ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

30 липня 2025 року Справа № 915/1237/23

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Адаховської В.С.,

при секретарі судового засідання Шараєвій М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 , представник позивача: адвокат Григорян Валентина Сергіївна)

до відповідача: Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (, 54034, м. Миколаїв, пр. Миру, 34)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Коблівська сільська рада (57453, Миколаївська обл., Миколаївський р-н, с.Коблеве, вул. Одеська, 4, )

про: скасування державної реєстрації земельних ділянок та запису про проведену державну реєстрацію права власності

Представники учасників справи в судове засідання не з`явилися

У С Т А Н О В И В:

До Господарського суду Миколаївської області звернувся гр. ОСОБА_1 з позовною заявою №53 від 25.07.2023 (вх. №10302/23 від 04.08.2023) до відповідача Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, в якій просить суд:

1. Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки :02:000:0053 у Державному земельному кадастрі, площею 2.0000 га, розташовану у Миколаївській області, Миколаївському (Березанському) району на території Коблівської сільської ради за межами с. Коблеве, за цільовим призначенням 01.03 - для ведення особистого селянського господарства, зареєстрованої за ОСОБА_2 , дата державної реєстрації земельної ділянки 22.01.2021 року.

2. Скасувати запис у Поземельній книзі про земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0053.

3. Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки :02:000:0054 у Державному земельному кадастрі, площею 2.0000 га, розташовану у Миколаївській області, Миколаївському (Березанському) районі на території Коблівської сільської ради за межами с.Коблеве, за цільовим призначенням 01.03 - для ведення особистого селянського господарства, зареєстрованої за ОСОБА_3 , дата державної реєстрації земельної ділянки 26.01.2021 року.

4. Скасувати запис у Поземельній книзі про земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0054.

5. Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки :02:000:0055, загальною площею 2,0000 га, розташовану у Миколаївській області, Миколаївському (Березнаському) районі на території Коблівської сільської ради за межами с. Коблеве, цільове призначення -16.00 Землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам).

6. Скасувати запис у Поземельній книзі про земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0055.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що йому на підставі Державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею від 15.05.1992, який є чинним та не припиненим, належить на праві користування земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0052. Вказана земельна ділянка була виділена для ведення фермерського господарства. Відповідно до викладених у позові обставин, позивачу стало відомо, що в межах земель, відведених позивачу, Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області, наказом від 12.02.2021 №797-СГ, були затверджені проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та надано у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства розташованих в межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області гр. ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2,0 га ріллі з кадастровим номером :02:000:0053 та гр. ОСОБА_3 земельну ділянку площею 2,0 га ріллі з кадастровим номером :02:000:0054. Проте, як стверджує позивач, жодного документа або повідомлення про відчуження земельних ділянок до нього або до Фермерського господарства Лариса або голови фермерського господарства не надходило.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 09.08.2023 вказану позовну заяву залишено без руху. Встановлено заявнику строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали.

На виконання вимог ухвали суду від 09.08.2023, до господарського суду від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків вих. №61 від 18.08.2023 (вх. №11056/23 від 23.08.2023), до якого додано уточнену позовну заяву з додатками.

Ухвалою суду від 09.10.2023 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 06.11.2023.

13.10.2023 від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти заявлених позовних вимог заперечує, зауважує, що предметом спору у справі 915/1237/23 є спірні земельні ділянки з кадастровими номерами :02:000:0053 і :02:000:0054, які безпосередньо стосуються прав і обов`язків фізичних осіб, а саме, спірна земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0053 перебуває у приватній формі власності громадянки України фізичної особи ОСОБА_2 , спірна земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0054 перебуває у приватній формі власності громадянки України фізичної особи ОСОБА_3 . Відповідач зазначає також, що державна реєстрація проводиться державним реєстратором не з власної ініціативи, а на підставі відповідної заяви, поданої зацікавленою особою. Відносини у сфері державної реєстрації виникають між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування державної реєстрації має бути особа, в інтересах і за зверненням якої здійснена реєстраційна дія. Таким чином, належними відповідачами за позовною вимогою про скасування державної земельних ділянок з кадастровими номерами :02:000:0053 і :02:000:0054 є особи, які звернулися із заявою про таку реєстрацію. У зв`язку з вказаним, відповідач вважає, що спір у даній справі безпосередньо стосується прав та обов`язків фізичних осіб, тому провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

