ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
07.08.2025 Справа № 914/1581/25
Суддя Господарського суду Львівської області Никон О.З., розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Алькор» про ухвалення додаткового рішення
у справі №914/1581/25
за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Алькор», м. Дніпро
до відповідача-1:Cільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Данила Галицького, Львівська обл., с. Віжомля
до відповідача-2:Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайф Корми», Львівська обл., с. Давидів
про:стягнення 182085,70 грн.
На розгляді Господарського суду Львівської області перебувала справа №914/1581/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Алькор» до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім.Данила Галицького та Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайф Корми» про стягнення 182085,70 грн.
Рішенням суду від 23.07.2025 позов задоволено повністю:

- стягнуто солідарно з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Данила Галицького та Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайф Корми» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Алькор» 172701,00 грн. заборгованості за лізинговими платежами, 1698,17 грн. інфляційних втрат, 577,66 грн. 3% річних, 1139,75 грн. 10% річних, 5969,15 грн. пені;

- стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Данила Галицького на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Алькор» 1211,20 грн. судового збору;

- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайф Корми» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Алькор» 1211,20 грн. судового збору.

Позивач подав за допомогою підсистеми «Електронний суд» заяву про ухвалення додаткового рішення (вх. №3170/25 від 28.07.2025), у якій просить стягнути із відповідачів витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17000,00 грн.

Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати без повідомлення учасників справи (частина 3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України).

Зважаючи на те, що ухвалення судового рішення у справі №914/1581/25 здійснювався судом без участі сторін, адже вказана справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань та повідомлення (виклику) сторін, а також те, що заява позивача про ухвалення додаткового рішення стосується виключно питання розподілу судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу), то розгляд відповідної заяви здійснюватиметься судом без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) сторін.

Як передбачено частиною 8 статті 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Суд зазначає, що вимога щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 26.05.2023 у cправі №910/13813/21).

Зважаючи на це, а також враховуючи, що розгляд справи №914/1581/25 проводився у порядку спрощеного позовного провадження, а заяву про ухвалення додаткового рішення разом із доказами понесення витрат на професійну правничу допомогу подано до суду через п`ять днів після ухвалення рішення у цій справі, суд доходить висновку, що позивачем подано докази понесення витрат на професійну правничу допомогу у встановлений процесуальним законом строк. Відтак, наявні підстави для її розгляду по суті.

Розглянувши заяву позивача у справі №914/1581/25, суд встановив таке.

У позовній заяві позивач зазначив, що попередній розрахунок суми судових витрат у вигляді професійної правничої допомоги орієнтовно становитиме 30000,00 грн.

У заяві про ухвалення додаткового рішення позивач визначив, що остаточний розмір витрат на правову допомогу у справі №914/1581/25 становить 17000,00 грн.

Відповідно до положень частини 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17000,00 грн. позивач подав до суду:

1) Копію Договору про надання правової допомоги №02/01/25 від 02.01.2025, згідно із яким ТОВ «ФК «Алькор» (клієнт) доручає, а Адвокатське бюро «Пітюренко Євгенія Валерійовича» (бюро) відповідно до чинного законодавства України приймає на себе зобов`язання здійснювати представницькі повноваження, захищати права і законні інтереси клієнта, надавати іншу юридичну (правову) допомогу в обсязі і на умовах, встановлених договором.

За цим договором бюро зобов`язується здійснювати всі види адвокатської діяльності, передбачені чинним законодавством України, у т.ч. представництво та захист інтересів клієнта в судах України всіх інстанцій (пункт 1.2).

Безпосереднє представництво інтересів клієнта від імені бюро за цим договором здійснює адвокат Пітюренко Є.В. (пункт 2.7).

Згідно із пунктами 3.2, 3.4 Договору ціна на послуги бюро, надані протягом календарного місяця або іншого строку, формується та погоджується сторонами шляхом підписання відповідного акту приймання-передачі наданої правової допомоги. Факт наданих послуг, серед іншого, може підтверджуватися актом наданих послуг, який складається бюро та передається клієнту.

