ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/20940/21 (910/19965/23)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Погребняка В.Я. (головуючий), суддів Білоуса В.В., Васьковського О.В.,

за участі секретаря судового засідання Громак В.О.,

учасники справи:

позивач - розпорядник майна Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК "Горизонт" арбітражна керуюча Галічева Валентина Олександрівна, особисто

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК "Женева Фінанс",

представник відповідача - не з`явився,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Європейське ощадне товариство",

представник відповідача - не з`явився,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Конгрес Девелопмент",

представник відповідача - Макєєв Є.Ю., адвокат,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК "Горизонт",

представник відповідача - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

розпорядника майна Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК "Горизонт" арбітражної керуючої Галічевої Валентини Олександрівни,

на постанову Північного апеляційного господарського суду

від 14.04.2025

у складі колегії суддів: Пантелієнка В.О. (головуюча), Отрюха Б.В., Остапенка О.М.,

у справі за позовом

розпорядника майна Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК "Горизонт" арбітражної керуючої Галічевої Валентини Олександрівни

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Женева Фінанс",

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Європейське ощадне товариство",

3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Конгрес Девелопмент",

4. Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК "Горизонт",

про визнання правочинів недійсними

у межах справи № 910/20940/21

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Рент Комерц"

про банкрутство Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК "Горизонт"

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст руху справи

1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2022 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Горизонт" (далі - ТОВ "ФК "Горизонт", боржник) за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Рент Комерц", введено процедуру розпорядження майном боржника тощо.

2. Розпорядник майна ТОВ "ФК "Горизонт" арбітражна керуюча Галічева Валентина Олександрівна звернулася до місцевого суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Женева Фінанс" (далі - ТОВ "ФК "Женева Фінанс", відповідач 1), Товариства з обмеженою відповідальністю "Європейське ощадне товариство" (далі - ТОВ "Європейське ощадне товариство", відповідач - 2), Товариства з обмеженою відповідальністю "Конгрес Девелопмент" (далі - ТОВ "Конгрес Девелопмент", відповідач 3), ТОВ "ФК "Горизонт" про визнання правочинів недійсними, в якому просила суд:

- визнати недійсним договір фінансового кредиту № 15/05-2020 від 15.05.2020, укладений між "ФК "Женева Фінанс" та ТОВ "Конгрес Девелопмент", за яким ТОВ "ФК "Женева Фінанс" надала ТОВ "Конгрес Девелопмент" в позику грошові кошти в сумі 40 000 000,00 грн. до 14.05.2021р. під 15% річних;

- визнати недійсним іпотечний договір від 15.05.2020., укладений між ТОВ "ФК "Женева Фінанс" та ТОВ "Конгрес Девелопмент", за яким ТОВ "Конгрес Девелопмент" у порядку забезпечення виконання зобов`язання за договором фінансового кредиту № 15/05-2020 від 15.05.2020 передав у іпотеку ТОВ "ФК "Женева Фінанс" готельно - офісний та торгівельно-розважальний комплекс, загальною площею 18 667,00 кв. м, розташований за адресою: 03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, 32;

- визнати недійсним договір залучення фінансових активів № 30-05/2020 від 20.05.2020р., укладений між ТОВ "Європейське ощадне товариство" та ТОВ "Конгрес Девелопмент", за яким ТОВ "Конгрес Девелопмент" передало ТОВ "Європейське ощадне товариство" в користування за плату фінансовий актив 40 000 000,00 грн. до 30.04.2021р. під 11% річних.

3. Розпорядник майна ТОВ "ФК "Горизонт" арбітражна керуюча Галічева Валентина Олександрівна, визначивши свій процесуальний статус як Позивач у цій справі, вважає вказані правочини фраудаторними та зазначав, що отримавши фінансовий актив - 40 000 000,00 грн. під 15% відсотків річних від ТОВ "ФК "Женева Фінанс" за договором фінансового кредиту № 15/05-2020 від 15.05.2023, ТОВ "Конгрес Девелопмент" передав його в управління ТОВ "Європейське ощадне товариство" під 11% відсотків річних на явно збиткових для себе умовах, що суперечить меті підприємницької діяльності. Також позивач стверджував, що невигідність умов цих правочинів і невідповідність їх вимогам закону обумовлена і пов`язаністю вищевказаних товариств та їхніх афілійованих осіб.