На думку відповідача, позивач обрав спосіб захисту, який не відповідає приписам статті 24 Закону України Про Державний земельний кадастр, оскільки скасування державної реєстрації речових прав на земельні ділянки за рішенням суду можливо виключно разом із одночасним скасуванням усіх речових прав щодо таких земельних ділянок, в тому числі оренди, а територіальні органи Держгеокадастру не мають повноважень у сфері скасування речових прав на нерухоме майно, які були зареєстровані на такі земельні ділянки вже після їх державної реєстрації в Державному земельному кадастрі. Таким чином, відповідач вважає, що ГУ Держгеокадастру є неналежним відповідачем у цій справі та повинно виступати у ролі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору особи, на права або обов`язки якої може вплинути рішення у справі, оскільки відповідач не є органом реєстрації речових прав на нерухоме майно.

27.10.2023 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній просить суд поновити строк для подання відповіді на відзив та зазначає, що справа підсудна саме господарському суду з огляду на мотивацію, викладену Миколаївським окружним адміністративним судом та П`ятим апеляційним адміністративним судом у справі №400/12173/21, та зважаючи на відмову у відкритті провадження у справі Березанським районним судом Миколаївської області (ухвала від 23.03.2023 у справі №2/469/23). Також позивач зауважив, що ним було заявлено клопотання про витребування у ГУ Держгеокадастру інформації про власників спірних земельних ділянок для залучення їх в якості співвідповідачів.

06.11.2023 підготовче засідання не відбулося у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого у справі судді, тому ухвалою суду від 20.12.2023 підготовче засідання було призначено на 25.12.2025 об 11:30.

25.12.2023 підготовче засідання не відбулося у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого у справі судді, тому ухвалою суду від 26.01.2024 підготовче засідання було призначено на 05.02.2024 о 13:00.

05.02.2024 судове засідання у даній справі не відбулось у зв`язку з тим, що у період часу, визначеного для проведення судового засідання у даній справі, з урахуванням часу на проведення судового засідання по попередній справі, з 14:03 до 14:54 у Миколаївській області було оголошено повітряну тривогу.

В умовах воєнного стану, введеного в Україні 24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, суд повинен забезпечити безпеку учасників судового провадження та запобігти створенню перешкод для реалізації ними права на судовий захист і визначених законом процесуальних прав.

У зв`язку з цим ухвалою суду від 28.02.2024 підготовче засідання було призначено на 21.03.2024 о 13:00.

21.03.2024 судове засідання не відбулося у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого у справі судді, тому ухвалою суду від 30.06.2025 підготовче засідання було призначено на 14.07.2025 об 11:00.

Ухвалою суду від 14.07.2025, занесеною до протоколу судового засідання, відкладено підготовче засідання на 30 липня 2025 року о 15:00.

У судове засідання 30.07.2025 представники учасників справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Судом враховано, що явка представників учасників справи обов`язковою не визнавалась.

За результатами підготовчого засідання суд дійшов висновку, що спір у цій справі не належить до юрисдикції господарського суду, з огляду на таке.

Статтею 125 Конституції України визначено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України).

Зокрема, пунктами 6, 10, 15 частини першої статті 20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Водночас за змістом частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на землю, реєстрації або обліку прав на землю, яка (права на яку) є предметом спору, сторонами яких є юридичні особи та фізичні особи-підприємці, розглядаються в порядку господарського судочинства, а інші за правилами цивільного судочинства. Загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи, що виникають із земельних правовідносин, за винятком тих, розгляд яких визначено в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі, як правило, є фізична особа).

