УХВАЛА

29 липня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/8462/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Случ О. В. - головуючий, Волковицька Н. О., Могил С. К.,

за участю секретаря судового засідання - Прокопенко О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецбудстроймонтаж"

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2024 (суддя Курдельчук І. Д.)

і постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2025 (головуючий суддя Корсак В. А., судді Алданова С. О., Євсіков О. О.)

у справі № 910/8462/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія"

до 1) Адвокатського об`єднання "Альма Теміс", 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецбудстроймонтаж" і 3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетично-дорожнє будівництво",

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - 1) Приватний виконавець виконавчого органу міста Києва Д`яченко Євгеній Станіславович і 2) Приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяна Петрівна,

про визнання правочину недійсним,

(у судовому засіданні взяв участь представник позивача - Брухно В. С.)

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" (далі - Позивач, ТОВ "Торгова електрична компанія") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Адвокатського об`єднання "Альма Теміс" (далі - Відповідач-1, АО "Альма Теміс"), Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецбудстроймонтаж" (далі - Відповідач-2, ТОВ "Спецбудстроймонтаж") та Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетично-дорожнє будівництво" (далі - Відповідач-3, ТОВ "Енергетично-дорожнє будівництво") про визнання правочину недійсним.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюваний договір відступлення права вимоги є договором факторингу, який укладений з порушенням частини третьої статті 1079 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки фактором у договорі факторингу може бути тільки банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. У зв`язку з цим у відповідності до частини першої та п`ятої статті 203, статті 215 ЦК України позивач просить визнати його недійсним.

3. Також додатковою (окремою) підставою для визнання недійсним договору Позивачем визначено укладення оспорюваного договору з порушенням загальних засад цивільного законодавства (справедливості, добросовісності та розумності), імперативно унормованих пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України, які мають наслідком виходу учасниками правочину за межі здійснення цивільних прав, наданих договором чи актами цивільного законодавства, з наміром завдати шкоди іншій особі (частина третя статті 13 ЦК України).

Узагальнений зміст і обґрунтування судових рішень

4. 19.09.2024 рішенням Господарського суду міста Києва, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2025, позовні вимоги задоволено частково. Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги № 1 від 04.03.2024, укладений між АО "Альма Теміс" та ТОВ "Спецбудстроймонтаж".

5. Судові рішення аргументовані тим, що оскаржуваний договір містить ознаки фраудаторного правочину, який вчинений на шкоду Позивачу як кредитору з метою уникнення стягнення коштів за рішенням суду.

6. За висновками судів попередніх інстанцій, дії ТОВ "Спецбудстроймонтаж" з укладення оспорюваного договору слід кваліфікувати як такі, що направлені на зниження платоспроможності товариства та виведення обігових коштів з рахунків.

7. Крім того, місцевий господарський суд виснував, що ТОВ "Енергетично-дорожнє будівництво" є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки всі доводи та докази в обґрунтування позовних вимог обґрунтовані посиланням на неправомірну поведінку Відповідача-1 та Відповідача-2 при укладені та виконанні оспорюваного правочину.

Касаційна скарга

8. Не погодившись із прийнятими рішеннями, ТОВ "Спецбудстроймонтаж" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою у якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Узагальнені доводи касаційної скарги

9. Підставою касаційного оскарження скаржник визначив пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зазначаючи про неврахування судами попередніх інстанцій правових позицій суду касаційної інстанції, викладених у постановах від 07.10.2020 у справі № 755/17944/18, від 03.07.2019 по справі № 369/11268/16-ц, від 21.01.2015 у справі № 6-197цс14, від 15.05.2019 у справі № 723/405/17, від 25.11.2020у справі № 760/21747/19, від 31.07.2019 у справі № 910/13042/18, від 16.07.2019 у справі № 904/4514/18, від 13.08.2019 у справі № 910/15721/18, від 27.04.2020 у справі № 362/5764/17, від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20, від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16, від 24.11.2021 у справі № 905/2030/19, від 08.09.2023 у справі № 910/8115/19, від 27.11.2019 у справі № 496/2685/13-ц, від 19.11.2019 у справі № 904/3935/18, від 28.02.2018 у справі № 909/330/16, від 01.11.2018 у справі № 910/18436/16, від 18.09.2023 у справа № 582/18/21, від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17, від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17, від 20.02.2019 у справі № 522/3665/17 від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18, від 06.04.2021 у справі №910/10011/19, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19.

