ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.08.2025 м. Івано-ФранківськСправа № 909/665/25

Господарський суд Івано-Франківської області, у складі судді Горпинюка І.Є., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін справу № 909/665/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврокомфорт-ІФ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Димовент плюс" про стягнення 110 630,34 грн.

Суть спору.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Єврокомфорт-ІФ" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Димовент плюс" про стягнення 110 630,34 грн, з яких: 105 779,00 грн - основний борг, 4851,34 грн - пеня.

Стислий виклад позиції позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем (постачальник) умов договору поставки № 37409865/01 від 18 березня 2025 р. в частині поставки товару.

За непоставку товару на суму 105 779,00 грн відповідачу нараховано пеню згідно з п. 6.2.1. Договору.

Стислий виклад заперечень відповідача.

Відповідач відзиву на позов не подав, проти позову не заперечив, доказів погашення заборгованості не надав.

Згідно з ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України (далі також - ГПК України) кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ч. 9 ст. 165 ГПК України, ч. 2 ст. 178 ГПК України, суд вирішує спір за наявними матеріалами справи.

Процесуальні дії у справі, вирішення заяв та клопотань.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Івано-Франківської області від 02.06.2025 для розгляду справи № 909/665/25 визначено суддю Горпинюка І.Є.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 09.06.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 909/665/25; ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; встановив учасникам справи строки на подання суду відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення, а також обґрунтованого клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін у разі наявності заперечень проти розгляду справи без повідомлення (виклику) сторін.

Відкриваючи провадження у справі суд врахував, що відповідно до ч. 1 ст. 27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом

Водночас згідно із ч. 5 ст. 29 ГПК України позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Аналіз зазначеного положення процесуального закону свідчить про те, що останнім передбачено дві окремі підстави для застосування правил альтернативної територіальної підсудності, а саме: якщо спір виник з договору, в якому визначено місце виконання, або якщо спір виник з договору, в якому не визначено місце його виконання, проте, з огляду на специфіку регламентованих ним договірних правовідносин, виконувати такий договір можливо лише в певному місці.

Отже, правила цієї статті застосовуються до зобов`язань, виконання яких можливе лише у певному місці. У разі якщо така особливість не визначена і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами.

Згідно з ч. 1 ст. 532 ЦК України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.

Виходячи з правової природи договору поставки та приписів статті 712 ЦК України, місцем виконання відповідного договору є місце поставки товару.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 березня 2025 року, між ТОВ "Димовент плюс" (постачальник) та ТОВ "Єврокомфорт-ІФ" (покупець) укладено Договір поставки № 37409865/01.

В порядку та на умовах, визначених цим Договором, постачальник зобов`язується поставляти і передавати у власність покупцю будівельні матеріали, найменуванням, кількістю, асортиментом і за ціною згідно рахунків-фактур, видаткових накладних, (надалі іменується товар), а покупець зобов`язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 1.2. Договору товар може поставлятися постачальником партіями, відповідно до Замовлень покупця, погодженими сторонами та зазначеними у видаткових накладних, що підтверджують факт отримання товару і являються невід`ємною частиною даного договору. Під партією сторони розуміють кількість товару відвантаженого по одній видатковій (товарній) накладній.

Сторони домовилися, що даний договір згідно з п. 4 ст. 265 Господарського кодексу України, укладається відповідно до вимог Міжнародних правил тлумачення торгівельних термінів "Інкотермс" Міжнародної Торгової Палати в редакції 2010 року (п. 1.3. Договору)

Пунктом 3.1 договору сторони погодили, що товар поставляється на умовах DDP зі складу постачальника, відповідно до вимог Міжнародних правил тлумачення торгівельних термінів "Інкотермс" Міжнародної Торгової Палати в редакції 2010 року.

За наведеного, місцем виконання договору поставки № 37409865/01 є склад покупця - місто Івано-Франківськ.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач реалізуючи своє право вибору територіальної підсудності на підставі ч. 5 ст. 29 ГПК України правомірно звернувся з даним позовом до Господарського суду Івано-Франківської області.