Визначаючи юрисдикцію спору, необхідно зважати як на суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, так і на відповідний суб`єктний склад учасників у цій справі.

За приписами статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Цивільні права та інтереси суд може захистити у спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України).

Водночас правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, приписами Земельного кодексу України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Статтею 152 Земельного кодексу України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ)відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до положень статті 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

За приписами статті 24 Закону України Про Державний земельний кадастр державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, зокрема: власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи; замовника документації із землеустрою, за якою здійснюється формування земельної ділянки державної, комунальної власності, у випадках, коли розроблення такої документації відбувається без дозволу органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування тощо.

Згідно із частиною десятою статті 24 Закону України Про Державний земельний кадастр ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

Таким чином, рішення органу державної влади у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку позовну вимогу про визнання рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред`являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення такої позовної вимоги є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Предметом спору в цій справі є вимоги гр. ОСОБА_1 до ГУ Держгеокадастру по Миколаївській області про скасування реєстрації кадастрових номерів :02:000:0053, :02:000:0054 та :02:000:0055.

Позивач вважає, що відповідач протиправно зареєстрував земельні ділянки з вказаними кадастровими номерами, оскільки такі частково накладаються на землі, які перебувають у його користуванні на підставі Державного акту на право постійного користування землею, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №112.

ГУ Держгеокадастру у своєму відзиві, серед іншого, зазначило, що дві з трьох спірних земельних ділянок зареєстровані на праві власності за ОСОБА_2 а ОСОБА_3 .

Господарський суд, в порядку частини четвертої статті 74 ГПК України та з метою вирішення питання щодо подальшого руху справи, здійснив запити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В результаті отримання відповідей №1585690 від 21/07/2025 та №1585739 від 21.07.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованими засобами підсистеми ЄСІТС Електронний суд 21.07.2025, суд з`ясував, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0053 площею 2 га зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 ; земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0054 площею 2 га зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 .

Доказів про наявність у вказаних осіб статусу підприємців матеріали справи не містять.

Таким чином, спір у цій справі є спором, що пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно (земельні ділянки) іншими особами, за якими зареєстровані речові права на це майно, фізичними особами, які не є підприємцями.

Саме із цих підстав зазначений спір не належить до юрисдикції господарських судів та має бути вирішений за правилами цивільного судочинства.

При цьому суд також враховує, що хоча власники спірних земельних ділянок (фізичні особи) не зазначені позивачем під час подання позову як відповідачі, проте вказана обставина не може бути підставою для розгляду спору господарськими судами, адже предмет спору безпосередньо стосується прав і обов`язків таких фізичних осіб.

Суд звертає увагу на те, що аналогічні правові висновки щодо розгляду у порядку цивільного судочинства земельних спорів за участю фізичних осіб викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2018 у справі №911/4144/16 (провадження № 12-71гс18), від 16.05.2018 у справі №911/4111/16 (провадження № 12-69гс18), у постановах Верховного Суду від 06.06.2018 у справі №911/4062/16, від 13.06.2018 у справі №911/4112/16, від 04.10.2018 у справі №911/43/17, від 21.08.2019 у справі №911/3681/17, від 13.11.2018 у справі №904/8880/17.

Також, господарський суд акцентує увагу, що за позицією Великої Палати Верховного Суду, рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не є правовстановлювальним актом. Тож у цьому разі необхідно звертатися до адміністративного суду й оскаржувати неправомірні дії, бездіяльність або рішення відповідного органу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц). Якщо ж речове право на земельну ділянку вже виникло, то питання правомірності набуття особою такого права, як і питання щодо порушення прав позивача внаслідок неправомірного використання земельної ділянки, має вирішуватися в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі №809/739/17).