4. Зокрема, позивач посилається на ухвалу Львівського апеляційного господарського суду від 23.11.2022 у справі № 461/4079/22, в якій відображено дані досудового розслідування у кримінальному провадженні, які, на переконання позивача, свідчать про пов`язаність сторін правочину.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

5. Рішенням Господарського суду м. Києва від 25.11.2024 відмовлено у задоволенні позову розпорядника майна ТОВ "ФК "Горизонт" арбітражної керуючої Галічевої Валентини Олександрівни до ТОВ "ФК "Женева Фінанс", ТОВ "Європейське ощадне товариство", ТОВ "Конгрес Девелопмент", ТОВ "ФК "Горизонт" про визнання недійсним договору фінансового кредиту №15/05-2020 від 15.05.2020р., іпотечного договору від 15.05.2020р. та договору про залучення фінансових активів № 20-05/2020 від 20.05.2020р.

6. Місцевим господарським судом було встановлено, що договір про залучення фінансових активів № 20-05/2020 від 20.05.2020 є виконаним. ТОВ "Європейське ощадне товариство" повернуло ТОВ "Конгрес Девелопмент" залучені кошти в розмірі 40 000 000,00 грн. та сплатило відсотки за користування цими коштами. Такі дані вбачалися із долучених представником відповідача адвокатом Макєєвим Є.Ю. виписок про зарахування коштів.

7. Аргумент позивача щодо наявності ознак пов`язаності осіб, суд оцінив критично, оскільки ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.08.2024 у справі № 761/28627/24 було скасовано арешти, накладені ухвалами суду, про які вказано позивачем, а також скасовано передачу арештованого майна Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

8. Під час розгляду справи господарським судом першої інстанції встановлено:

8.1. 04.02.2020 зареєстровано ТОВ "Конгрес Девелопмент" ().

8.2. ТОВ "ФК "Горизонт" є учасником ТОВ "Конгрес Девелопмент" () з часткою у статутному капіталі 50 %.

8.3. 29.04.2020 до статутного фонду ТОВ "Конгрес Девелопмент" ТОВ "ФК "Горизонт" передало: готельно-офісний та торгівельно-розважальний комплекс, загальною площею 18677 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, за адресою: м. Київ, вул. Молодогвардійська, 32, договірною вартістю 40 000 000,00 гривень у якості свого внеску.

8.4. 15.05.2020 між ТОВ "ФК "Женева Фінанс" та ТОВ "Конгрес Девелопмент" укладено договір фінансового кредиту № 15/05-2020, за яким ТОВ "ФК "Женева Фінанс" надала ТОВ "Конгрес Девелопмент" в позику грошові кошти в сумі 40 000 000,00 грн. до 14.05.2021 під 15% річних.

8.5. 15.05.2020 між ТОВ "ФК "Женева Фінанс" та ТОВ "Конгрес Девелопмент" укладено іпотечний договір, за яким ТОВ "Конгрес Девелопмент" у порядку забезпечення виконання зобов`язання за договором фінансового кредиту № 15/05-2020 від 15.05.2020 передав у іпотеку ТОВ "ФК "Женева Фінанс" готельно-офісний та торгівельно-розважальний комплекс, загальною площею 18 667,00 кв. м, розташований за адресою: 03151, вул. Молодогвардійська, 32.

8.6. 27.05.2020 між ТОВ "Техкар" та ТОВ "Конгрес Девелопмент" укладено Договір позики № 2705/2020.

У пункті 1.1 цього договору передбачено, що Позикодавець зобов`язується надати грошові кошти Позичальникові у сумі 40 000 000,00 грн.

У пункті 1.4 зазначено строк дії договору з 27.05.2020 по 14.05.2020.

8.7. 27.05.2020 між ТОВ "ФК "Женева Фінанс", ТОВ "Техкар" та ТОВ "Конгрес Девелопмент" укладено договір про внесення змін та доповнень до Іпотечного договору, посвідченого 15.05.2020 Юдіним М. А., приватним нотаріусом Київського нотаріального округу, за реєстровим № 373, що зареєстровано в реєстрі № 405, які полягали у тому, що договір іпотеки забезпечує виконання за двома договорами: Договором № 15/052020 фінансового кредиту від 15.05.2020 та Договором позики № 27/05/2020 від 27.05.2020.

8.8. Укладення вказаних вище договорів було погоджено загальними зборами ТОВ "Конгрес Девелопмент" 08.05.2020 протоколом № 2 та 26.05.2020 протоколом № 4.