10. Узагальнено доводи скарги зводяться до того, що договір відступлення права вимоги № 1 від 04.03.2024 не містить ознак фраудаторного правочину, оскільки його сторони не перебувають у відносинах підпорядкованості та жодним чином не є пов`язаними особами, оспорюваний договір є відплатним, вчинений до відкриття виконавчого провадження, вартість за цим договором сплачена АО "Альма Теміс" і отримана ТОВ "Спецбудстроймонтаж".

11. Скаржник наголошує, що у розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то такий правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення. Поряд з цим, оспорюваний договір укладений з метою досягнення реальних наслідків та з дійсними намірами, щодо його виконання.

12. Відповідач-2 стверджує, що факт укладення договору відступлення права вимоги жодним чином не вплинув на можливість задоволення ТОВ "Торгова електрична компанія" своїх вимог за рахунок звернення стягнення на грошові кошти у розмірі 2 215 462,74 грн, які належать ТОВ "Енергетично-дорожнє будівництво", що має заборгованість перед ТОВ "Спецбудстроймонтаж".

13. Крім того, скаржник зазначає, що Позивачем не доведено порушення його законних прав та інтересів договором відступлення права вимоги, у зв`язку з чим заявлено неефективний спосіб захисту, а тому відсутні підстави для визнання вказаного правочину недійсним.

Позиція інших учасників справи

14. У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Торгова електрична компанія" просить відмовити у її задоволенні, а оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій залишити без змін.

15. Позивач стверджує, що перелічені скаржником висновки Верховного Суду стосуються правових підходів правильної кваліфікації фіктивних правочинів та процесуальних обов`язкових дій судів нижчих інстанцій щодо цього, водночас не зазначено, які саме висновки неправильно застосовані, які саме норми матеріального права та як вони мають застосовуватись у спірних правовідносинах.

16. Позивач також зазначає, що усі перелічені в касаційні інстанції судові справи розглянуті Верховним Судом не у подібних правовідносинах, за різних обставин. Поряд з цим, при розгляді цих справ суди доходили висновків наявності ознак фраудаторності оспорюваних договорів. При цьому висновки Верховного Суду у наведених скаржником справах не спростовують правильності застосування апеляційною інстанцією норм матеріального права.

Стислий виклад обставин справи, установлених судами попередніх інстанцій

17. У червні 2023 року ТОВ "Торгова електрична компанія" зверталось до Господарського суду Вінницької області з позовом до ТОВ "Спецбудстроймонтаж" про стягнення 3 794 286,92 грн заборгованості.

18. Господарський суд Вінницької області рішенням від 23.11.2023, залишеним без змін постановами Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.05.2024 та Верховного Суду від 25.12.2024 у справі №902/831/23, позов задовольнив частково. Стягнув з ТОВ "Спецбудстроймонтаж" на користь ТОВ "Торгова електрична компанія" 3 454 705,27 грн заборгованості, у тому числі 2 365 607,12 грн заборгованості за електричну енергію, 350 600,78 грн пені, 99 628,19 грн 3 % річних, 638 869,18 грн інфляційних втрат та 51 820,47 грн судових витрат зі сплати судового збору. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 339 581,65 грн пені - відмовив, судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 5 093,83 грн залишив за позивачем.

19. На примусове виконання судового рішення Господарський суд Вінницької області 04.04.2024 видав відповідний наказ.

20. 21.05.2024 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Д`яченком Є. С. відкрито виконавче провадження ВП № 75095066 з примусового виконання наказу Господарського суду Вінницької області від 04.04.2024 у справі № 902/831/23. Стягувачем в межах названого виконавчого провадження є ТОВ "Торгова електрична компанія", а боржником ТОВ "Спецбудстроймонтаж".