2) Копію Додаткової угоди №3 від 05.05.2025 до Договору, у якому сторони підтверджують, що клієнт доручає, а бюро приймає на себе обов`язок в порядку передбаченому діючим законодавством України надати йому правову допомогу, що буде полягати у опрацюванні первинної документації, правовому аналізі та підготовці позовної заяви та її подання до Господарського суду Львівської області та подальшому представництві клієнта в рамках справи, підготовки всіх інших необхідних процесуальних документів. Позовна заява подається у зв`язку із невиконанням контрагентами клієнта, а саме лізингоодержувачем Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю імені Данила Галицького та поручителем Товариством з обмеженою відповідальністю «Агролайф корми» своїх зобов`язань за договором фінансового лізингу №Л-23/310/1 від 06.11.2023 та договором поруки №ПЛ-23/310/1 від 06.11.2023 (чергові платежі за договором №15 - №17).

У додатковій угоді сторони також погодили, що орієнтована вартість послуг по договору складає 30000,00 грн., яка може бути збільшена або зменшена залежно від обсягу та складності наданих бюро послуг. Остаточне визначення вартості наданих клієнту послуг визначається сторонами шляхом підписання актів приймання-передачі наданих послуг. Розрахунок з бюро за надані послуги по договору клієнт повинен здійснити протягом 5 календарних днів з дати підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг.

3) Копії Актів приймання-передачі наданих послуг на загальну суму 17000,00 грн., а саме:

- Акт №5 від 02.06.2025, згідно із яким в період з 01.05.2025 по 02.05.2025 бюро надало, а клієнт отримав послугу з підготовки та подання до Господарського суду Львівської області позовної заяви (разом із розрахунком заборгованості та штрафних санкцій) про стягнення заборгованості з боржника Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Данила Галицького та ТОВ «Агролайф корми»» (26.05.2025 відкрито провадження у справі №914/1581/25) вартістю 12000,00 грн.;

- Акт №6 від 30.06.2025, згідно із яким в період з 03.06.2025 по 30.06.2025 бюро надало, а клієнт отримав послугу з підготовки та подання до Господарського суду Львівської області відповіді на відзив у справі №914/1581/25 вартістю 5000,00 грн.

4) Детальний опис наданих послуг, зі змісту якого вбачається факт надання бюро клієнту тих самих послуг, що відображені у актах №5 від 02.06.2025 та №6 від 30.06.2025.

5) Копії Рахунків на оплату №1 від 02.06.2025 та №2 від 30.06.2025 та платіжних інструкцій №1502 від 02.06.2025 та №1612 від 01.07.2025, які підтверджують повну оплату вказаних рахунків.

У матеріалах справи наявні також копія ордеру серії АЕ №1362832 від 21.02.2025, виданого Адвокатським бюро «Пітюренко Євгенія Валерійовича» адвокату Пітюренку Є.В. на представництво інтересів позивача у Господарському суді Львівської області.

Враховуючи викладене вище, суд доходить висновку, що позивач довів надання йому правової допомоги в Господарському суді Львівської області у справі №914/1581/25.

Згідно із частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Необхідно зазначити, що на підставі критеріїв, які визначені в частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач-1 заявив клопотання про зменшення витрат позивача на професійну правничу допомогу (вх. №20387/25 від 01.08.2025). Відповідач посилається на те, що заявлена сума судових витрат є неспівмірно завищеною, враховуючи незначну складність справи, розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, відсутність подання додаткових документів зі сторони відповідача, які потрібно було б опрацьовувати представником позивача, готовність до вирішення спору мирним шляхом, про що вказувалось у відзиві. З огляду на це, він переконаний, що обґрунтованим є розмір витрат позивача на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн.

Таким чином, розподіляючи судові витрати у цій справі, суд вправі керуватися приписами частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України.

При здійсненні розподілу судових витрат суд також керуватиметься положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України, зокрема критеріями, що визначені частинами п`ятою сьомою та дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Верховний Суд неодноразово (наприклад, в постанові від 25.05.2021 у справі №910/7586/19) висловлював правову позицію про те, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, як за клопотанням сторони, так і з власної ініціативи може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, повністю або частково у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу.

Крім цього, виробленою практикою Верховного Суду деталізовано як критерії, які суд з власної ініціативи може застосовувати при вирішенні питання про повну чи часткову відмову у відшкодуванні витрат на правову допомогу, так і їх порядок застосування. Зокрема:

1) Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (постанови КГС ВС від 10.10.2018 у справі №910/21570/17, від 14.11.2018 у справі №921/2/18, від 11.12.2018 у справі №910/2170/18, від 10.10.2019 у справі №909/116/19, від 18.03.2021 у справі №910/15621/19, постанова ВПВС від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

2) Вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин справи, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (постанови КГС ВС від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 01.06.2018 у справі №904/8478/16).

