с. 8).

Відповідно до п. 1.1. договору купівлі продажу за результатами аукціону, продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар- необроблену деревину, що реалізована під час аукціону (аукціонів), яка відповідає умовам цього договору (далі - товар), і сплатити за нього ціну відповідно до умов, що визначені в розділі 4 цього договору. Товар-с Круглі лісоматеріали; порода дуб; загальна вартість товару становить 875 274,00 грн. з ПДВ; обсяг деревини, що підлягає поставці: 76 м. куб.

Згідно пункту 3.1 розділу 3 договору термін поставки - до 30.06.2024 включно.

Відповідно до пункту 3.2. договору поставка товару за даним договором здійснюється окремими частинами (партіями товару) на умовах FCA (нижній/проміжний склад продавця)/EXW (верхній склад продавця) згідно з графіком поставки, сформованим в електронній торговій системі (ЕТС) біржі, за формою, наведеною у додатку № 1, який є невід`ємною частиною даного договору.

Графік поставки підписується електронними підписами уповноважених осіб сторін (КЕП або УЕП) в ЕТС біржі протягом строку на укладання цього договору, встановленого регламентом.

Сторонами було підписано графік поставки до договору, який передбачає здійснення продавцем поставки товару згідно договору окремими партіями в період з 02.05.2024 по 30.06.2024.

Графік підписано електронними підписами уповноважених осіб сторін, що підтверджується протоколом створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису від 23.04.2024.

Відповідно до пункту 3.4 договору за фактом готовності партії товару, продавець повідомляє покупця про готовність товарної партії та надсилає запрошення на відбір партії товару (до відвантаження).

Згідно з пунктом 3.5. договору протягом 3 робочих днів з моменту отримання покупцем від продавця повідомлення про готовність партії товару до відвантаження та запрошення на відбір партії товару:

- покупець надсилає продавцю у письмовому вигляді підтвердження про прибуття свого представника на відбір партії товару, з зазначенням даних щодо представника та його повноважень, або відмову від проведення такого відбору;

- у разі письмового направлення покупцем підтвердження про прибуття представника на відбір партії товару, представник покупця, повноваження якого підтверджуються відповідними документами щодо представництва, проводить такий відбір.

За результатами проведеного відбору партії товару складається акт відбору, за формою встановленою додатком № 2 до цього договору, та специфікація, за формою встановленою додатком №3 до договору, а також продавцем виставляється рахунок на передоплату партії товару.

Екземпляри акту відбору та специфікації, що призначені для біржі, направляються покупцем на електронну адресу біржі не пізніше 3 (трьох) робочих днів з моменту їх укладання.

Відповідно до пункту 3.6. договору повідомлення про готовність партії Товару до відвантаження / запрошення на відбір партії Товару, що надсилається Продавцем Покупцю, відповідь на запрошення на відбір партії Товару, що надсилається Покупцем Продавцю, рахунок на передоплату партії Товару, готової до відвантаження, що направляється Продавцем Покупцю, направляється відповідною Стороною Договору в письмовому вигляді у формі листа на офіційну адресу електронної пошти іншої Сторони, вказаної у розділі 11 цього Договору, а також Сторона Договору додатково може проінформувати іншу Сторону будь-яким іншим способом (по телефону / письмо за адресою місцезнаходження / поштовою адресою).

Згідно з п. 4.4. договору покупець здійснює оплату (передоплата 100% вартості) кожної партії товару шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця в сумі, що зазначається в рахунку (рахунках) протягом 5 (п`яти) робочих днів після отримання рахунку (рахунків) з урахуванням умов, визначених пунктом 4.2. договору, якщо інше не обумовлено сторонами згідно з пунктом 4.6. договору.

Відповідно до пункту 4.6. договору сторони можуть домовитись про оплату партії товару після поставки, але в строк не більше 10 (десяти) робочих днів з моменту поставки відповідної партії товару, про що сторонами укладається додаткова угода до цього договору.

Продавець зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів передати покупцеві партію товару після отримання на свій рахунок 100% передоплати за партію товару або здійснити відвантаження партії товару відповідно до графіку поставки, з урахуванням пункту 4.6. договору.

Відповідно до пункту 5.2 договору продавець зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів передати Покупцеві партію Товару після отримання на свій рахунок 100% передоплати за партію Товару або здійснити відвантаження партії Товару відповідно до Графіку поставки, з урахуванням пункту 4.6. Договору. Під час передачі кожної партії Товару Продавець надає Покупцеві наступні документи: товаро-транспортна (залізнична) накладна, рахунок-фактура на оплату Товару. Відповідно до п. 5.3 договору датою передачі партії Товару Продавцем та прийому її Покупцем, тобто датою поставки, вважається дата виконання Продавцем своїх зобов`язань по поставці згідно погоджених Сторонами умов поставки.

