ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність

"30" липня 2025 р. м. ХарківСправа № 922/2251/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Задорожному К.О.

розглянувши заяву ОСОБА_1
про неплатоспроможність ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1
за участю представників:

боржниці - ОСОБА_1 ;

представника боржниці - ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) звернулась до Господарського суду Харківської області з заявою про відкриття провадження у справі про її неплатоспроможність, у порядку п. 2 ч. 2 ст. 115 Кодексу України з процедур банкрутства, посилаючись на те, що вона має заборгованість перед кредиторами у розмірі 15 067 825, 68 грн.

Ухвалою суду від 07.07.2025 заяву фізичної особи ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про її неплатоспроможність залишено без руху. Надано заявниці 5-денний строк для усунення недоліків заяви.

14.07.2025, тобто в межах строку, встановленого судом, заявницею надано до суду заяву про усунення недоліків заяви на виконання ухвали суду від 07.07.2025 (вх. № 16399).

Розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 та докази усунення недоліків заяви, суд визнав їх достатніми для прийняття заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 . Підготовче засідання по справі призначено на 30.07.2025.

У судовому засіданні боржниця та її представник підтримують подану заяву та просять суд відкрити провадження у справі про неплатоспроможність.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про її неплатоспроможність, заслухавши пояснення боржниці та її представника, проаналізувавши матеріали справи, у тому числі, долучені до заяви документи, суд зазначає наступне.

Ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Із введенням в дію 21.10.2019 Кодексу України з процедур банкрутства запроваджено новий правовий інститут, який застосовується щодо врегулювання питання неплатоспроможності фізичної особи, у тому числі фізичної особи-підприємця, та є відмінним (наділеним особливостями) за метою і механізмом реалізації від інституту банкрутства юридичних осіб.

З пояснювальної записки до проекту Кодексу України з процедур банкрутства вбачається, що метою запровадження інституту неплатоспроможності фізичних осіб було визначено врегулювання відносин щодо відновлення платоспроможності боржників, які опинилися в скрутній фінансовій ситуації та потребують допомоги з боку держави.

Також у преамбулі Кодексу України з процедур банкрутства закріплено, що цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

За цим підходом, на відміну від банкрутства юридичних осіб, у назві та за змістом положень Книги четвертої Кодексу України з процедур банкрутства - "Відновлення платоспроможності фізичних осіб" законодавець закцентував на пріоритеті реабілітаційної процедури щодо боржника, який залежно від власної волі та обставин справи може отримати звільнення від боргів за результатами судових процедур у справі про неплатоспроможність фізичних осіб.

Отже, застосовуючи ці норми, необхідно враховувати, що, на відміну від банкрутства юридичних осіб, задоволення вимог кредиторів, як основна мета провадження про неплатоспроможність фізичних осіб Кодексу України з процедур банкрутства не встановлена.

З огляду на виключне право лише боржника - фізичної особи на ініціювання справи про свою неплатоспроможність (ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства), цим Кодексом запроваджено "добровільне банкрутство" боржника - фізичної особи, що є правом, яким боржник, у разі дотримання певних вимог, може скористатися задля реструктуризації боргів, їх часткового чи повного прощення (списання), за результатом чого отримати звільнення від боргів і відновити свою платоспроможність.

Така правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, викладеним у пунктах 44-51 постанови від 26.05.2022 у справі № 903/806/20.

Процедура банкрутства щодо боржника переслідує публічний та приватний інтерес. Захист публічного інтересу, зокрема, знаходить свій вияв у недопущенні фіктивного банкрутства, а також недопущення доведення боржника до банкрутства.

Захист приватного інтересу, в свою чергу, полягає в максимальному задоволенні вимог кредиторів, відновленні платоспроможності боржника або його ліквідації та продажу його майна у ліквідаційній процедурі з метою погашення вимог кредиторів.

Отже, однією з основних функцій господарського суду під час провадження у справі про банкрутство є дотримання балансу захисту публічного та приватного інтересів.

Провадження у справах про банкрутство характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань, особливим суб`єктним складом, тривалістю судового провадження, що істотно відрізняють це провадження від позовного.

