ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2025 р. Справа№ 910/9115/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Суліма В.В.

Ткаченка Б.О.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ»

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2025

у справі №910/9115/24 (суддя - Васильченко Т.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ»

до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»

про стягнення 7 501,62 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2024 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УСГ» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі - відповідач) про стягнення 7 501,62 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирів на транспорті №28-0101-23-00396 від 01.12.2023 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля марки «Hyundai Elantra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а тому позивачем отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою є відповідач у справі.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.04.2025 у задоволені позовних вимог відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції послався на те, що позивач у межах розгляду справи не надав жодних доказів того, що заявлена ним до стягнення сума страхового відшкодування була розрахована з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, адже застосування такого коефіцієнта у даному випадку є обов`язковим, виходячи з року випуску транспортного засобу.

У свою чергу, суд зазначив, що відповідачем було належним чином здійснено розрахунок коефіцієнта фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу відповідно до положень Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. При цьому, застосування цього коефіцієнта до вартості відновлювального ремонту було здійснено з урахуванням технічних характеристик автомобіля, року його випуску та ступеня зносу складових частин, а сам розрахунок вартості ремонту проведено з використанням електронної системи «AUDATEX», яка є загальновизнаним програмним забезпеченням для здійснення об`єктивної та стандартизованої оцінки вартості ремонту транспортних засобів.

Відтак, приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи, що відповідач до подання позову сплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі 11 859,16 грн, суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог у даній справі та відмовив в задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УСГ» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2025 та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права.

Апелянт зазначає, що надані позивачем докази на підтвердження обставин та розміру сплаченого страхового відшкодування у сумі 19 360,78 грн є належними та обґрунтованими. Вважає, що при визначенні розміру заподіяної шкоди, що підлягає виплаті відповідачем, як страховиком винної особи, у даному випадку слід виходити із вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля «Hyundai Elantra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно із сумою, яка вказана у рахунках, виставлених станцією техничного обслуговування, а саме: №VPP1100028 від 24.04.2024 та № VPP1100045 від 01.02.2024 (платіжні доручення №54053 від 25.01.2024 та №55114 від 02.02.2024).

Скаржник вказує, що ПАТ «СК «УСГ» звернулось до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» із заявою про виплату страхового відшкодування за полісом №ЕР218602495, у зв`язку з чим остання сплатила на користь ПАТ «СК «УСГ» страхове відшкодування у розмірі 11 859,16 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 18.03.2024. За таких обставин, на думку апелянта, відповідач повинен здійснити доплату страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР218602495 у розмірі 7 501,62 грн (19 360,78 грн - 11 859,16 грн) .

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач у своєму відзиві, наданому до суду 19.05.2025, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін.

Крім того, відповідач вказує, що з відповідача може бути стягнуто та/або відшкодовано у якості страхового відшкодування - вартість відновлювального ремонту із урахуванням фізичного зносу транспортного засобу (матеріальний збиток) відповідно до положень Закону та висновку Верховного Суду. Обгрунтування позивачем своїх позовних вимог на підставі страхового акту та рахунку, на думку відповідача, є неналежним та недопустимим доказом по відношенню ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп», оскільки не вважається оціненою шкодою у розумінні Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а такий рахунок на оплату ремонту транспортного засобу визначає повну (реальну) вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, а страховик, як зазначалося вище, відшкодовує не вартість відновлювального ремонту, а розмір матеріальних збитків, із врахуванням коефіцієнту фізичного зносу. Однак, позивач просив стягнути із відповідача відновлювальний ремонт без урахування фізичного зносу, тобто із порушенням вимог положень Закону та правових висновків Верховного Суду щодо подібних правовідносин. Більш того, зазначає апелянт, позивач у порушення вимог Закону не надає Звіт/висновок про визнання вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу.