8.9. 20.05.2020 між ТОВ "Європейське ощадне товариство" та ТОВ "Конгрес Девелопмент" укладено договір залучення фінансових активів № 20-05/2020, за яким ТОВ "Конгрес Девелопмент" передало ТОВ "Європейське ощадне товариство" в користування за плату фінансовий актив 40 000 000,00 грн до 30.04.2021 під 11% річних.

8.10. Договір про залучення фінансових активів № 20-05/2020 від 20.05.2020 є виконаним, ТОВ "Європейське ощадне товариство" повернуло ТОВ "Конгрес Девелопмент" залучені кошти в розмірі 40 000 000,00 грн. та сплатило відсотки за користування цими коштами, що підтверджується виписками про зарахування коштів.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

9. Не погоджуючись із винесеним рішенням, розпорядник майна ТОВ "ФК "Горизонт" арбітражна керуюча Галічева Валентина Олександрівна подала апеляційну скаргу на рішення Господарського суду м. Києва від 25.11.2024, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги розпорядника майна ТОВ "ФК "Горизонт" арбітражної керуючої Галічевої Валентини Олександрівни задовольнити у повному обсязі; визнати недійсним договір фінансового кредиту №15/05-2020 від 15.05.2020 між ТОВ "ФК "Женева Фінанс" та ТОВ "Конгрес Девелопмент", за яким ТОВ "ФК "Женева Фінанс" надала ТОВ "Конгрес Девелопмент" в позику грошові кошти в сумі 40 000 000.00 грн. до 14.05.2021р. під 15% річних; визнати недійсним іпотечний договір від 15.05.2020р. між ТОВ "ФК "Женева Фінанс" та ТОВ "Конгрес Девелопмент" за яким ТОВ "Конгрес Девелопмент" у порядку забезпечення виконання зобов`язання за договором фінансового кредиту №15/05-2020 від 15.05.2020р. передав у іпотеку ТОВ "ФК "Женева Фінанс" готельно - офісний та торгівельно-розважальний комплекс, загальною площею 18 667,00 кв.м., розташований за адресою: 03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, 32; визнати недійсним договір залучення фінансових активів №20-05/2020 від 20.05.2020р. між ТОВ "Європейське ощадне товариство" та ТОВ "Конгрес Девелопмент", за яким ТОВ "Конгрес Девелопмент" передало ТОВ "Європейське ощадне товариство" в користування за плату фінансовий актив 40 000 000,00 грн. до 30.04.2021р. під 11% річних; стягнути з відповідачів ТОВ "ФК "Женева Фінанс", ТОВ "Європейське ощадне товариство", ТОВ "Конгрес Девелопмент" в рівних частинах на користь позивача судові витрати.

10. Колегія суддів звернула увагу, що апелянт, розпорядник майна ТОВ "ФК "Горизонт" арбітражна керуюча Галічева Валентина Олександрівна, в тексті апеляційної скарги посилається та додає два докази, які не були подані до місцевого суду (звіт про незалежну оцінку майна 2023р. та витяг з рішення Антимонопольного комітету України №236-р від 31.08.2023р.).

11. 14.04.2025р. у судовому засіданні апеляційним судом, відповідно до частини 3 статті 269 ГПК України, було вирішено не брати до уваги докази на які посилається в тексті апеляційної скарги та додає, як докази, розпорядник майна ТОВ "ФК "Горизонт" арбітражна керуюча Галічева В.О., оскільки останньою не надано суду обґрунтованих пояснень, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, та не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї. Крім того, не наведені достатні, обґрунтовані та виняткові обставини за яких вказані докази мають бути прийняті апеляційним судом до уваги.

12. Колегія суддів відхилила подані 23.03.2025 пояснення розпорядника майна ТОВ "ФК "Горизонт", оскільки пунктом 3 ухвали Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2025 учасникам провадження у справі було встановлено строк для подання пояснень протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі №910/20940/21(910/19965/23).

Судом встановлено, що ухвалу про відкриття апеляційного провадження від 17.02.2025 у справі №910/20940/21(910/19965/23) було доставлено до електронного кабінету розпорядника майна ТОВ "ФК "Горизонт" - 17.02.2025 та ТОВ "ФК "Горизонт" - 17.02.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа. Такі пояснення було подано з пропуском встановленого судом строку для подання пояснень, без клопотання про поновлення процесуальних строків на їх подання.

13. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2025 апеляційну скаргу розпорядника майна ТОВ "ФК "Горизонт" арбітражної керуючої Галічевої Валентини Олександрівни залишено без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 25.11.2024 у справі № 910/20940/21 (910/19965/23) - залишено без змін.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

14. Розпорядник майна ТОВ "ФК "Горизонт" арбітражна керуюча Галічева Валентина Олександрівна звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2025 у справі № 910/20940/21 (910/19965/23), з вимогою скасувати оскаржену постанову, справу № 910/20940/21 (910/19965/23) передати на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ

15. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 910/20940/21 (910/19965/23) було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Васьковський О.В., суддя - Білоус В.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.05.2025.

16. Ухвалою Верховного Суду від 26.05.2025 касаційну скаргу залишено без руху, надано строк на усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали шляхом зазначення підстав касаційного оскарження відповідно до приписів пункту 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Роз`яснено заявнику, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто.

17. 04.06.2025 від Галічевої В.О. надійшла заява про усунення недоліків касаційної скарги.18. Ухвалою Верховного Суду від 23.06.2025 відкрито касаційне провадження у справі № 910/20940/21 (910/19965/23) за касаційною скаргою розпорядника майна ТОВ "ФК "Горизонт" арбітражної керуючої Галічевої Валентини Олександрівни на постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2025. Засідання призначено на 29.07.2025, про що повідомлено всіх учасників процесу.

19. 10.07.2025 до Верховного Суду від ТОВ "Конгрес Девелопмент" надійшов відзив на касаційну скаргу з запереченнями проти вимог та доводів скаржника.

20. Розпорядник майна ТОВ "ФК "Горизонт" арбітражна керуюча Галічева Валентина Олександрівна в судовому засіданні 29.07.2025 підтримала вимоги касаційної скарги за доводами, викладеними в ній, просила постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2025 у справі №910/20940/21 (910/19965/23) скасувати, справу № 910/20940/21 (910/19965/23) передати на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

21. Представник ТОВ "Конгрес Девелопмент" в засіданні суду 29.07.2025 проти вимог та доводів скаржника заперечив з підстав, викладених у відзиві на касаційну скаргу, просив постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2025 у справі № 910/20940/21 (910/19965/23) залишити без змін.

22. Суд констатує, що до визначеної дати проведення судового засідання (29.07.2025) від учасників справи не надійшло заяв, клопотань пов`язаних з рухом касаційної скарги, в т.ч. про перерву чи відкладення розгляду справи, що унеможливило б розгляд справи у судовому засіданні 29.07.2025.

23. Враховуючи положення Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX), Указу Президента України від 15.04.2025 № 235/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" (затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 16.04.2025 № 4356-IX), Верховний Суд розглядає справу № 910/20940/21 (910/19965/23) у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи позивача

(Розпорядник майна ТОВ "ФК "Горизонт" арбітражної керуючої Галічевої В.О.)

24. В обґрунтування вимог скаржник зазначає про невірне застосування судом апеляційної інстанції частини 3 статті 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) без урахування висновків Верховного Суду викладених у постановах від 07.08.2024 у справі № 501/3714/22, постанові від 24.11.2021 у справі № 905/2030/19(905/2445/19), постанові від 22.09.2022 у справі № 902/858/5, постанові від 19.01.2023 у справі № 925/1248/21(925/111/22), постанові від 16.02.2023 у справі № 903/877/20(903/150/22), постанові від 19.04.2023 у справі № 912/2007/18; невірне застосування частини 3 статті 269 ГПК України та п.п. "в" пункту 3 ч. 1 статті 282 ГПК України без урахування висновків Верховного Суду викладених у постанові від 06.10.2021 у справі № 918/237/20, від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17, постанові від 13.01.2021 у справі № 10/Б-921/1442/2013.

25. Скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції повинен був встановити причини неподання Скаржником доказів до суду першої інстанції та надати їм мотивовану оцінку, проте суд апеляційної інстанції не досліджував питання поважності причин неподання таких доказів до суду першої інстанції та невмотивовано не врахував їх під час ухвалення оскаржуваної постанови.