При розгляді адміністративної справи №400/12173/21 судом також було встановлено, що правовий статус земельної ділянки в 10,8 га, на яку претендує позивач, змінено та передано у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 2 га, решта відведено до земель запасу та земельна ділянка передана до комунальної власності громади. Таким чином, суд зауважує, що оскаржуваний Наказ Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території Березанського району Миколаївської області від 30.10.2018 року є етапом інвентаризації земель, проведених Відповідачем, та вичерпав свою дію після того як внесені відомості до Державного земельного кадастру про права на земельні ділянки, які були інвентаризовані. При внесенні відомостей до Державного земельного кадастру про земельну ділянку (право власності, користування, право оренди тощо) виникає спір про право володіння земельною ділянкою між особою яка зазначена у ДЗК та особою, яка претендує на право володінню цією ж земельною ділянкою, що є визначальною ознакою приватного права. Вирішуючи процесуальне питання, суд враховує, що визначальні ознаки приватноправових відносин - юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

При цьому, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2018 року у справі №823/2042/16 спір за позовом особи, яка не була заявником стосовно реєстраційних дій, про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А спір за позовом фермерського господарства про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на земельну ділянку іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо тієї ж земельної ділянки, та залежно від суб`єктного складу має бути вирішений за правилами цивільного або господарського судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №814/1971/17).

Також слід звернути увагу позивача, що Велика Палата Верховного Суду вважає, що з моменту державної реєстрації селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) та набуття ним прав юридичної особи таке господарство на основі норм права набуває як правомочності володіння і користування, так і юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що у відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами, голова фермерського господарства, якому була передана у власність, постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) фермерського господарства. У таких правовідносинах їх суб`єктом є не фізична особа - голова чи керівник фермерського господарства, а фермерське господарство як юридична особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі №615/2197/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №922/989/18).

Таким чином, в даному випадку як адміністративним судом так і господарським судом встановлено, що даний спір має приватноправовий характер, при цьому, за усталеною судовою практикою, даний спір має заявлятись до осіб, за якими зареєстровано та є чинним право власності на спірні земельні ділянки, в даному випадку гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_3 .

Судом враховано також те, що про обізнаність та необхідність такого залучення до участі у справі в якості співвідповідачів зазначав позивач у відповіді на відзив, однак станом на 30.07.2025 жодних клопотань про таке залучення суду не надав.

При цьому, посилання позивача на ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області про відмову у відкритті провадження у справі із зазначенням підсудності спору за правилами господарського судочинства оцінюється судом критично, з огляду на вказаний позивачем суб`єктний склад позовної заяви, поданої до місцевого суду. Позивач у поданій до місцевого суду заяві зазначив лише одного відповідача ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області, не зазначивши про співвідповідачів фізичних осіб гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_3 .

За таких обставин, господарський суд зауважує позивачу про необхідність приведення суб`єктного складу даного спору у відповідність до приписів чинного законодавства та усталеної судової практики, визначивши позивачем особу, яка має право звертатись до суду за захистом своїх порушених прав, та відповідачів, які є власниками спірних земельних ділянок та фактично порушують своїми діями та/або зареєстрованим правом, на думку позивача, його законне право постійного користування земельної ділянки.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Пунктом 2 частини другої статті 185 ГПК України визначено, що за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства і тому позивач повинен звернутись до суду загальної юрисдикції за місцезнаходженням земельних ділянок, відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно із частиною четвертою статті 231 ГПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Положеннями пункту 5 частини першої статті 7 Закону України Про судовий збір передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Отже, питання щодо повернення ОСОБА_1 з державного бюджету судового збору, сплаченого за подання позову, буде вирішено судом у випадку подання позивачем відповідного клопотання.

Керуючись ст. 185, п. 1 ч. 1 ст. 231, ст. 232-235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена в порядку та у строки, передбачені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано 04.08.2025.

Суддя В.С. Адаховська