З огляду на положення процесуального закону, у справах позовного провадження господарський суд, здійснюючи правосуддя, обмежений принципами диспозитивності та змагальності сторін, водночас у справах про банкрутство судовий контроль є невід`ємною складовою цього провадження.

Відповідно до приписів ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства серед іншого, неплатоспроможність - неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через застосування процедур, передбачених цим Кодексом; грошове зобов`язання зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Кодексу України з процедур банкрутства право на звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство мають боржник, кредитор.

Особливості застосування процедури банкрутства до боржника - фізичної особи передбачено Книгою четвертою "Відновлення платоспроможності фізичної особи" Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до ст.113 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Згідно з ч.1 ст.115 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи або фізичної особи - підприємця може бути відкрито лише за заявою боржника.

Підстави для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи визначені ч. 2 ст.115 Кодексу України з процедур банкрутства, за якою боржник має право звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у такій справі у разі, якщо:

2) боржник припинив погашення кредитів чи здійснення інших планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців;

3) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

4) наявні ознаки загрози неплатоспроможності.

Ч. 3 ст. 115 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що до складу грошових вимог, у тому числі щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції.

Тобто, для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи достатньо навіть однієї або більше однієї підстави у будь-яких комбінаціях, наведених у ч. 2 ст.115 Кодексу України з процедур банкрутства, оскільки законодавцем імперативно не визначено обов`язковим існування сукупності всіх трьох підстав, як умови для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи (постанова Верховного Суду від 29.07.2021 у справі № 909/1028/20).

Порядок та наслідки відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи визначені ст. 119, 120 Кодексу України з процедур банкрутства.

Ч. 1 ст.119 Кодексу України з процедур банкрутства регламентовано, що у підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, з`ясовує наявність підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, а також вирішує інші питання, пов`язані з розглядом заяви.

Отже, завданням підготовчого засідання господарського суду у розгляді заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи є перевірка підтвердження належними та допустимими доказами обставин, що вказані боржником як ознаки його неплатоспроможності чи її загрози.

Водночас, при ініціюванні справи про неплатоспроможність фізичної особи наявність заборгованості чи можливість невиконання грошових зобов`язань найближчим часом має підтверджуватися доказами у відповідному обсязі, виходячи з правової природи правовідносин між боржником та кредитором/кредиторами. Такими доказами можуть бути, серед іншого, судові рішення, правочини, первинні бухгалтерські документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення (зокрема банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні, довідки, листи, протоколи) та будь-які інші докази, що доводять факт невиконання боржником своїх зобов`язань, а у випадку загрози неплатоспроможності - потенційну можливість такого невиконання (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08 листопада 2022 року у cправі № 909/937/21).

Системний аналіз ст.113, ч. 1, 2 ст.116, ч.1 ст.119 Кодексу України з процедур банкрутства дає можливість дійти висновку, що наявність підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність у кожному конкретному випадку повинна визначатись судом з урахуванням поданої боржником заяви та доданих до неї доказів на підтвердження настання обставин, що підтверджують неплатоспроможність фізичної особи (на момент звернення до суду з відповідною заявою) або загрозу її неплатоспроможності (у визначений зобов`язанням строк або в майбутньому).

Згідно з ч. 3, 4 ст.119 Кодексу України з процедур банкрутства за наслідками підготовчого засідання господарський суд постановляє ухвалу про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність або про відмову у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність. Господарський суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність, якщо: 1) відсутні підстави для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність; 2) боржник виконав зобов`язання перед кредитором (кредиторами) у повному обсязі до підготовчого засідання суду; 3) боржника притягнуто до адміністративної або кримінальної відповідальності за неправомірні дії, пов`язані з неплатоспроможністю; 4) боржника визнано банкрутом протягом попередніх п`яти років.

Ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що склад і розмір грошових зобов`язань, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Кодексом. При поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство розмір грошових зобов`язань визначається на день подання до господарського суду такої заяви.

Отже, обов`язком суду при вирішенні питання про наявність грошового зобов`язання та визначенні неплатоспроможності є встановлення прострочених грошових зобов`язань боржника перед кредиторами станом на час подання відповідної заяви до суду. Перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні.