Така правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 27.02.2024 у справі № 916/2239/22 та постанові Верховного Суду від 06.08.2024 у справі № 917/924/23.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі суд надіслав сторонам згідно вимог ст. 120, 242 ГПК України: позивачу - шляхом направлення її в електронній формі до електронного кабінету позивача; відповідачу - рекомендованим листом з повідомленням про вручення, оскільки у відповідача відсутній зареєстрований електронний кабінет.

Згідно з довідкою про доставку електронного листа, копія зазначеної вище ухвали доставлена до електронного кабінету позивача та представника позивача 09.06.2025 о 15:19; вручена відповідачу в письмовій формі поштовим відправленням 23.06.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (трекінг відправлення 06 011 568 414 40).

Враховуючи те, що клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило та з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом. Оцінка доказів. Норми права, які застосував суд, та інші мотиви ухваленого рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши відповідно до приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України в сукупності всі докази, які мають значення для вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд встановив таке.

18 березня 2025 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Димовент плюс" (далі також - постачальник/відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Єврокомфорт-ІФ"(далі також - покупець/позивач) укладено договір поставки № 37409865/01 (а.с. 9 - 11).

Пунктом 1.1. Договору погоджено, що в порядку та на умовах, визначених цим Договором, постачальник зобов`язується поставляти і передавати у власність покупцю будівельні матеріали, найменуванням, кількістю, асортиментом і за ціною згідно рахунків-фактур, видаткових накладних, (надалі іменується товар), а покупець зобов`язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату.

Відповідно до п. 1.2. Договору товар може поставлятися постачальником партіями, відповідно до Замовлень покупця, погодженими сторонами та зазначеними у видаткових накладних, що підтверджують факт отримання товару і являються невід`ємною частиною даного договору. Під партією сторони розуміють кількість товару відвантаженого по одній видатковій (товарній) накладній.

Сторони домовилися, що даний договір згідно з п.4 ст. 265 Господарського кодексу України, укладається відповідно до вимог Міжнародних правил тлумачення торгівельних термінів "Інкотермс" Міжнародної Торгової Палати в редакції 2010 року (п. 1.3. Договору).

Вартість договору та порядок розрахунків визначені у розділі 2 договору.

Загальна вартість договору визначається сумою вказаною у специфікаціях (додатки) або рахунках підписаних сторонами в рамках строку дії даного договору (п. 2.1. Договору).

Відповідно до п. 2.2. Договору покупець здійснює оплату за товар на підставі виставлених постачальником рахунків-фактур, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника: 100% авансовий платіж шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника.

Датою здійснення розрахунку є дата зарахування коштів на банківський рахунок постачальника (п. 2.3. Договору).

Умови і строки поставки товару сторони погодили у розділі 3 договору.

Згідно з п. 3.1. Договору товар поставляється на умовах DDP зі складу постачальника, відповідно до вимог Міжнародних правил тлумачення торгівельних термінів "Інкотермс" Міжнародної Торгової Палати в редакції 2010 року.

Відповідно до п. 3.5. Договору постачальник протягом 24 годин з моменту отримання замовлення, повідомляє покупця про можливість або неможливість виконання даного замовлення. У випадку можливості виконання даного замовлення, постачальник виставляє покупцю рахунок-фактуру на день підтвердження замовлення.

Строк готовності товару становить 10 робочих днів з дати оплати (п. 3.6. Договору).

Згідно з п. 4.1. Договору сторони зобов`язані виконувати умови договору належним чином, в межах всіх обумовлених строків.

Пунктом 4.2. Договору сторони погодили, що постачальник зобов`язаний: поставити і передати товар у власність покупцю з усіма необхідними супроводжуючими документами (п. 4.2.1. Договору); надати покупцю достатній об`єм повідомлень про будь-які події, що можуть вплинути на виконання зобов`язань по даному договору (п. 4.2.2. Договору); нести всі витрати, пов`язані з товаром і всі ризики, яких він може зазнати, до моменту його передачі у розпорядження покупця (п. 4.2.4. Договору).

Відповідно до п. 6.2.1. Договору постачальник, за порушення строків поставки сплачує на користь покупця неустойку у виді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми недопоставленого товару.