Згідно до п. 6.2.1-6.2.2 договору, продавець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі, відповідно до інформації, зазначеної в біржовому (аукціонному) свідоцтві (біржових (аукціонних) свідоцтвах), умов цього Договору та додатків до Договору передати Покупцеві партію Товару. Продавець зобов`язаний надати Покупцеві можливість отримати партію Товару, якщо Сторонами Договору визначена поставка на умовах EXW (верхній склад Продавця).

Відповідно до п. 6.3.1. договору покупець має право на своєчасне та в повному обсязі отримання партії товару від продавця відповідно до умов цього договору. відповідно до 6.3.2. договору покупець має право вимагати від продавця своєчасного та якісного виконання своїх договірних зобов`язань.

Відповідно до п. 6.3.4 договору, покупець має право на сплату Продавцем Покупцю усіх штрафних санкцій, що передбачені цим Договором, у зв`язку з неналежним виконанням Продавцем взятих на себе зобов`язань за цим Договором.

У відповідності до п. 7. 5 вказаного договору у випадку порушення Продавцем строків передачі партії Товару більш ніж на 10 (десять) робочих днів, Продавець сплачує на користь Покупця неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непереданої в строки партії Товару за кожен день такого прострочення.

На виконання умов договору купівлі-продажу необробленої деревини № UUB-13080-4 продавець передав партію товару в обcязі 1,31 куб. м. деревини на суму 8559,54 грн. з ПДВ, що підтверджується ТТН серії МОБ №150208 від 23.05.2024 року (а.с. 16).

27.06.2024 сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору купівлі продажу необробленої деревини № UUB-13080-4 від 23.04.2024 (а.с. 17), в якій продовжено строк поставки товару до 30.09.2024.

У зв`язку із невиконанням Продавцем обов`язку щодо поставки подальших партій товару згідно даного договору, ТОВ Українська деревообробна компанія звернулось до ДП Волинський військовий лісгосп із листами №42 від 04.09.2024 року та №48 від 27.09.2024 року. Дані листи містили вимогу щодо виконання відповідачем поставки товару та прохання повідомити покупця про готовність товарної партії та надіслати запрошення на відбір партії. Жодної відповіді на дані листи позивачем від відповідача не отримано.

Станом на 18.02.2025 в рамках вказаного договору відповідачем здійснено поставку позивачу деревини в обсязі 1,31 куб. м. на суму 8 559,54 грн. з ПДВ.

Відтак, непоставленою була деревина в обсязі 74,69 м. куб. на суму 866714,46 грн. з ПДВ.

З врахуванням вищевикладеного, за невчасну поставку деревини згідно договору купівлі продажу необробленої деревини № UUB-13080-4 від 23.04.24 позивачем нараховано відповідачу неустойку за період з 15.10.2024 року по 18.02.2025 року відповідно до п. 7.5 договору в сумі 81124,64 грн. Стягнення з відповідача на користь позивача вказаної неустойки було предметом судового спору по справі № 903/188/25, яка розглядалась Господарським судом Волинської області. За наслідками розгляду даної справи судом ухвалено рішення від 23.04.25 року про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки в розмірі 81 124,64 грн. Рішення суду набрало законної сили 16.05.2025.

Даним рішенням встановлено вищенаведені обставини, пов`язані із укладенням та виконанням договору купівлі продажу необробленої деревини № UUB-13080-4 від 23.04.24 року, зокрема встановлено порушення відповідачем умов договору і невиконання зобов`язання з передачі товару в обсязі 74,69 м. куб. деревини на суму 866 714,46 грн. з ПДВ у строки та в обсягах, встановлених договором.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Як визначено ч.ч. 2, 4 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Згідно ч.4 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Станом на день розгляду справи, зобов`язання з поставки деревини в обсязі 74,69 м. куб. на суму 866 714,46 грн. з ПДВ згідно договору купівлі продажу № UUB 13080-4 від 23.04.24 року не виконане. Відтак, за невчасну поставку деревини згідно договору купівлі продажу необробленої деревини № UUB-13080-4 від 23.04.24 року позивачем нараховано відповідачу неустойку за період з 19.02.2025 року по 13.05.2025 року відповідно до п. 7.5 договору в сумі 61 073,70 грн.

Відповідно до ст. 144 ГК України, ст.11 ЦК України обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, непередбачених законом, але таких які йому не суперечать.

У відповідності до ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, аконкретним способом захисту свого права, який має відповідати тим фактичним обставинам, які склалися, виходячи із тих відносин, які відповідають відповідним нормам права (пункт 5.6. постанови Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 910/18962/20).