Відповідач звертає увагу, що ним у передбачений Законом строк було організовано огляд транспортного засобу, про що складено відповідний акт огляду, підписано обома сторонами, що були присутні на огляді транспортного засобу та здійснено страхове відшкодування. З метою визначення розміру вартості відновлювального ремонту транспортного засобу «Hyundai Elantra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з урахуванням зносу відповідачем було замовлено проведення відповідних оцінювань у ФОП Демяненко М.М. Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку №3719 від 14.03.2024, завданого власнику колісного транспортного засобу, що був складений ФОП Демяненко М.М., вартість матеріального збитку, заподіяного власнику пошкодженого транспортного засобу «Hyundai Elantra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 11 859,16 грн з урахуванням ПДВ на запасні частини. Сума страхового відшкодування у розмірі 11 859,16 грн була виплачена на користь позивача, що останнім не заперечується.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2025 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2025 у справі №910/9115/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2025 у справі №910/9115/24 та розгляд апеляційної скарги призначено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

З огляду на наявність у матеріалах справи належних доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, що підтверджується довідками про доставку електронного документу до електронних кабінетів позивача та відповідача, і закінчення процесуальних строків на подання до суду документів, встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2025, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження спричинені цим станом, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа №910/9115/24 розглядалась протягом розумного строку.

Так, колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача в межах викладених скаржником доводів та вимог не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що 01.12.2023 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УСГ», як страховиком, та Акціонерним товариством «Вітаміни», як страхувальником, було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-0101-23-00396, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим ТЗ та ДО, а саме: автомобілем марки «Hyundai Elantra», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2012 року випуску.

Згідно із договором до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП та вигодонабувачем є страхувальник.

Строк дії договору встановлено з 19.12.2023 по 18.12.2024.

Як зазначає позивач, 19.01.2024 о 09 год. 00 хв., у м. Умань по вул. Костельна трапилася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «Skoda Octavia» та автомобіля марки «Hyundai Elantra», а саме: ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_2 , під час руху в одному і тому ж напрямку та по одній і тій же смузі здійснила зіткнення із задньою частиною автомобіля марки «Hyundai Elantra», державний номерний знак НОМЕР_1 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

З матеріалів справи вбачається, що ДТП оформлена повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) від 19.01.2024.

24.01.2024 страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування на рахунок СТО.

Актом огляду пошкодженого транспортного засобу від 24.12.2024, складеного ОСОБА_2 зафіксовано характер пошкоджень (назва деталей та опис пошкоджень) автомобіля марки «Hyundai Elantra», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно із рахунків-фактури №VPP1100028 від 24.01.2024 та №VPP1100045 від 01.02.2024, виставлених СТО - ФОП Павлюк О.П. загальна вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки «Hyundai Elantra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає суму 20 500,78 грн.

25.01.2024 позивачем був складений та підписаний електронним цифровим підписом відповідальної особи страховий акт №ДККА-85591, згідно з яким пошкодження транспортного засобу автомобіля марки «Hyundai Elantra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 17 020,78 грн.

02.02.2024 позивачем був складений та підписаний електронним цифровим підписом відповідальної особи страховий акт №ДККА-85591/1, згідно з яким пошкодження транспортного засобу автомобіля марки «Hyundai Elantra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 2 340,00 грн.

На підставі складених страхових актів №ДККА-85591 від 25.01.2024 та №ДККА-85591/1 від 02.02.2024 позивач, виконуючи свої зобов`язання за договором, перерахував на рахунок СТО - ФОП Павлюк О.П. суму страхового відшкодування у загальному розмірі 19 360,78 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №54053 від 25.01.2024 та №55114 від 02.02.2024.

Позивач звернувся до відповідача із заявою на виплату (страхового) відшкодування №50748 від 06.02.2024, у якій просив здійснити сплату суми страхового відшкодування у розмірі 19 360,78 грн.

Проте, відповідач сплатив на користь позивача лише частину суми страхового відшкодування у розмірі 11 859,16 грн, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає скасуванню чи зміні з наступних підстав.

Предметом розгляду у даній справі є позовна вимога про стягнення з відповідача суми виплаченого позивачем страхового відшкодування потерпілій особі, якій було завдано шкоду в результаті настання дорожньо-транспортної пригоди.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Відповідно до статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частиною другою статті 42 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з частиною першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 108 Закону України «Про страхування» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно зі статтями 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 108 Закону України «Про страхування» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Отже, з огляду на положення ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 108 Закону України «Про страхування» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для набуття позивачем права вимоги щодо виплати страхового відшкодування (в порядку заміни кредитора в зобов`язанні) є факт фактичної виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування.