21. 21.05.2024 приватним виконавцем Д`яченком Є. С. винесена постанова про арешт коштів боржника ТОВ "Спецбудстроймонтаж" на рахунках в банківських установах в межах суми боргу за наказом Господарського суду Вінницької області від 04.04.2024 у справі № 902/831/23 та з урахуванням витрат виконавчого провадження та винагороди виконавця.

22. 22.05.2024 приватним виконавцем Д`яченком Є. С. винесена постанова про арешт майна боржника (обтяження № 31348603).

23. В подальшому, приватним виконавцем Д`яченком Є. С. за даними АСВП виявлено наявність відкритого приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. виконавчого провадження № 75443254 на виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 02.07.2024 у справі № 925/661/23, виданого на виконання рішення Господарського суду Черкаської області від 19.02.2024 у справі № 925/661/23 про стягнення з ТОВ "Енергетично-дорожнє будівництво" на користь ТОВ "Спецбудстроймонтаж" боргу.

24. 04.07.2024 приватний виконавець Д`яченко Є. С. звернувся до приватного виконавця Чупис Т.П. з вимогою про перерахування суми, стягнутої на користь стягувача у виконавчому провадженні № 75443254, в рахунок погашення заборгованості у виконавчому провадженні № 75095066, в якому стягувач у виконавчому провадженні № 75443254 є одночасно боржником у виконавчому провадженні № 75095066 (ТОВ "Спецбудстроймонтаж").

25. Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 17.07.2024, залишеною без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.09.2024 у справі № 902/831/23, звернуто стягнення на грошові кошти в розмірі 2 215 462,74 грн, які належать ТОВ "Енергетично-дорожнє будівництво", що має заборгованість перед ТОВ "Спецбудстроймонтаж" за рішенням Господарського суду Черкаської області від 19.02.2024 у справі № 925/661/23 в рахунок задоволення вимог ТОВ "Торгова електрична компанія" за наказом Господарського суду Вінницької області від 04.04.2024 у справі № 902/831/23 в межах виконавчого провадження № 75095066.

26. Виконання судового рішення у справі № 925/661/23 здійснюється в рамках виконавчого провадження № 75443254, де стягувачем є ТОВ "Спецбудстроймонтаж" (Відповідач-2 у цій справі), а боржником ТОВ "Енергетично-дорожнє будівництво"(Відповідач-3 у цій справі).

27. Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 17.07.2024 у справі № 925/661/23 замінено сторону (стягувача) ТОВ "Спецбудстроймонтаж" на правонаступника АО "Альма Теміс" у виконавчому провадженні № 75443254 з примусового виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 02.07.2024 у справі № 925/661/23.

28. Вказана ухвала суду мотивована встановленням обставин передання позивачем у справі та стягувачем у виконавчому провадженні ТОВ "Спецбудстроймонтаж" своїх прав іншій особі за правочином. Зокрема, судом встановлено, що 04.03.2024 ТОВ "Спецбудстроймонтаж" (первісний кредитор) та АО "Альма Теміс" (новий кредитор) уклали договір про відступлення права вимоги № 1, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає належне йому право вимоги до ТОВ "Енергетично-дорожнє будівництво" згідно із договором субпідряду № 09-07/21-ОД від 09.07.2021, договором субпідряду №25-10/21-ОД-1 від 05.10.2021, договором субпідряду № 16-11/21-ОД від 16.11.2021, а також право вимоги на витрати, які були понесені первісним кредитором при вчиненні дій щодо стягнення-погашення даної заборгованості боржника. Новий кредитор приймає право вимоги що належне первісному кредитору за договорами.

Позиція Верховного Суду

29. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

30. Тобто відповідно до положень згаданої норми касаційний перегляд з указаних підстав може відбутися за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

31. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, який було сформульовано у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема і пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

32. При цьому з-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

33. Подібність правовідносин суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

34. Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення (див. зокрема, підхід в частині оцінювання спірних правовідносин на предмет подібності, який застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 199/8324/19).

35. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції на обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

36. Проаналізувавши наведені скаржником підстави касаційного оскарження відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, судова колегія виходить з такого.

37. У справі № 755/17944/18 спір стосувався визнання недійсним як фіктивного договору купівлі-продажу, за яким боржник продав своїй дружині квартиру з метою недопущення звернення стягнення на його майно у зв`язку із невиконанням укладеного із позивачем договору позики.

38. У справі № 369/11268/16-ц банк просив визнати недійсним договір дарування будинку батьком на користь своїх дітей, який (договір) вчинено з метою неповернення боргу на користь банку, суди дійшли висновку про фіктивність такого правочину.

39. У справі № 6-197цс14 розглядався спір про визнання договору про співробітництво по інвестуванню будівництва недійсним, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на 1/2 частину квартири.

40. У справі № 723/405/17 спір стосувався стягнення боргу за договором позики (первісний позов) та про визнання договору позики недійсним (зустрічний позов). Позивачка за зустрічним позовом стверджувала, що боргових зобов`язань відповідача перед позивачем за первісним позовом не існувало, наявна розписка є фіктивною, а їх дії є узгодженими, спрямованими на позбавлення її можливості отримати належну їй частку в спільному майні подружжя.

41. У справі № 760/21747/19 розглядались вимоги про визнання недійсним договору дарування квартири, який, за твердженнями позивача, укладений після ухвалення заочного рішення про солідарне стягнення заборгованості з метою уникнення відповідальності.

42. У справах № 910/13042/18, № 904/4514/18 та № 910/15721/18 спірні правовідносини стосувались визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що цей правочин укладений відповідачами виключно з метою уникнення майнової відповідальності, оскільки відповідач є поручителем за зобов`язаннями підприємства перед банком з повернення кредиту, і йому було відомо про виникнення прострочення забезпеченого зобов`язання. При цьому відповідач надалі залишається фактичним власником відповідного нерухомого майна, а спірний договір купівлі-продажу цього майна сторонами фактично не виконаний.

43. У справі № 362/5764/17 спір стосувався звільнення майна (домоволодіння та земельної ділянки) з-під арешту (первісний позов) та визнання договорів дарування недійсними (зустрічний позов).

44. У справі № 910/16579/20 розглядались вимоги про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, вчиненого у процедурі банкрутства боржником з метою позачергового задоволення вимог окремого кредитора через дочірню компанію (афілійовану особу) боржника, з повним фінансуванням цього правочину самим боржником.

45. У справі № 904/7905/16 розглядався спір про визнання недійсним договору відступлення права вимоги в межах справи про банкрутство. Суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій про фіктивність оспрюваного договору, оскільки безоплатне відступлення права вимоги на користь третьої особа, яка навіть не була контрагентом боржника, порушує інтереси кредиторів, а отже має ознаки фраудаторного правочину.

46. У справі № 905/2030/19 предметом судового розгляду був позов не сторони правочину про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна в межах справи про банкрутство, який обґрунтовано, зокрема, вчиненням боржником до відкриття провадження у справі про його банкрутство фраудаторного правочину.

47. У справі № 904/3935/18 розглядались вимоги про визнання договору відповідального зберігання з правом користування та реалізації недійсним (фіктивним) з тих мотивів, що товар, який був предметом договору, ніколи не належав жодній зі сторін договору, не перебував у їх володінні, користуванні, розпорядженні.

48. У справі № 909/330/16 розглядались позовні вимоги за первісним позовом про стягнення боргу з орендної плати, неустойки та подвійної плати за користування об`єктом оренди за час прострочення; а також вимоги за зустрічним позовом про визнання договору оренди транспортного засобу недійсним (фіктивним).