Згідно з ч. 2 ст. 119 Кодексу України з процедур банкрутства підготовче засідання проводиться у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно до ч.5. ст.116 Кодексу України з процедур банкрутства зазначено, що Декларація про майновий стан подається боржником за три роки (за кожен рік окремо), що передували року подання до суду заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. Боржник також подає декларацію про майновий стан за рік, в якому подається заява про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, станом на перше число місяця, що передує місяцю подання заяви до суду.

Суд зазначає, що для відновлення платоспроможності Кодекс України з процедур банкрутства покладає на боржника обов`язки, зокрема на етапі ініціювання справи про його неплатоспроможність: надати повну і достовірну інформацію про власний майновий стан та членів його сім`ї, щодо розміру та джерел доходів (пункти 4-11 ч.3 ст.116 Кодексу України з процедур банкрутства), тому, у разі необхідності, і додаткові пояснення чи документи на підтвердження належного виконання цих вимог.

Реалізація обов`язку фізичної особи, яка звернулася до суду за визнанням факту її неплатоспроможності, у тому числі, надавати достовірну інформацію про все наявне майно та зобов`язання, зумовлена не тільки формальними вимогами законодавця, а й сутнісним змістом процедур у справах про неплатоспроможність фізичної особи, тому надання повної і достовірної інформації у декларації про майновий стан є процесуальним обов`язком боржника у провадженнях про неплатоспроможність фізичної особи (відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 22.09.2021 у справі № 910/6639/20).

Інститут надання фізичною особою декларації про майновий стан боржника за останні три роки разом із заявою про визнання його неплатоспроможним обумовлений, передусім, необхідністю визначення обсягів майнових активів боржника з метою ефективного здійснення процедури погашення боргів такої особи, зокрема шляхом їх реструктуризації та подальшого задоволення грошових вимог кредиторів.

Подання декларації про майновий стан боржником надає можливість не лише встановити перелік та вартість майна, стан доходів та витрат на відповідну дату, а й динаміку розміру активів за відповідний період.

Боржник має усвідомлювати, що ризики зазначення неповної інформації у декларації покладаються саме на боржника. Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 916/2372/20.

Відповідно до поданих декларацій про майновий стан боржника за 2022-2025 роки, ОСОБА_1 немає будь-яких активів, проте в підтвердження цього надано лише витяг з реєстру нерухомого майна та розписку про відсутність зареєстрованих за ним транспортних засобів, що не є належним доказом зазначеного.

Також, в деклараціях членами сім`ї заявника вказано мати - ОСОБА_3 , 1968 р.н., та син - ОСОБА_4 , 2015 р.н.

Як зазначає боржниця в заяві, члени її сім`ї відмовились надавати інформацію щодо свого майна та інших активів боржниці.

При цьому боржниця не обґрунтувала об`єктивну неможливість отримання інформації з офіційних джерел щодо наявності у членів її сім`ї, доходу, рухомого та нерухомого майна, витрат тощо.

Отже, боржниця у деклараціях про майновий стан за 2022-2025 зазначила неповну інформацію стосовно активів та майна, доходів і витрат членів її сім`ї. Суд відхиляє посилання боржниці на подання нею у деклараціях з поміткою "члени сім`ї інформації не надали", позаяк самі по собі такі обставини не звільняють боржника від встановленого законом обов`язку надати повну і достовірну інформацію про власний майновий стан та членів його сім`ї.

Звертаючись до суду ОСОБА_1 у самій заяві про неплатоспроможність зазначила, що до членів її сім`ї належить мати, син та батько. При цьому, у відповідних деклараціях боржницею не зазначено відомості про батька, як члена сім`ї, а також про належне йому майно та кошти, про його фінансові зобов`язання. При цьому, посилання на те, що боржниця з батьком не спілкується не обґрунтовує відсутність у наданих до суду деклараціях відомостей стосовно батька боржниці - ОСОБА_5 .