Таким чином, до позивача перейшло в межах суми право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`я та/або майну потерпілого.

З набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» від 17.02.2011, яким внесено зміни та доповнення до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасникам дорожнього руху при скоєнні дорожньо-транспортної пригоди за наявності встановлених пунктом 33.2 статті 33 наведеного Закону обставин дозволено спільно складати повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) без інформування відповідного підрозділу МВС України про її настання.

Отже, з 18 вересня 2011 року в Україні в силу Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» від 17.02.2011 №3045-VI запроваджено механізм спрощеного оформлення ДТП.

Згідно з абзацом 3 пункту 2.11 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, визначено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортних засобів, зазначених у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови експлуатації таких транспортних засобів особами, відповідальність яких застрахована, відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за умови досягнення згоди водіїв таких транспортних засобів щодо обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та у разі складення такими водіями спільного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду відповідно до встановленого Моторним (транспортним) страховим бюро зразка. У такому випадку водії згаданих транспортних засобів після складення ними зазначеного в цьому пункті повідомлення звільняються від обов`язків, передбачених підпунктами "д" - "є" пункту 2.10 цих Правил.

На виконання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування», Моторним (транспортним) страховим бюро України встановлено відповідний зразок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затверджено протоколом Президії МТСБУ від 11.08.2011 №274/2011 Інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (надалі - Інструкція).

Відповідно до зазначеної Інструкції у європротоколі зазначаються фактична дата, час та місце настання дорожньо-транспортної пригоди, інформація про страхувальника згідно з даними полісу та інше. Виправлення у повідомленні категорично забороняються та замість зіпсованого бланку заповнюється інший.

Пунктом 33.2 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

Отже, сам факт складання обома учасниками ДТП повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколу), вказує на наявність у водіїв транспортних засобів згоди щодо обставин її скоєння.

З європротоколу від 19.01.2024 вбачається, що транспортний засіб автомобіль марки «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким спричинено ДТП, що потягнуло пошкодження автомобіля марки «Hyundai Elantra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходився під керуванням ОСОБА_3 .

Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) від 19.01.2024 є заповненим обома учасниками дорожньо-транспортної пригоди у відповідних частинах, що стосуються інформації про транспортні засоби, зазначено у відповідних пунктах дату, час та місце дорожньо-транспортної пригоди, наявна схема дорожньо-транспортної пригоди, визначені обставини дорожньо-транспортної пригоди для пояснення цієї схеми. Крім того, у повідомленні міститься інформація про наявність полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Дослідивши схему та обставини ДТП, які вказані водіями у повідомленні (європротоколі) від 19.01.2024, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про порушення Правил дорожнього руху водієм транспортного засобу марки «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_4 . Будь-яких зауважень або заперечень ОСОБА_5 європротокол не містить, а відтак вина останньої є встановленою.

При цьому, суд при розгляді справи, не позбавлений та не обмежений у праві самостійно, в рамках розгляду даного виду спору та при наявності відповідних документальних доказів, встановити наявність /відсутність вини в діях, в даному випадку водія.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.07.2018 у справі №910/20412/16.

Згідно із ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Оскільки вина ОСОБА_5 встановлена вище, тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля марки «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , відшкодовується ОСОБА_5 , як особою, яка на законних підставах керувала транспортним засобом марки «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Доказів наявності вини інших осіб в ДТП, що відбулася 19.01.2024 суду не надано.

Під час розгляду справи судом встановлено, що Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту, оформлений полісом №ЕР218602495, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який був діючим на момент ДТП -19.01.2024.

При цьому, згідно п.п. 1.1, 1.4 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальниками є юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Отже, оскільки ОСОБА_1 , експлуатувала автомобіль марки «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_2 на законних підставах, зворотного суду не доведено, суд дійшов вірного висновку, що відповідальність за шкоду, заподіяну майну внаслідок експлуатації цього автомобіля застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Згідно з ч. 2 ст. 999 Цивільного кодексу України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Водночас, як передбачено у статті 985 Цивільного кодексу України, особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законами України «Про страхування», «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

При цьому, за приписами п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

За загальним правилом згідно з ст. 1192 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Водночас, спеціальні норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту (поліс ЕР218602495) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 160 000,00 грн., франшиза - 0 грн.

