РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.08.2025Справа № 910/3826/25

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Жоравська Нива»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПромАгролідер»

про стягнення 833 485,17 грн

Суддя Смирнова Ю.М.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Жоравська Нива» (далі - позивач, ТОВ «Жоравська Нива») звернулося до Господарського суду міста Києва (далі - суд) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПромАгролідер» (далі - відповідач, ТОВ «Промагролідер») про стягнення 833 485,17 грн, з яких: 814 211,77 грн основного боргу та 19 273,40 грн пені.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами Договору поставки № 18/220125 від 22.01.2025 в частині повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару у встановлений цим правочином строк.

Автоматизованою системою документообігу суду здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справі присвоєно єдиний унікальний номер 910/3826/25 та справу передано на розгляд судді Смирновій Ю.М.

Ухвалою суду від 03.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 20 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив; встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов.

Також вказаною ухвалою суду попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (частина друга ст. 178 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною п`ятою ст. 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст. 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої ст. 120 цього Кодексу.

Відповідно до частин другої та третьої ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення (частина одинадцята ст. 242 ГПК України).

Нормами частини четвертої ст. 89 ЦК України передбачено, що відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини першої ст. 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Згідно із частиною першою ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Так, на виконання приписів ГПК України, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи, ухвала від 03.04.2025 про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Однак, конверт з ухвалою суду від 03.04.2025, який направлявся на адресу ТОВ «ПромАгролідер»: 03134, м. Київ, вул. Дзюби Івана, буд. 3, був повернутий до суду відділенням поштового зв`язку Укрпошта з відміткою: «за закінченням терміну зберігання».

Суд зазначає, що повернення відділенням поштового зв`язку до суду поштового конверту з відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання» свідчить, що рішення (ухвала) не вручена з причин, які не залежать від суду, який у установленому законодавством порядку вчинив необхідні дії для належного повідомлення відповідача про розгляд справи Господарським судом міста Києва.

В той же час, суд враховує, що до повноваження суду не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «за закінченням терміну зберігання», «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27.02.2020 у справі № 814/1469/17, від 23.06.2020 у справі № 640/740/19 та від 03.08.2022 у справі № 352/54/19.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 19.12.2022 у справі № 910/1730/22 зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та / або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статтями 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (близький за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12.04.2021 у справі № 910/8197/19, від 09.12.2021 у справі № 911/3113/20).

Крім того, суд зазначає, що згідно з Законом України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Відтак, відповідач мав право та не був позбавлений можливості ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі від 03.04.2025 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не подано відзиву на позов, як і не надано будь-яких доказів на підтвердження своїх заперечень проти заявлених позовних вимог.

Відповідно до частини другої ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічні положення містяться у частині дев`ятій ст. 165 ГПК України.

Частиною четвертою ст. 240 ГПК України передбачено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

22.01.2025 між ТОВ «ПромАгролідер» (далі - Покупець) та ТОВ «Жоравська Нива» (далі - Постачальник) був укладений Договір поставки № 18/220125 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність, а Покупець прийняти і оплатити, сою врожаю 2024 року, українського походження (далі - товар) на зерносховище, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Портова 5 (далі - зерновий склад) на умовах СРТ (Фрахт/перевезення оплачені до) згідно «Інкотермс» у редакції 2020 року.

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що загальна кількість товару в заліковій вазі становить 50 тон +/-10%. Кількість товару визначається відповідно до складських документів на товар, виданих зерновим складом.

Згідно з п. 4.1. Договору, ціна товару згідно даного Договору становить 17 900,00 грн за 1 тонну, в тому числі ПІДВ - 2 198,25 грн. Загальна вартість товару, що постачається становить 895 000,00 грн (у тому числі ПІДВ - 109 912,28 грн) +/-10% (п. 4.2. Договору).

Умовами п. 5.1. Договору передбачено, що Покупець здійснює оплату 86% вартості товару на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 10 (десяти) робочих днів з дня отримання документів, вказаних в п. 6.3. Договору.

Покупець зобов`язаний оплатити 14% від вартості поставленого товару протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту реєстрації Постачальником податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, вказаних в п. 6.4. цього Договору (п. 5.2. Договору).

Відповідно до п. 6.1. Договору, Постачальник передає товар Покупцю у власність на зерновому складі на умовах цього Договору в повному обсязі до 27 січня 2025 року.