Більш того, на переконання Скаржника, долучені докази у своїй сукупності свідчать про наявність підстав для задоволення його позовних вимог та їх обґрунтованість, оскільки фактично сторони спірних правочинів своїми діями з перерахування ТОВ "Конгрес Девелопмент" на рахунок ТОВ "Європейське ощадне товариство" 40 162 907.38 грн. у день розрахунку за Договором №20-05/2020 від 20.05.2020 року грошових коштів підтвердили фраудаторність, і як наслідок недійсність таких правочинів.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

26. Відповідно до вимог частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

27. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

28. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

29. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

30. Приписами статті 310 ГПК України (частини 1, 3, 4) встановлено, що судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо:

1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави його відводу обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою;

3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні;

4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу;

5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою;

6) судове рішення ухвалено з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції;

8) суд прийняв рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу; або

2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або

3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або

4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

31. Звертаючись з касаційною скаргою, скаржник, зокрема, вказує на невірне застосування частини 3 статті 269 ГПК України та п.п. "в" пункту 3 частини 1 статті 282 ГПК України (пункт 24, 25 цієї Постанови).

32. Так, відповідно до частин 1 та 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

33. Наведені положення передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи" і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою) (такий висновок викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі № 909/722/14).

34. Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.

35. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.07.2024 у справі № 646/857/18, в частині наявності порушень процесуального закону у діях суду апеляційної інстанції (а саме частини третьої статті 269 ГПК України), наведено випадки дослідження апеляційним судом нових доказів, які можуть бути, зокрема, наступними:

1) докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, не знала і не могла знати про їх існування;

2) докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин (не залежних від нього) не міг надати їх до суду;

3) суд першої інстанції помилково виключив із судового розгляду надані учасником процесу докази, що могли мати значення для справи;

4) суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, коли їх подання суду для нього становило певні труднощі тощо).

5) наявні інші поважні причини їх ненадання до суду першої інстанції, де відсутні умисел чи недбалість особи, яка їх подає, або вони не досліджені цим судом внаслідок інших процесуальних порушень.

36. Вказано, що саме таке розуміння меж повноважень апеляційного суду щодо дослідження нових доказів, підтверджується численною, сталою й незмінною практикою Верховного Суду (різних юрисдикцій) з цього процесуального питання, яке має важливий вплив на дотримання принципів судочинства: змагальності, диспозитивності, рівності всіх учасників судового процесу, правової визначеності (постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 140/1322/22; постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 717/2052/16-ц, провадження № 14-632цс18 (цивільна юрисдикція), від 31 січня 2020 року у справі № 370/999/16-ц, провадження № 14-709цс19 (цивільна юрисдикція), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, провадження № 14-317цс19 (цивільна юрисдикція), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19, провадження № 12-4гс21 (господарська юрисдикція), від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19, провадження № 12-12гс21 (господарська юрисдикція); постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: від 18 червня 2020 року у справі № 909/965/16, від 16 червня 2021 року у справі № 915/2222/19, від 01 липня 2021 року у справі №46/603 та інші).

37. Розглянувши відповідне клопотання заявника про долучення до матеріалів справи документів, апеляційний господарський суд вказав на відсутність обґрунтувань в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, не установив існування виняткового випадку, за умов наявності якого вважатиметься доведеною об`єктивна неможливість подання учасником справи доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від такого учасника справи, що за змістом статті 269 ГПК України є необхідною умовою для прийняття судом апеляційної інстанції на стадії апеляційного розгляду справи доказів у справі, які не були подані до суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції акцентував на тому, що Заявником не надано суду доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї. Крім того, не наведені достатні, обґрунтовані та виняткові обставини за яких вказані докази мають бути прийняті апеляційним судом до уваги.

38. Відповідно до частини 1 статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

39. При цьому, за імперативним приписом частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.

40. Відтак, порушень норм процесуального права, які є підставами для обов`язкового скасування оскарженого судового рішення (частина 1 статті 310 ГПК України), колегією суддів під час касаційного провадження не встановлено.

41. Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає необхідним надати оцінку правомірності рішень судів першої чи апеляційної інстанції по суті справи.

42. Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

43. За приписами частини першої статті 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

44. Згідно з положеннями статей 2, 4, 5 ГПК України, статей 15, 16 ЦК України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Тому задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту.

45. Аналіз положень КУзПБ дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який передбачає концентрацію спорів, стороною яких є боржник, у межах справи про банкрутство задля судового контролю в межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів.

46. Так, відповідно до положень статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

47. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Наведена норма кореспондується з пунктом 8 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів.

48. До того ж, слід зауважити, що у процедурі розпорядження майном арбітражний керуючий має повноваження звертатися до господарського суду з позовами щодо визнання недійсними правочинів (частина дев`ята статті 44 КУзПБ).