Згідно з п. 7.1. Договору господарські зобов`язання сторін цього договору, що виникли на його підставі існують із дня його підписання сторонами та діють до 31 грудня 2025 року, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань сторонами.

Відповідно до п. 9.2. Договору підписуючи цей Договір, сторони також погодили можливість використання електронного та/або кваліфікованого електронного підпису в документообігу в межах виконання цього договору, в тому числі при складанні первинних документів. Сторонами погоджено використання такого підпису в порядку і на умовах передбачених чинним законодавством України.

Пунктом 9.3. Договору сторони погодили, що даний договір, всі додаткові угоди та додатки до цього договору є невід`ємною частиною цього договору, а також первинні документи на виконання цього договору можуть складатися і підписуватися сторонами в електронному вигляді із дотриманням законодавства про електронні документи та електронний документообіг та законодавства у сфері використання електронного та/або кваліфікованого електронного підпису. У разі складання таких документів у електронному вигляді та підписання їх з використанням електронного та/або кваліфікованого підпису, використання печатки сторонами не є обов`язковим.

Пунктом 9.4. Договору сторони домовилися, що всі документи, включаючи даний договір, які складені і підписані сторонами в електронному вигляді мають таку ж юридичну силу як і документи укладені в паперовій формі та підписані власноручно.

Згідно з п. 9.5. Договору датою складання і оформлення будь-якого електронного документа, в тому числі цього договору вважається дата, зазначена в такому електронному документі. Дата підписання документу за допомогою електронного та/або кваліфікованого підпису не є датою його складання і відповідає даті підписання електронного документу стороною, яка зробила це останньою.

Як стверджує позивач, на виконання договірних умов, постачальник (відповідач) виставив покупцю (позивачу) рахунки на оплату на загальну суму 117 711,00 грн, а саме: рахунок на оплату по замовленню № 215 від 18 березня 2025 року на товар у вигляді 2 позицій на суму 26 432,00 грн та 11 932,00 грн; загальна сума - 38 364, 00 грн; рахунок на оплату по замовленню № 229 від 20.03.2025 року на товар у вигляді 1 позиції на загальну суму 15 210,00 грн; рахунок на оплату по замовленню № 233 від 20.03.2025 року на товар у вигляді 1 позиції на загальну суму 64 137, 00 грн.

На підставі виставлених постачальником рахунків, покупець здійснив 100% авансовий платіж шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника, що підтвержується наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями кредитового переказу коштів, а саме:

- № 1752 від 18 березня 2025 р. на суму 38 364,00 грн (а.с. 13);

- № 1777 від 20 березня 2025 р. на суму 15 210,00 грн (а.с. 15);

- № 1782 від 21 березня 2025 р. на суму 64 137, 00 грн (а.с. 17).

В порушення умов договору, постачальник прийняті на себе договірні зобов`язання щодо поставки та передачі товару у власність покупцю не виконав.

З огляду на невиконання ТОВ "Димовент Плюс" термінів поставки згідно п. 3.6. Договору поставки № 37409865/01 від 18 березня 2025 р., 14.05.2025 позивачем на адресу відповідача направлено відповідні вимоги (вих. № 2025/05-03) по кожному рахунку та платіжному дорученню щодо повернення грошових коштів на розрахунковий рахунок ТОВ "Єврокомфорт-ІФ"; докази направлення вимог наявні в матеріалах справи (а. с. 19 зворот). Відтак, відповідач здійснив поставку тільки однієї позиції товару згідно рахунку на оплату по замовленню № 215 на суму 11 932,00 грн; вимоги щодо повернення коштів в сумі 105 779,00 грн або поставки товару на цю суму відповідачем не виконані, що стало підставою для нарахування відповідачу пені за порушення строків поставки (п. 6.2.1. Договору) та звернення до суду з даним позовом.

Виходячи з встановлених обставин, суд при вирішенні спору застосовує норми права, які регулюють правовідносини сторін.

Внаслідок укладення Договору поставки № 37409865/01 від 18 березня 2025 р. між сторонами відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі також - ЦК України), виникли цивільні права та обов`язки.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 626, 627, 628, 629 ЦК України).