Передача товару по кількості та якості відбувається на зерновому складі. Право власності на товар у Покупця виникає з моменту його передачі Постачальником (п. 6.2. Договору).

Згідно з п. 6.3. Договору, рахунок-фактура та видаткова накладна - сканована копія на електронну пошту: .

Податкова накладна зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних в електронній формі у порядку, визначеному законодавством, з накладенням електронного підпису уповноваженої особи Постачальника (з обов`язковим попереднім узгодженням) (п. 6.4. Договору).

Умовами п. 7.3. Договору передбачено, що в разі, якщо оплата товару була здійснена пізніше строків вказаних в п. 5.1., 5.2. Договору, Покупець оплачує Постачальнику неустойку у формі пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості товару за кожен день прострочення.

Оплата пені не звільняє сторони від виконання своїх обов`язків за цим Договором (п. 7.4. Договору).

Відповідно до п. 7.5. Договору, в разі, якщо має місце прострочення у виконанні Постачальником зобов`язань по поставці товару згідно даного Договору, Покупець має право односторонньо відмовитись від приймання товару, повідомивши це Постачальника, і вимагати від нього відшкодування збитків.

В разі, якщо Постачальник не поставить Покупцеві товар у кількості, вказаній в п. 2.1. даного Договору, Покупець має право укласти договір із третьою стороною на умовах, аналогічних цьому Договору. Постачальник в цьому випадку зобов`язаний відшкодувати Покупцеві витрати по укладенню договору третьою стороною та різницю між ціною товару, яка була передбачена цим Договором, і ціною товару, який був придбаний у третьої сторони (п. 7.6. Договору).

Пунктом 7.7. Договору передбачено, що в разі поставки партії товару, якість якого не відповідає нормам якості, визначеним цим Договором, Покупець має право односторонньо відмовитись від приймання товару, повідомивши про це Постачальника, і вимагати від нього відшкодування збитків.

Цей Договір вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань, визначених даним Договором. Після підписання цього Договору всі попередні переговори щодо предмету даного Договору вважаються недійсними (п. 10.2. Договору).

На виконання умов Договору, позивачем було виставлено рахунки-фактури № 1 від 24.01.2025 на сою врожаю 2024 року в кількості 23,66 т. у розмірі 423 513,89 грн з ПДВ (ціна за 1 т. - 15 701,75 грн без ПДВ та 17 900,00 грн з ПДВ 14% відповідно) та № 2 від 28.01.2025 на сою врожаю 2024 року в кількості 24,62 т. у розмірі 440 697,88 грн (ціна за 1 т. у розмірі 15 701,75 грн без ПДВ та 17 900,00 грн з ПДВ 14% відповідно), а всього у розмірі 864 211,77 грн з ПДВ.

Як зазначає позивач, ТОВ «Жоравська Нива» виконало взятті на себе зобов`язання за Договором в повному обсязі, зокрема поставило відповідачу товар зазначений у рахунках, що підтверджується підписаними сторонами без зауважень до кількості та якості товару та скріпленими їх печатками товарно-транспортними накладними № 004 від 23.01.2025 (нетто вантажу соя вражаю 2024 року українського походження - 23 660 кг) та № 006 від 28.01.2025 (нетто вантажу соя вражаю 2024 року українського походження - 24 620 кг), копії яких долучено до матеріалів справи.

Проте, оплату поставленого позивачем товару за вказаними товарно-транспортними накладними за твердженнями позивача відповідачем було здійснено лише частково у розмірі 50 000,00 грн, що підтверджується копією виписки банку - Приват 24, у зв`язку з чим заборгованість відповідача становить 814 211,77 грн.

03.03.2025 позивач звернувся до відповідача з претензією від 03.03.2025 про невиконання договірних зобов`язань та проханням у строк до 10.03.2025 здійснити доплату за поставлений товар у розмірі 814 211,77 грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями опису вкладення у цінний лист Укрпошта 263 та накладної Укрпошта № 263 від 03.03.2025. Вказане поштове відправлення № 263 відповідачем отримано не було, на підтвердження чого позивачем надано трекінг з офіціального сайту «Укрпошта».

У зв`язку з тим, що претензія позивача залишена відповідачем без відповіді та належного виконання, заборгованість за отриманий від позивача товар, як вказує позивач, відповідачем в добровільному порядку сплачена не була, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини першої ст. 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України), за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою ст. 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга ст.712 ЦК України).