49. З огляду на зміст частини дев`ятої статті 44 КУзПБ, розпорядник майном боржника вправі звертатися до господарського суду з вимогами щодо визнання недійсними правочинів, поєднуючи їх з вимогами про стягнення коштів або про витребування майна з володіння відповідача. При цьому розпорядник майна не має ані власного права, яке стосується правочину боржника чи майна, ані власного інтересу у визнанні правочину недійсним і витребуванні майна (у тому числі похідного).

50. Отже, розпорядник майна у судовому процесі діє як законний процесуальний представник боржника.

51. Предметом судового розгляду, в межах справи про банкрутство ТОВ "ФК "Горизонт", є вимоги розпорядника майна ТОВ "ФК "Горизонт" арбітражної керуючої Галічевої Валентини Олександрівни про визнання недійсними:

- договору фінансового кредиту №15/05-2020 від 15.05.2020 (укладений між "ФК "Женева Фінанс" та ТОВ "Конгрес Девелопмент");

- іпотечного договору від 15.05.2020 (укладений між ТОВ "ФК "Женева Фінанс" та ТОВ "Конгрес Девелопмент");

- договору залучення фінансових активів № 30-05/2020 від 20.05.2020 (укладений між ТОВ "Європейське ощадне товариство" та ТОВ "Конгрес Девелопмент").

52. Як правильно встановлено судами попередніх інстанцій, ТОВ "ФК "Горизонт" не є стороною оспорених правочинів, втім, на переконання позивача означені договори порушують право Боржника, оскільки останній є учасником ТОВ "Конгрес Девелопмент" з часткою у статутному капіталі 50%.

53. За змістом статті 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. (частина 1). Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина 2).

54. Згідно зі статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

55. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частини 1, 2, 4 статті 202 ЦК).

56. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК).

57. Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

58. Положення частини 2 статті 16 ЦК України та статті 20 ГК України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

59. Верховний Суд зауважує, що інститут визнання недійсними правочинів боржника у справі про банкрутство врегульований статтею 42 КУзПБ.

60. Відповідно до частини 1 статті 42 КУзПБ (в редакції, чинній на момент відкриття провадження у справі про банкрутство) господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, поданою в порядку, визначеному статтею 7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони порушили права боржника або кредиторів, з підстав:

- боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку;

- боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;

- боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів;

- боржник оплатив іншій особі або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна;

- боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

61. Правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав:

- боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог;

- боржник уклав договір із заінтересованою особою;

- боржник уклав договір дарування (частина 2 статті 42 КУзПБ).

62. Отже, законодавство у сфері банкрутства містить спеціальні та додаткові, порівняно із нормами ЦК України, підстави для визнання оспорюваних правочинів недійсними, і застосовуються тоді, коли боржник перебуває в особливому правовому режимі, який врегульовано законодавством про банкрутство.

63. Провадження у справі про банкрутство, на відміну від позовного провадження, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, має на меті задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника.

64. Досягнення цієї мети є можливим за умови гарантування: 1) охорони інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів; 2) охорони інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника, інших осіб; 3) охорони боржника від протизаконних дій кредиторів, інших осіб.

65. Насамперед, це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні спеціальних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників, стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного.

66. Інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 20.02.2020 у справі №922/719/16, від 28.09.2021 у справі №21/89б/201 (913/45/20), від 16.11.2022 у справі №44/38-б(910/16410/20), від 21.03.2023 у справі №910/18376/20(918/445/22).

67. Як про це вже було позначено вище, Позивач вважає оспорені правочини фраудаторними.

68. Фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку.

69. Слід звернути увагу, що фраудаторним правочином може бути як оплатний (договір купівлі-продажу), так і безоплатний договір (договір дарування), а також може бути як односторонній, так і двосторонній чи багатосторонній правочин.

70. Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог.

71. В обґрунтування заявленого позову Позивач стверджує, що оспорені договори були укладені пов`язаними особами, з метою унеможливити здійснення прав ТОВ "ФК "Горизонт" в управління належними йому корпоративними правами ТОВ "Конгрес Девелопмент".

72. З цього приводу слід звернути увагу на таке: відповідно до частини першої статті 115 ЦК України господарське товариство є власником: 1) майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; 2) продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності; 3) одержаних доходів; 4) іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом.