Спірний договір, укладений між сторонами в межах чинного законодавства України - є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Як передбачено ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 статті 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до положень ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч. 7 ст. 193 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

У відповідності до ч. 2 статті 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

За встановлених судом обставин, позивач виконав свої зобов`язання за укладеним договором у повному обсязі.

Матеріалами справи підтверджується, що на підставі виставлених постачальником рахунків, покупець здійснив 100% авансовий платіж шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника на загальну суму 117 711,00 грн.

Відповідно до п. 3.5. Договору постачальник протягом 24 годин з моменту отримання замовлення, повідомляє покупця про можливість або неможливість виконання даного замовлення. У випадку можливості виконання даного замовлення, постачальник виставляє покупцю рахунок-фактуру на день підтвердження замовлення.

Строк готовності товару становить 10 робочих днів з дати оплати (п. 3.6. Договору).

За наведеного, у постачальника (відповідача) виник обов`язок щодо поставки товару покупцю протягом 10 робочих днів з дати оплати.

Натомість, в порушення договірних зобов`язань, відповідач здійснив поставку тільки однієї позиції товару згідно рахунку на оплату по замовленню № 215 на суму 11 932,00 грн; проавансовані позивачем кошти в сумі 105 779,00 грн не повернув, поставку оплаченого покупцем товару не здійснив.

За наведеного, у постачальника (відповідача) наявне право у відповідності до вимог ч. 2 статті 693 ЦК України вимагати повернення попередньої оплати непоставленого товару в сумі 105 779,00 грн. Щодо повернення суми попередньої оплати позивач направляв відповідачу вимоги, які відповідач залишив без відповіді.

Як передбачено ст. 73, 74 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію ст. 13 ГПК України, згідно з положеннями якої судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідач свого обов`язку щодо поставки товару належним чином не виконав. Борг відповідача перед позивачем щодо повернення попередньої оплати становить 105 779,00 грн. Розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується документально. Доказів на спростування таких обставин відповідач не надав.

Відповідно до вимог ст. 165 ГПК України, у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідач відзиву проти позову не подав, проти задоволення позовних вимог іншим чином не заперечував.

Виходячи з усієї сукупності обставин і доказів, з`ясованих та досліджених у ході розгляду даної справи, враховуючи їх вірогідність та взаємозв`язок, відповідно до ст. 86 ГПК України, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 105 779,00 грн обґрунтовані та підлягають задоволенню.

За порушення відповідачем строків поставки товару, позивач нарахував відповідачу, згідно з п. 6.2.1. Договору пеню в сумі 4851,34 грн, за період з 07.04.2025 до 30.05.2025.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) - ч. 1 ст. 610 ЦК України.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Приписами статей 549, 551, 611 ЦК України унормовано, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 6 ст. 230 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 6.2.1. Договору сторони погодили, що постачальник, за порушення строків поставки сплачує на користь покупця неустойку у виді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми недопоставленого товару.

За наведеного, нарахування позивачем пені є правомірним.

Господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

Як вбачається з матеріалів справи, покупець нарахував постачальнику пеню за період з 07.04.2025 до 30.05.2025 в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, враховуючи умови 6.2.1. Договору.

Суд перевірив розрахунок позивача щодо нарахування пені, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду. Розрахунок позивача, який наявний в матеріалах справи, є арифметично та методологічно вірним.

При цьому суд не вбачає підстав для зменшення розміру застосованої до відповідача неустойки (пені) відповідно до положень ч. 3 статті 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Суд враховує, що відповідач порушив своє зобов`язання щодо строків поставки товару, не навів суду причин з яких він допустив таке прострочення виконання грошового зобов`язання, не подав клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій та не надав жодних доказів свого майнового стану чи існування інших виняткових обставин, які б були підставою для зменшення розміру неустойки, передбаченого договором.

За таких обставин підстав для зменшення розміру передбаченої договором пені немає.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати.

Згідно з приписами п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України до основних засад (принципів) господарського судочинства віднесено, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Склад та порядок розподілу судових витрат визначено главою 8 розділу I ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1954 від 30 травня 2025 р. (а.с. 5).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи задоволення позову, судовий збір у розмірі 2422,40 грн покладається на відповідача.

Вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн, з приводу чого позивач подав суду докази, і які входять до складу судових витрат, які позивач просить стягнути з відповідача, суд враховує таке.

Згідно з ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до приписів вказаної вище норми, у позовній заяві позивач зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та/або очікує понести у зв`язку із розглядом справи становить: 2422,40 грн - судовий збір, 6000,00 грн - витрати на правничу допомогу.

Також в матеріалах справи наявне клопотання представника позивача про розподіл судових витрат, в якому адвокат Маланюк О.Я. просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Димовент плюс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврокомфорт-ІФ" витрати на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.

Згідно приписів ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем подано суду наступні докази (у копіях документів):

- Договір про надання правничої допомоги від 26.05.2025, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Єврокомфорт-ІФ" та Адвокатським бюро "Маланюк і партнери" в особі адвоката Маланюка Олега Ярославовича (а.с. 21);

- додаток № 1 до договору про надання правничої допомоги від 26.05.2025 - акт передачі-приймання виконаних робіт/послуг від 30.05.2025 (а.с. 22);

- платіжну інструкцію № 1955 від 30 травня 2025 року на суму 6000,00 грн (а.с. 23);

- ордер на надання правничої допомоги (а.с. 4).

При дослідженні зазначених вище доказів судом встановлено, що 26.05.2025 р. між позивачем (далі - замовник) та Адвокатським бюро "Маланюк і партнери" в особі адвоката Маланюка Олега Ярославовича (далі - виконавець) укладено договір про надання правничої допомоги.

Пунктом 1.1. Договору погоджено, що виконавець зобов`язується надати замовнику правову допомогу зазначену у п. 1.2 цього договору, а замовник зобов`язується оплатити такі роботи/послуги.

Відповідно до п. 3.1. Договору вартість послуг становить 6000,00 грн.

Згідно з актом передачі-приймання виконаних робіт/послуг від 30.05.2025 (додаток № 1 до договору про надання правничої допомоги від 26.05.2025), підписаним замовником і виконавцем та скріпленим їх печатками, послуги (надання юридичних консультацій, допомога у складанні процесуальних документів, підготовка позовної заяви про стягнення коштів, клопотання про розподіл витрат на правову допомогу, формування пакету документів для подання до суду, надсилання позовної заяви з додатками з описом відповідачу, подання позовної заяви до суду) надані у строк і відповідають умовам договору. Послуги за актом підлягають оплаті в сумі 6000,00 грн в період з 30.05.2025 по 06.06.2025. Платіжною інструкцією № 1955 від 30 травня 2025 року ТОВ "Єврокомфорт-ІФ" оплатило Адвокатському бюро "Маланюк і партнери" 6000,00 грн (призначення платежу: оплата за послуги адвокатського бюро).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 4, 5, 6 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу не заявляв.

За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Щодо вартості витрат позивача на правничу допомогу інтересів в суді у розмірі 6000,00 грн, на думку суду така не є завищеною, враховуючи предмет спору, розмір заявлених позовних вимог та обсяг виконаної адвокатом роботи. Витрати в такому розмірі є обґрунтованими, необхідними, реальними та пропорційними до предмета спору.

За приписами ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких у тому числі відносяться й витрати на професійну правничу допомогу), покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд задовольнив позовні вимоги, до стягнення з відповідача в користь позивача належить 6000,00 грн витрат на правничу допомогу адвоката.

Керуючись ст. 13, 73, 74, 86, 123, 126, 129, 165, 178, 236, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврокомфорт-ІФ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Димовент плюс" про стягнення 110 630,34 грн задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Димовент плюс" (01042, м. Київ, пров. Новопечерський, буд. 19/3, корп. 3, офіс 2, ідентифікаційний код юридичної особи: 45523865) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврокомфорт-ІФ" (76019, Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, вул. Макогона, буд. 31-А, ідентифікаційний код юридичної особи: 37409865) заборгованість в сумі 105 779 (сто п`ять тисяч сімсот сімдесят дев`ять) грн 00 коп., пеню в сумі 4851 (чотири тисячі вісімсот п`ятдесят одна) грн 34 коп., 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. судового збору та 6000 (шість тисяч) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Вебадреса, за якою можна знайти текст судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя І.Є. Горпинюк