Положеннями ст. 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною першою ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар (п. 1 частини першої ст. 664 ЦК України).

У відповідності до норм частини другої ст. 664 ЦК України, якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

За приписами частини першої ст. 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

В силу вимог частини першої ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати. Отже, обов`язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи ст. 692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття.

Частиною першою ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 5.1. Договору, Покупець здійснює оплату 86% вартості товару на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 10 (десяти) робочих днів з дня отримання документів, вказаних в п. 6.3. Договору (рахунок-фактура та видаткова накладна - сканована копія на електронну пошту: ). Покупець зобов`язаний оплатити 14% від вартості поставленого товару протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту реєстрації Постачальником податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, вказаних в п. 6.4. цього Договору (податкова накладна зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних в електронній формі у порядку, визначеному законодавством, з накладенням електронного підпису уповноваженої особи Постачальника (з обов`язковим попереднім узгодженням) (п. 5.2. Договору).

Частиною першою ст. 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Так, відповідно до частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, позивачем було здійснено поставку товару 24.01.2025 в кількості 23,66 т. у розмірі 423 513,89 грн та 28.01.2025 в кількості 24,62 т. у розмірі 440 697,88 грн, на загальну суму 864 211,77 грн з ПДВ, що підтверджується підписаними сторонами без зауважень до кількості та якості товару та скріпленими їх печатками товарно-транспортними накладними № 004 від 23.01.2025 (нетто вантажу - 23 660 кг) та № 006 від 28.01.2025 (нетто вантажу - 24 620 кг), копії яких долучено до матеріалів справи.

Докази застосування відповідачем прав, передбачених умовами п. 7.5.-п.7.7. Договору в матеріалах справи вістуні.

Таким чином, поставка позивачем товару відбулась належним чином, товар вважається прийнятий відповідачем по кількості та якості.

Проте, оплату поставленого позивачем товару за вказаними товарно-транспортними накладними відповідачем було здійснено лише частково у розмірі 50 000,00 грн, що підтверджується копією виписки банку - Приват 24, у зв`язку з чим розмір отриманого від позивача товару, але не оплаченого відповідачем становить 814 211,77 грн.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин (далі - Закон № 996-XIV), господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Пунктом 1.2. та 2.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, в редакції, чинній на момент підписання акту здачі-приймання робіт (далі - Положення № 88) визначено, що первинні документи - це документи, створені у паперовій або в електронній формі, які містять відомості про господарські операції; підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Відповідно до частини першої ст. 9 Закону № 996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Частиною другою ст. 9 Закону № 996-XIV, що кореспондується з п. 2.3. Положення № 88, передбачено, що первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Накладна - документ, що використовується при передачі товарно-матеріальних цінностей від однієї особи іншій. Є декілька видів накладних, зокрема, видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, тощо. Видаткова накладна фіксує факт отримання/передачі товарів або послуг і по суті завершує купівлю-продажу між продавцем і покупцем. Видаткова накладна може бути замінена актом здачі-приймання. Товарно-транспортна накладна використовується, якщо в процесі купівлі-продажу бере участь транспортна (експедиторська) компанія, що займається перевезенням товару від продавця до покупця.

Так, на підтвердження отримання/передачі товарів за рахунками-фактурами № 1 від 24.01.2025 та № 2 від 28.01.2025, відповідно до умов п. 1.1. Договору, сторонами без зауважень до кількості та якості товару підписано товарно-транспортні накладні № 004 від 23.01.2025 та № 006 від 28.01.2025.

Судом враховано, що товарно-транспортні накладні № 004 від 23.01.2025 (нетто вантажу - 23 660 кг) та № 006 від 28.01.2025 (нетто вантажу - 24 620 кг) не містять одиницю виміру господарської операції (у грошовому вимірі), проте вартість товару в об`ємі 23,66 т. та 24,62 т. відображено у рахунках-фактурах № 1 від 24.01.2025 та № 2 від 28.01.2025.

При цьому, рахунок або рахунок-фактура, що за своїми функціями є тотожними документами, за своїм призначенням не відповідають ознакам первинного документа, оскільки ними не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а вони мають лише інформаційний характер. Рахунок є розрахунковим документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти.