73. Згідно з частинами першою - третьою статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

74. Конституційний Суд України у рішенні від 01.12.2004 №18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) вказав, що легітимний інтерес акціонерного товариства не є простою сукупністю законних інтересів його акціонерів. Акціонер може захищати свої права та охоронювані законом інтереси шляхом звернення до суду у випадку їх порушення, оспорювання чи невизнання самим акціонерним товариством, учасником якого він є, органами чи іншими акціонерами цього товариства. Порядок судового захисту порушених будь-ким, у тому числі й третіми особами, прав та охоронюваних законом інтересів акціонерного товариства, які не можуть вважатися тотожними простій сукупності індивідуальних охоронюваних законом інтересів його акціонерів, визначається законом. Даний висновок Конституційного суду України може стосуватися й учасників інших, крім акціонерного, господарських товариств, враховуючи їх спільну правову природу, як юридичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, які створюються іншою особою (особами) (засновниками).

75. Верховний Суд враховує сталі правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 08.10.2019 у справі № 916/2084/17, від 15.10.2019 у справі № 905/2559/17, від 03.12.2019 у справі № 904/10956/16, відповідно до яких за договором, укладеним товариством, права та обов`язки набуваються самим товариством як стороною договору. При цьому сукупність прав та обов`язків безпосередньо учасників цього товариства укладенням товариством договору ніяк не змінюється. Підписання виконавчим органом товариства договору з іншою особою без передбаченої статутом згоди учасників цього товариства може свідчити про порушення прав та інтересів самого товариства у його відносинах з іншою особою - стороною договору, а не корпоративних прав його учасника, оскільки виконавчий орган товариства діє саме від імені товариства, а не його учасника.

76. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №910/10647/18 зазначено, що товариство та його учасники є різними суб`єктами права, кожний з яких має власне відокремлене майно, то виведення майна з товариства без справедливої компенсації, позбавлення його ліквідних активів, ринкових можливостей, погіршення його майнового чи фінансового стану, безпідставне взяття на себе зобов`язань чи іншого майнового тягаря спричиняє негативні наслідки саме для товариства, а не для його учасників.

77. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.03.2023 у справі №522/22473/15-ц послалася на усталену практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), відповідно до якої акціонер (учасник) юридичної особи, навіть мажоритарний, не може розглядатись як належний заявник, якщо йдеться про порушення прав юридичної особи (див., зокрема, рішення від 20.05.1998 у справі "Кредитний та індустріальний банк проти Чеської Республіки" (Credit and Industrial Bank v. the Czech Republic), заява № 29010/95, пункти 46-52; рішення від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" (Terem LTD, Chechetkin and Olius v. Ukraine), заява № 70297/01, пункти 28-30; рішення від 21.12.2017 у справі "Фельдман та банк "Слов`янський" проти України", заява № 42758/05, пункт 30). При цьому навіть у разі, якщо юридичну особу було ліквідовано, ЄСПЛ розглядає справи за заявою саме такої юридичної особи, допускаючи її представництво в особі акціонера (учасника), якщо юридична особа не може брати участі у справі в особі своїх органів (рішення від 21.12.2017 у справі "Фельдман та банк "Слов`янський" проти України", заява № 42758/05).

78. Відповідно до статті 1 КУзПБ заінтересовані особи стосовно боржника - юридична особа, створена за участю боржника, юридична особа, що здійснює контроль над боржником, юридична або фізична особа, контроль над якою здійснює боржник, юридична особа, з якою боржник перебуває під контролем третьої особи, власники (учасники, акціонери) боржника, керівник боржника, особи, які входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі звільнені з роботи за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство, а також особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, щодо яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими; для цілей цього Кодексу заінтересованими особами стосовно арбітражного керуючого чи кредиторів визнаються особи в такому самому переліку, як і заінтересовані особи стосовно боржника.

79. Якщо правочини у підозрілий період вчиняються із заінтересованими особами, повинна діяти ще одна правова презумпція, оскільки заінтересована особа знає про стан неплатоспроможності боржника при вчиненні правочину. Ця презумпція стосується осіб, передбачених у статті 1 КУзПБ, де визначено коло заінтересованих осіб, а дія такої презумпції повинна накладати тягар доказування і на заінтересовану особу.