З урахуванням наведених вище норм процесуального законодавства України та правових позицій Верховного Суду, вирішуючи питання, щодо стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу, суд вважає за можливе з власної ініціативи зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які розподіляються позивачу.

При цьому, суд бере до уваги правові висновки Великої Палати Верховного Суду, котрі вона неодноразово викладала в постановах від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 (пункт 5.44), від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 (пункти 135, 147) про те, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

На переконання суду, заявлений до стягнення розмір витрат на правову допомогу не є співмірним зі складністю справи, наданими адвокатом послугам та обсягом таких послуг. Так, суд зазначає, що розгляд справи №914/1581/25 здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань та повідомлення (виклику) сторін. Крім цього, відповідна справа віднесена до категорії загальнопоширених в українському судочинстві, а судова практика у категорії справ про солідарне стягнення боргу із боржника та поручителя є давно сформованою та широко застосовною судами.

Не менш важливим є і те, що позовні вимоги у цій справі розглядалися судом уже після ухвалення судових рішень у інших двох справах за участю тих самих сторін у спорах, що виникли із тих же ж матеріальних правовідносин.

Зокрема, у межах справи №914/1739/24 на користь позивача із відповідачів було солідарно стягнуто заборгованість за договором фінансового лізингу у розмірі 620619,63 грн. за платежами у Графіку лізингових платежів під №№3-6, а також за зобов`язаннями по оплаті платежів з відшкодування комісії під №№4-6.

У межах справи №914/459/25 на користь позивача із відповідачів було солідарно стягнуто 965908,00 грн. заборгованості по відшкодуванні вартості предмету лізингу та комісії за платежами №№7-14, які вказані у Графіку лізингових платежів.

Водночас, предметом позову у справі №914/1581/25 були матеріально-правові вимоги про солідарне стягнення із відповідачів боргу у розмірі 172701,00 грн. за порушення зобов`язання по оплаті платежів за договором фінансового лізингу з відшкодування вартості об`єкту лізингу та відшкодування комісії, які вказані під номерами 15-17 у Графіку лізингових платежів.

Не залишається поза увагою суду і те, що відповідач-1 фактично визнав позовні вимоги позивача, а обсяг правової допомоги, яка була надана позивачу, охоплює лише дві послуги із підготовки і подання до суду позовної заяви та відповідні на відзив.

Слід зазначити, що зменшуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (постанови Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19).

Таким чином, врахувавши наявність заперечень відповідача-1 щодо розміру стягнення правової допомоги, складність справи, характер, обсяг та зміст наданих адвокатом послуг, час, необхідний для надання відповідних послуг, обставини даної справи, суд, керуючись критеріями реальності (дійсності та необхідності) наданих послуг, пов`язаності цих послуг із розглядом справи №914/1581/25, співмірності та розумності їх розміру, доходить висновку, що розумним та справедливим розміром витрат на професійну правничу допомогу позивача буде 10`000,00 грн.

При цьому суд звертає увагу на те, що солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 17.05.2023 у справі №522/5582/16-ц).

Таким чином суд, позбавлений можливості розподілити витрати на професійну правничу допомогу шляхом їх солідарного стягнення з відповідачів. Саме тому із відповідача-1 на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 5000,00 грн., а із відповідача-2 на користь позивача сума у розмірі 5000,00 грн.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 221, 234, 235, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Данила Галицького (місцезнаходження: 81067, Львівська обл., Яворівський р-н, село Віжомля; ідент код: 03763282) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Алькор» (місцезнаходження: 49044, місто Дніпро, вулиця Самарського Якова, будинок, 2, офіс, 302, ідент код: 44551912) 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайф Корми» (місцезнаходження: 81151, Львівський р-н, Львівська обл., село Давидів, вулиця Львівська, будинок, 2; ідент код: 36874925) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Алькор» (місцезнаходження: 49044, місто Дніпро, вулиця Самарського Якова, будинок, 2, офіс, 302, ідент код: 44551912) 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

3. Наказ видати в порядку статті 327 Господарського процесуального кодексу України після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили в строки, визначені статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Никон О.З.