При цьому, посилаючись у декларації про майновий стан на те, що члени сім`ї не надали інформації про доходи, витрати, майно чи зобов`язання згідно з пунктом 9 Приміток до форми Декларації про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 21.08.2019 № 2627/5, боржник має усвідомлювати, що ризики зазначення неповної інформації у декларації покладаються саме на боржника, позаяк спеціальним законом, яким є КУзПБ, такої підстави ненадання інформації про майновий стан члена сім`ї не передбачено, натомість у частині п`ятій статті 116 КУзПБ імперативно визначено, що декларація повинна містити інформацію щодо майна, доходів та витрат боржника і членів його сім`ї, що перевищують 30 розмірів мінімальної заробітної плати. Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 916/2372/20.

Також, при зверненні до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про її неплатоспроможність, боржниця вказує, що наразі вона є власником часток у статутному капіталi наступних підприємств:

- Товариства з обмеженою відповідальністю "АРIAHTA ЛТД", .

- Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФІТЕКС ЛТД", код ЄДPПOУ 43498214.

- Товариства з обмеженою відповідальністю "СlТІ-ЛАЙТ ЛТД", .

Товариства з обмеженою відповідальністю "УHIKA ТЕКСТИЛЬ", .

- Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАСТ ДЕЛІВЕРІВ", .

Зазначенi підприємства заснованi боржницею протягом 2020-2021 років для ведення підприємницької діяльності, у тому числі здійснення оптової торгівлі. Однак, вже протягом тривалого часу, зважаючи на повномасштабне вторгнення на територію України, вищезазначені товариства доходів не отримують. Станом на сьогоднішній день, боржниця виконує обов`язки директора в ТОВ "УHIKA ТЕКСТИЛЬ" та ТОВ "ФАСТ ДЕЛІВEPIВ", проте, враховуючи відсутність у даних підприємств доходів, заробітна плата боржницею не отримується.

Так, відомості щодо відсутності у боржниці доходу зафіксовані у наданих до суду деклараціях за 2022-2025 роки.

Натомість суд, звертає увагу, що відповідно до наданих до суду банківських виписок, вбачається, що на протязі 2022 -2025 років, рахунки боржниці постійно та регулярно поповнювались, як за рахунок власних коштів так і за рахунок інших осіб: ОСОБА_6 (суми від 1000, 00 грн до 3000, 00 грн), ОСОБА_7 (6000, 00 грн - 02.11.2023), ОСОБА_8 (13 000, 00 грн - з 18.10.2023 по 06.11.2023), ОСОБА_9 (1000, 00 грн - 07.12.2023), ОСОБА_10 (6 500, 00 грн - з 22.12.2023 по 21.01.2024), ОСОБА_11 (7 000, 00 грн з 2022 по 2023 рік), ОСОБА_12 (7 000, 00 грн), ОСОБА_13 (55 000, 00 грн за період з березень - липень 2022); ОСОБА_14 (5 000, 00 грн - січень 2024); ОСОБА_15 (5 000, 00 грн - січень 2024) та інших.

Окремо слід звернути увагу, що рахунок боржниці в АТ "Універсал Банку" поповнювався власними коштами на значні суми: 23.07.2022 - на 23 000, 00 грн; 16.09.2022 - на 20 000, 00 грн; 13.10.2022 - на 19 100, 00 грн; 05.11.2022 - 19 500, 00 грн; 13.12.2022 - на суму 19 500, 00 грн; 12.01.2023 - на суму 25 000, 00 грн; 05.04.2023 - на суму 20 465, 00 грн; 05.06.2023 - на суму 118 762, 20 грн.

Боржниця робила перекази власних коштів зі своєї картки: 10.08.2022 - на суму 17 466, 00 грн; 05.11.2022 - на суму 19 961, 50 грн; 13.12.2022 - на суму 19 597, 50 грн; 12.01.2023 - на суму 25 125, 00 грн.

Також рахунки боржниці поповнювались ОСОБА_16 у 2024 році (15 000, 00 грн). При цьому суд звертає увагу, що між з ОСОБА_16 та боржницею укладено договір позики 24.01.2020, відповідно до якого боржницею отримано позику у розмірі 500 000, 00 грн, шляхом передачі готівки. Як вказує боржниця, 20.01.2022 нею повернуто частину позики у розмірі 200 000 грн та після цього повернення коштів ОСОБА_17 припинилось. Натомість, після повернення частини позики у розмірі 200 000, 00 грн та наявності залишку коштів у розмірі 300 000, 00 грн - неповернутих ОСОБА_17 за договором позики, останній у січні - лютому 2024 року поповнював рахунок боржниці на суму 15 000, 00 грн.