Рахунок на оплату товару (робіт, послуг) за своєю правовою природою не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти для оплати товару (робіт, послуг), тобто має інформаційний характер. Неотримання рахунку не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в силу ст. 613 ЦК України, а тому наявність або відсутність рахунку не звільняє орендаря від обов`язку сплатити у визначений договором строк плату за користування найманим майном (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 918/537/18, від 29.08.2019 у справі № 905/2245/17, від 26.02.2020 у справі № 915/400/18, від 29.04.2020 у справі № 915/641/19, від 04.04.2023 у справі № 910/15426/20 та від 23.03.2023 у справі № 910/15424/20).

Разом з тим, ціна поставленого товару погоджена сторонами у п. 4.1. Договору у розмірі 17 900,00 грн за 1 тонну, в тому числі ПІДВ - 2 198,25 грн, яка і була відображена у наданих рахунках-фактурах № 1 від 24.01.2025 та № 2 від 28.01.2025.

Проте, як зазначалось, оплату поставленого позивачем товару за вказаними товарно-транспортними накладними відповідачем було здійснено лише частково.

Слід зазначити, що до дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2019 у справі № 916/2403/18.

Отже, часткова оплата поставленого позивачем товару свідчить про вчинення відповідачем конклюдентних дій, які підтверджують наявність перед позивачем заборгованості та необхідність її сплати в силу погоджених між сторонами умов Договору та наведених положень законодавства.

Таким чином, відповідач в порушення домовленостей між сторонами та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання з повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем за отриманий товар у розмірі 814 211,77 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не було спростовано відповідачем, зокрема, відповідачем не надано суду доказів оплати отриманого товару на вказану суму.

За приписами ст.ст. 73, 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Частинами першою та другою ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приймачі до уваги вищевикладене, наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар на суму 814 211,77 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 19 273,40 грн пені за період з 08.02.2025 по 11.03.2025, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною першою ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частинами четвертою та шостою ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому співвідношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»).

Умовами п. 7.3. Договору передбачено, що в разі, якщо оплата товару була здійснена пізніше строків вказаних в п. 5.1., 5.2. Договору, Покупець оплачує Постачальнику неустойку у формі пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості товару за кожен день прострочення.

Частиною шостою ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено, що позивачем при розрахунку не враховано, шо строк, встановлений умовами Договору, сторонами погоджений у робочих днях та помилково враховано суботу та неділю, у зв`язку з чим відлік 10 (десяти) робочих днів починається з 29.01.2025 та останній день оплати є 11.02.2025, а першим днем прострочення оплати за поставлений товар є 12.02.2025.

Крім того, позивачем при розрахунку застосовано облікову ставку НБУ за заявлений період (08.02.2025 по 11.03.2025) у розмірі 13,500% та, відповідно, подвійну облікову ставку НБУ у розмірі 27,000%, тоді як у заявлений період нарахування пені діяла облікова ставка НБУ з 08.02.2025 по 06.03.2025 у розмірі 14,500% та з 07.03.2025 по 11.03.2025 у розмірі 15,500%, а подвійна облікова ставка НБУ відповідно у розмірі 29,000% та 31,000%.

Приймаючи до уваги викладене, судом здійснено власний розрахунок пені, з урахуванням застосованого позивачем розміру ставки НБУ, заявленого позивачем періоду та неробочих днів, згідно з яким позовні вимоги про стягнення з відповідача пені підлягають частковому задоволенню у розмірі 16 864,22 грн (за період з 12.02.2025 - 11.03.2025 (28 днів) (ставка НБУ 13,500% х 2) на суму 814 211,77 грн).

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, відповідно до положення ст. 129 ГПК України, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Слід зазначити, що при розрахунку розміру судового збору, судом врахований понижуючий коефіцієнт у розмірі 0,8, визначений частиною третьою ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Також, позивачем у позовній заяві зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи: витрати, які позивач поніс при подачі позову - судовий збір в розмірі 12 502,28 грн. Орієнтовний розмір витрат за надану правничу допомогу становить суму в розмірі 50 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПромАгролідер» (03134, місто Київ, вулиця Дзюби Івана, будинок 3; ідентифікаційний код: 32406173) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Жоравська Нива» (07733, Київська обл., Яготинський р-н, село Жоравка, вулиця Шевченка, будинок 8; ідентифікаційний код: 03755696) 814 211 (вісімсот чотирнадцять тисяч двісті одинадцять) грн 77 коп. основного боргу та 16 864 (шістнадцять тисяч вісімсот шістдесят чотири) грн 22 коп. пені, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 9 972 (дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят дві) грн 91 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.М. Смирнова