49. У справі № 910/8115/19 спір стосувався визнання договору відступлення права вимоги недійсним з підстав, передбачених статтями 203, 215, 227 ЦК України. В обґрунтування позовних вимог позивач стверджував, що оспорюваний договір за своєю правовою природою є договором факторингу, оскільки укладений з порушенням норм цивільного законодавства, що врегульовують факторингові операції через те, що право вимоги було відступлено на користь товариства, яке не є фінансовою установою, не має і не мало відповідної ліцензії з надання фінансових послуг. Суд касаційної інстанції з огляду на те, що судами попередніх інстанцій установлені фактичні обставини укладання саме договору відступлення права вимоги, якому не притаманні ознаки, характерні для договору факторингу, а саме фінансування фактором клієнта (надання позики або кредиту), відхилив доводи касаційної скарги щодо того, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, у тому числі не застосували статті 203, 215, 227, 1077-1079 ЦК, пункт 2 частини першої статті 7 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" (у редакції, чинній на час укладення договору відступлення права вимоги), пункту 11 частини першої статті 4, частини п`ятої статті 5 Закону про фінансові послуги, які до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.

50. У справі № 910/18436/16 позивач оспорював договір поруки як заінтересована особа з тих мотивів, що у особи, якою вчинено правочин з боку поручителя, не було необхідного обсягу цивільної дієздатності та те, що цей правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним.

51. Таким чином справи, на які посилається скаржник, демонструють очевидну різноманітність обставин (підстав та чинників), які бралися судами до уваги та вплинули на рішення Верховного Суду, що ухвалені за наслідками перегляду оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій та які не корелюються з обставинами, встановленими судами у справі, яка переглядається, що вказує на неподібність правовідносин насамперед за змістовим критерієм.

52. Безвідносно до викладеного вище детального аналізу неподібності правовідносин у постановах, на які посилається скаржник, колегія суддів звертає увагу на те, що ТОВ "Спецбудстроймонтаж" у поданій касаційній скарзі не наведено справ, в яких стояло б питання визнання недійсним (саме) договору відступлення права вимоги у зв`язку з його вчиненням всупереч принципу добросовісності й недопустимості зловживання правом (а не фіктивністю).

53. Відносно тверджень скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 496/2685/13-ц, Суд зазначає, що фактично заявник у касаційній скарзі лише цитує загальні висновки суду касаційної інстанції та не обґрунтовує і не конкретизує, в чому полягає невідповідність висновків судів попередніх інстанцій висновкам Верховного Суду. Відповідні посилання скаржника носять суто декларативний характер і також не свідчать про неправильне застосування судами попередніх інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права у справі, в якій подано касаційну скаргу.

54. Крім того, процитовані скаржником в касаційній скарзі правові висновки суду касаційної інстанції, які викладені у постановах від 18.09.2023 у справа №582/18/21, від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17, від 16.10.2020 у справі №910/12787/17, від 20.02.2019 у справі № 522/3665/17 від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18, від 06.04.2021 у справі №910/10011/19, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 щодо відсутності порушеного права і відповідно неефективного способу судового захисту, є загальними вимогами законодавства, певним алгоритмом дій суду та мають бути дотримані судами при розгляді будь-якого судового спору. Однак у наведених справах, які переглядались Верховним Судом, ці норми та принципи застосовані з урахуванням конкретних обставин справи та поданих сторонами доказів в межах конкретного предмета доказування, тому відповідні посилання скаржника не є належним правовим обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, а зміст зазначених скаржником постанов не свідчить про застосування судами попередніх інстанцій у справі, що розглядається, норм права без урахування висновків, викладених у зазначеній постанові.

55. Доводи касаційної скарги фактично зводяться до спонукання Суду здійснити переоцінку поданих сторонами доказів і встановлення нових обставин справи, що, відповідно до норм статті 300 ГПК України, виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

56. Отже, посилання скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у вищезазначених справах, не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду справи.

57. За таких обставин доводи заявника про наявність передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України підстав для подання касаційної скарги є необґрунтованими.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

58. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

59. З огляду на те, що доводи касаційної скарги, які стали підставами для відкриття касаційного провадження, не підтвердилися, касаційне провадження у цій справі необхідно закрити.

Судові витрати

60. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника та не підлягає поверненню відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 234, 235, 296 ГПК України, Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецбудстроймонтаж" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2025 і рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2024 у справі № 910/8462/24.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Случ

Судді Н. О. Волковицька

С. К. Могил