Разом із цим, відповідач, як страховик відповідальності винної у дорожньо-транспортній пригоді особи, на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 Цивільного кодексу України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Статтею 1194 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Враховуючи вищевикладене, у відповідача, у зв`язку з настанням страхового випадку (ДТП), виник обов`язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком (160 000,00 грн) і в межах суми (фактичних затрат), право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з виплатою страхового відшкодування, але виходячи з вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, з урахуванням коефіцієнту зносу деталей, за мінусом франшизи та ПДВ.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 02.05.2018 у справі №910/6094/17, від 12.03.2018 у справі №910/5001/17, від 14.05.2018 у справі №910/5092/17, від 01.06.2018 у справі №910/20199/17, від 01.02.2018 у справі №910/22886/16 та від 02.10.2018 у справі №910/171/17.

Правила відшкодування шкоди заподіяної третій особі встановлені статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно пункту 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 29 та п. 32.7 ст. 32 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави дійти висновку, що, у даному випадку, страховик виплачує страхове відшкодування в розмірі оціненої шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, а в іншій частині відшкодування покладається на винну особу, так як між відповідачем та його страхувальником укладено договір обов`язкового страхування.

Розрахунок оціненої шкоди здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 якої відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу (КТЗ) чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

Таким чином, вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку - це та сума, яку за Законом має сплатити страховик як страхове відшкодування.

У розділі IV Методики наведено вимоги до оцінки КТЗ і викладення її результатів та зазначено, що така оцінка передбачає урахування технічних, технологічних характеристик та особливостей об`єкта оцінки, умов його експлуатації, обслуговування та зберігання, технічного стану на підставі відповідної технічної, довідкової, облікової документації та обстежень. За результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ, який повинен містити, зокрема, висновок про вартість майна або висновок про результати автотоварознавчої експертизи (експертного дослідження).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач виконуючи свої обов`язки за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту, оформленого полісом №ЕР218602495 та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» замовив проведення оцінки вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Hyundai Elantra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у відповідності до Методики.

За результатами проведеної оцінки, 14.03.2024 оцінювачем - ФОП Дем`яненко М.М. (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача Фонду Державного майна України МФ №796 від 20.12.2003 та свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів Фонду Державного майна України 02.06.2004 року №1318, сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №463/2023, виданого Фондом Державного майна України від 09 серпня 2023) складено звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №3719, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу автомобіля марки «Hyundai Elantra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля (0,63), складає 11 859,16 грн.

При цьому, зі змісту звіту №3719 від 14.03.2024 вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу автомобіля марки «Hyundai Elantra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , розрахована з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля - 0,63, який є обов`язковий до застосування та був розрахований виходячи з положень 7,39, 7.40, 7.41, 8.2 та 8.3 Методики.

Відповідно до ст.ст. 76-78 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Звіт, який наявний в матеріалах справи, виконаний на підставі Методики, яка є обов`язковою у даних правовідносинах, сертифікованим оцінювачем, а відповідно є належними і допустимим доказом, який приймається судом.

Таким чином, враховуючи встановлений Звітом розмір матеріального збитку, який виплачує страховик у відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» (оціненої шкоди) потерпілій особі у разі настання страхового випадку - ДТП, визначені полісом серії №ЕР218602495 розміри лімітів відповідальності та франшизи, суд дійшов правильного висновку, що відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 11 859,16 грн, який був розрахований у Звіті про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №3719 від 14.03.2024 з урахуванням встановленого коефіцієнта фізичного зносу і не спростований позивачем.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що для визначення суми відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу повинні братись до уваги лише ті докази, які підтверджують фактично понесені витрати на ремонт транспортного засобу, а не звіт про оцінку транспортного засобу, який є лише попереднім оціночним документом та у якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення/ремонт автомобіля.

Так, відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Частиною 1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а отже така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 01.02.2018 року в справі № 910/22886/16.