Пояснити зазначений вище рух коштів на власних рахунках, на підставі чого поповнювались її рахунки, призначення платежів від вищезазначених осіб, боржниця у судовому засіданні не змогла.

Перелічені вище грошові перекази на карткових рахунках боржниці, не знайшли свого відображення і в наданих до суду деклараціях за 2022 - 2025 роки, адже в графі "відомості про доходи боржника та членів сім`ї" міститься прочерк, що в сукупності ставить під сумнів добросовісність боржниці та реальність її наміру щодо відновлення платоспроможності.

Також боржниця у заяві про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність зазначила, що її зареєстрованим місцем проживання є: АДРЕСА_1 . При цьому, відомості щодо зазначеного майна відсутні у декларації боржниці.

Також, в порушення вимог ухвали суду від 07.07.2025 боржниця не надала до суду довідку про доходи заявниці, видану податковим органом; довідки Пенсійного фонду України (форма ОК-7) індивідуальні відомості про застраховану особу за період 2022 - 2025 щодо боржниці та членів родини боржниці.

Боржницею не надані довідки про рух коштів на картках/рахунках, станом на дату звернення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. Так, останні дані про рух коштів по картці АТ КБ "Привабанк" сформовані станом на 08.02.2024; по картці АТ "Універсал Банк" - 21.02.2024.

Відповідно до приписів ст. 3 та 13 ЦК України дії учасників правовідносин мають бути добросовісними (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України), тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

За такого підходу у судових процедурах неплатоспроможності фізичної особи скористатися правом на реабілітацію, зокрема у спосіб, що певною мірою утискає інтереси кредиторів, заслуговує лише чесний і сумлінний боржник, інше б суперечило принципу добросовісності, який ґрунтується на приписах статей 3 та 13 ЦК України.

Таким чином, до боржника - фізичної особи КУзПБ установлює спеціальні вимоги щодо його добросовісності, як запоруку досягнення компромісу між сторонами стосовно погашення боргів, що має ґрунтуватися на поступках кредиторів та сумлінній співпраці боржника з керуючим реструктуризацією і кредиторами, а також на його відкритій взаємодії з судом, яка полягає у добросовісному користуванні процесуальними правами та сумлінному виконанні процесуальних обов`язків.

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 26.05.2022 у справі № 903/806/20 сформулював принцип добросовісної поведінки боржника - фізичної особи, за яким право на звільнення від боргів та відновлення платоспроможності у судових процедурах неплатоспроможності фізичної особи набуває лише добросовісний боржник, який не за своїм неправомірним умислом потрапив у стан неплатоспроможності, сумлінно виконує обов`язки боржника та не приховує обставин, що можуть вплинути на розгляд справи чи задоволення кредиторських вимог, при цьому демонструє дієве прагнення до компромісу з кредиторами щодо умов реструктуризації боргів та в межах об`єктивних можливостей вживає заходів до задоволення їх вимог.

Саме такий боржник реалізує право ініціювати провадження у справі про власну неплатоспроможність не на шкоду кредиторам, а для досягнення легітимної мети цього провадження - соціальної реабілітації добросовісного боржника за спеціальною судовою процедурою шляхом реструктуризації заборгованості та/або звільнення від боргів задля відновлення його платоспроможності.

Разом із цим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, саме на боржника покладено обов`язок довести належними доказами ті обставини, що вказані ним в поданій заяві.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що боржницею - ОСОБА_1 не наведено підстав в підтвердження наявності обставин, з якими закон пов`язує можливість створення для доброчесного боржника сприятливих умов для погашення боргів через процедуру неплатоспроможності.

Отже, з огляду на викладені вище обставини та наведені норми, суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі суд дійшов висновку, що заявнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Керуючись ст. 113, 115, 116, 119 Кодексу України з процедур банкрутства, статтями 76, 77, 78, 79, 232-235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги в строки, передбачені ст. 256 ГПК України.

Повна ухвала складена та підписана 04.08.2025.

Суддя Аюпова Р.М.