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 Цивільного кодексу України, а також міститься у статті 20 Господарського кодексу України, і цей перелік не є вичерпним, про що прямо зазначено у вказаних статтях.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (схожі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Згідно з частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини першої статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно зі статтею 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У статті 664 Цивільного кодексу України закріплені норми, що визначають момент виконання обов`язку продавця передати товар, за змістом яких обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Положення частини другої статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як примусове виконання обов`язку в натурі. Цей спосіб захисту застосовується у зобов`язальних правовідносинах у випадках, коли особа зобов`язана вчинити певні дії щодо позивача, але відмовляється від виконання цього обов`язку чи уникає його. Зокрема, цей спосіб захисту може мати місце при невиконанні обов`язку сплатити кошти, передати річ кредитору, виконати роботи чи надати послуги за відповідним договором. Обов`язок боржника виконати певні дії повинен бути встановлений договором або актом цивільного законодавства.

Подібні висновки Верховного Суду щодо застосування пункту 5 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України та частини другої статті 20 Господарського кодексу України стосовно такого способу захисту як примусове виконання обов`язку в натурі викладені у постановах Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 910/9167/19 та від 10 лютого 2021 року у справі № 910/18950/19.

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання (п. 1 ст. 549 ЦК України). Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Як визначено ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

У відповідності до ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Згідно ст. 255 ЦК України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

У відповідності до частини 1 статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями згідно з частиною 1 статті 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з приписами ст. 216-218 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтями 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За змістом положень частин четвертої і шостої статті 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

ВС у постанові КГС ВС від 10 вересня 2020 року у справі № 916/1777/19 підкреслив, що наведеною нормою передбачено період часу, за який нараховуються пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Отже, встановивши розмір, термін і порядок нарахування штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання, законодавець передбачив також і право сторін врегулювати ці відносини у договорі. Тобто, сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 Цивільного кодексу України), а взагалі врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд (частина третя статті 6 Цивільного кодексу України), у тому числі, мають право пов`язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати). Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 21.06.2017 зі справи №910/2031/16 та Верховного Суду від 10.04.2018 зі справи №916/804/17.

Формулювання в договорі умови про сплату пені за кожен день прострочення не є встановленням цим договором іншого, ніж визначеного ч. 6 ст. 232 ГК України, шестимісячного строку нарахування штрафних санкцій Постанова ВП ВС від 16 жовтня 2024 року у справі № 911/952/22 (провадження № 12-79гс23).

Пунктом 7.10 договору купівлі продажу № UUB-13080-4 від 23.04.24 року передбачено: Нарахування штрафних санкцій за цим Договором припиняється при повному виконанні своїх зобов`язань Стороною, яка порушила умови цього Договору або з 10-го робочого дня від дати направлення однією зі Сторін Договору листа про прийняте рішення щодо реалізації партії Товару іншій особі, ніж Покупець / відмови від придбання партії Товару / відмови від цього Договору на офіційну адресу електронної пошти іншої Сторони, що вказана у розділі 11 цього Договору.

Відповідно, обмеження щодо 6-місячного періоду нарахування штрафних санкцій, передбачене ч. 6 статті 232 ГК України, в даному випадку не застосовується з огляду на зазначений пункт договору.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення 61073,70 грн неустойки за порушення строків поставки товару за період з 19.02.2025 по 13.05.2025 є підставними та підлягають до задоволення.

При цьому, Відповідачем не надано жодного доказу на спростування заявленого боргу.

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги щодо зобов`язання здійснити поставку та стягнення з відповідача неустойки підтверджені матеріалами справи, відповідачем не спростовані, а тому підлягають до задоволення.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 12822,98 грн. відповідно до ст. 129 ГПК України слід віднести на нього.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 236-242 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Зобов`язати Державне підприємство Волинський військовий лісгосп (вул. Героїв УПА, 5, м.Луцьк, 43000, ) здійснити поставку Товариству з обмеженою відповідальністю "Українська деревообробна компанія" (вул. Кирилівська, 63Д, м.Київ, 04080, ) необробленої деревини в обсязі 74,69 м. куб. відповідно до умов договору купівлі продажу № UUB-13080-4 від 23.04.2024 року.

3.Стягнути з Державного підприємства "Волинський військовий лісгосп" (вул. Героїв УПА, 5, м.Луцьк, 43000, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська деревообробна компанія" (вул. Кирилівська, 63Д, м.Київ, 04080, ) 61073,70 грн (шістдесят одна тисяча сімдесят три гривні 70 коп.) неустойки, а також 12822,98 грн (дванадцять тисяч вісімсот двадцять дві гривні 98 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення виготовлений 06.08.2025.

Суддя І. О. Гарбар