Водночас, проведення оцінки завданої шкоди суб`єктом оціночної діяльності є необхідним у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнта фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Відповідно до п.п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, значення Ез приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

При цьому, винятками стосовно використання зазначених вимог є (пункт 7.39 Методики):

а) КТЗ експлуатується в інтенсивному режимі (фактичний середньорічний пробіг щонайменше вдвічі більший за середньорічний нормативний);

б) складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювали ремонтом (крім випадків, що однозначно свідчать про усунення експлуатаційних пошкоджень (наприклад, усунення сколів ЛФП на лицьових поверхнях кузова, усунення деформації методом видалення вм`ятин без пофарбування складової частини));

в) складові частини каркасу кузова, оперення кузова, кабіни та рами мають наскрізну корозію, що призвело до зниження витривалості і міцності матеріалу виготовлення цієї складової частини (складових частин) КТЗ;

г) складові частини кузова, кабіни, рами КТЗ мають пошкодження у вигляді деформації, за винятком таких, що підпадають під визначення експлуатаційних пошкоджень відповідно до пункту 1.6 розділу I цієї Методики;

ґ) КТЗ експлуатувався в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 2 до цієї Методики.

Згідно з пунктом 1.6 Методики строк експлуатації - період часу від дати виготовлення КТЗ до дати його оцінки.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи документів, зокрема, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, вбачається, що автомобіль марки «Hyundai Elantra», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2012 року випуску, а отже на момент ДТП строк його експлуатації перевищував строк, встановлений у пункті 7.38 Методики.

Відтак, в силу положень пункту 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, враховуючи обставини перевищення строку експлуатації визначеного у пункті 7.38 Методики, який не заперечуються позивачем, розрахунок суми страхового відшкодування необхідно здійснювати з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля марки «Hyundai Elantra», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Позивач під час розгляду справи не надав доказів на спростування висновків Звіту №3719 від 14.03.2024, зокрема, щодо застосування пункту 7.38 Методики та відсутності підстав для застосування винятків з нього, що передбачені п. 7.39.

Таким чином, відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу «Hyundai Elantra», державний номерний знак НОМЕР_1 , є таким що, дорівнює 0,63, та має бути застосований при обрахунку страхового відшкодування, яке зобов`язаний виплатити відповідач за умовами полісу серії №ЕР218602495.

Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що при визначенні вартості відновлювального ремонту транспортного засобу доцільно враховувати належно оформлені документи, зокрема рахунки СТО, платіжні інструкції та акти виконаних робіт, оскільки вони слугують підтвердженням обсягу, характеру та вартості проведених ремонтних заходів.

Однак, сама по собі вартість ремонту, визначена на підставі вказаних документів, не може автоматично покладатися на страхову компанію винної особи в повному обсязі, в силу приписів спеціального Закону та пунктів 7.38 та 7.39 Методики, адже при обчисленні вартості ремонту обов`язковому застосуванню підлягає коефіцієнт фізичного зносу, який коригує вартість відновлювального ремонту із врахуванням віку, технічного стану та експлуатаційних характеристик пошкодженого автомобіля.

Позивач у межах розгляду справи не надав жодних доказів того, що заявлена ним до стягнення сума страхового відшкодування була розрахована з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, адже застосування такого коефіцієнта у даному випадку є обов`язковим, виходячи з року випуску транспортного засобу.

У свою чергу, відповідачем було належним чином здійснено розрахунок коефіцієнта фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу відповідно до положень Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. При цьому, застосування цього коефіцієнта до вартості відновлювального ремонту було здійснено з урахуванням технічних характеристик автомобіля, року його випуску та ступеня зносу складових частин, а сам розрахунок вартості ремонту було проведено з використанням електронної системи «AUDATEX», яка є загальновизнаним програмним забезпеченням для здійснення об`єктивної та стандартизованої оцінки вартості ремонту транспортних засобів.

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що відповідач до подання позову сплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі 11 859,16 грн, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог у даній справі та відмову у задоволенні позовних вимог.

Отже, доводи апеляційної скарги позивача не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

З огляду на викладене, на переконання колегії суддів апеляційного господарського суду, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах, у зв`язку з чим рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2025 у справі №910/9115/24 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» без задоволення.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2025 у справі №910/9115/24 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2025 у справі №910/9115/24 слід залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню до Верховного Суду судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2025 у справі №910/9115/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2025 у справі №910/9115/24 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/9115/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді В.В. Сулім

Б.О. Ткаченко