80. Згідно статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" та статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" кінцевий бенефіціарний власник (контролер) - фізична особа, яка незалежно від формального володіння має можливість здійснювати вирішальний вплив на управління або господарську діяльність юридичної особи безпосередньо або через інших осіб, що здійснюється, зокрема, шляхом реалізації права володіння або користування всіма активами чи їх значною часткою, права вирішального впливу на формування складу, результати голосування, а також вчинення правочинів, які надають можливість визначати умови господарської діяльності, давати обов`язкові до виконання вказівки або виконувати функції органу управління, або яка має можливість здійснювати вплив шляхом прямого або опосередкованого (через іншу фізичну чи юридичну особу) володіння однією особою самостійно або спільно з пов`язаними фізичними та/або юридичними особами часткою в юридичній особі у розмірі 25 чи більше відсотків статутного капіталу або прав голосу в юридичній особі.

81. Відповідно до наведеного у Податковому кодексі України визначення терміну "пов`язані особи" - це юридичні та/або фізичні особи, взаємовідносини між якими можуть впливати на умови або економічні результати їх діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють і які відповідають таким ознакам, юридична особа, що здійснює контроль за господарською діяльністю платника податку або контролюється таким платником податку чи перебуває під спільним контролем з таким платником податку; фізична особа або члени її сім`ї, які здійснюють контроль за платником податку (п.п.14.1.159 п.14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

82. У статті 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції" міститься визначення поняття контролю, як вирішального впливу однієї чи декількох пов`язаних юридичних та/або фізичних осіб на господарську діяльність суб`єкта господарювання.

83. Як встановлено судами попередніх інстанцій, у підтвердження доводів щодо укладення оспорених правочинів пов`язаними особами, позивач посилається на ухвалу колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного господарського суду від 23.11.2022 у справі №461/4079/22, якою ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 18.08.2022 про накладення арешту на майно залишено без змін.

84. Судами попередніх інстанцій також встановлено, що, як вбачається з ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 14.08.2024 у справі №761/28627/24 було скасовано арешти, накладені вказаними вище ухвалами суду, а також скасовано передачу арештованого майна Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

85. Водночас, слід зауважити, що відповідно до статті 198 Кримінального процесуального кодексу України висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

86. Поміж тим, судами попередніх інстанцій також встановлено, що Договір про залучення фінансових активів № 20-05/2020 від 20.05.2020 є виконаним, ТОВ "Європейське ощадне товариство" повернуло ТОВ "Конгрес Девелопмент" залучені кошти в розмірі 40 000 000,00 грн. та сплатило відсотки за користування цими коштами, що підтверджується виписками про зарахування коштів.

87. Як передбачено статтями 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

88. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.06.2021 у справі №814/803/17 зазначила, що визначальним принципом господарського судочинства є змагальність сторін.

89. Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує (правова позиція Верховного Суду, викладена у постановах від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі №904/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18).

90. Отже, суди попередніх інстанцій на підставі прийнятих доказів та встановлених на їх підставі обставин, дійшли висновку, що оскаржувані правочини не мають ознак фраудаторних та укладені без мети вчинення шкоди кредиторам, оскільки укладення цих Договорів, не призвело до зменшення обсягу майнових активів Боржника.

92. Відтак, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції. За своїм змістом зводяться до незгоди з наданою судами оцінкою доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

93. Порушень норм процесуального права, які б призвели до прийняття по суті невірного рішення або є підставами для обов`язкового скасування оскарженого судового рішення (частина 1 статті 310 ГПК України), колегією суддів під час касаційного провадження не встановлено.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

94. Відповідно до пункту 1) частини 1 статті 308 ГПК України, суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

95. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (стаття 309 ГПК України).

96. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

97. Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації", у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації"), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

98. В цьому касаційному провадженні оскаржено постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2025, зокрема, з процесуальних підстав (пункт 18 цієї Постанови), якою залишено без змін рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2024 по суті розгляду позову розпорядника майна ТОВ "ФК "Горизонт" арбітражної керуючої Галічевої Валентини Олександрівни, де судом апеляційної інстанції була надано повну та об`єктивну оцінку доводам заявника апеляційної скарги, а також мотивам та висновкам місцевого господарського суду.

99. Враховуючи наведене вище, а також не встановлення порушень апеляційним судом норм процесуального права, про які вказував скаржник, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав задоволення касаційної скарги та необхідність залишення без змін як постанови Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2025 так і рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2024 у справі №910/20940/21(910/19965/23).

Судові витрати

100. У зв`язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги та залишенням без змін оскаржених судових рішень, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються на заявника.

На підставі викладеного та керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу розпорядника майна ТОВ "ФК "Горизонт" арбітражної керуючої Галічевої Валентини Олександрівни - залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2024 у справі №910/20940/21 (910/19965/23) - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді В.В. Білоус

О.В. Васьковський