ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2025 Справа № 914/1592/25

м. Львів

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна реконструкція», м.Київ

до відповідача: Терешкевич Тетяни Андріївни, м.Новий Розділ Львівської області

про стягнення 160000 грн.

Суддя Олена ЩИГЕЛЬСЬКА

1. ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

2. Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна реконструкція» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Терешкевич Тетяни Андріївни про стягнення 197000 грн.

3. Ухвалою суду від 27.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи №914/1592/25 вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань та повідомлення (виклику) сторін.

4. Ухвала суду від 27.05.2025 року про відкриття провадження у справі надіслана позивачу до його електронного кабінету, в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи та доставлена - 28.05.2025 року.

5. Відповідно до положень ч. 11 ст. 242 ГПК України у зв`язку з відсутністю у відповідача електронного кабінету, ухвала суду про відкриття провадження у справі була надіслана за місцезнаходженням відповідача, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

6. Поштова кореспонденція яка надсилалася на адресу місцезнаходження відповідача повернута на адресу суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання», що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим конвертом з вкладенням та Довідкою Ф.20.

7. Відповідно до ч.ч. 3, 7 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.

8. Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення, інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

9. Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» відомості про місцезнаходження юридичної особи містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

10. Суд зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або фізичних осіб-учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу.

11. Примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції або повернуті органами зв`язку з позначками «адресат відсутній», «закінчення терміну зберігання» тощо з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій. Відсутність сторони за адресою чи незабезпечення одержання за такою адресою кореспонденції створює саме для учасника справи негативні наслідки, які він зобов`язаний передбачити та самостійно вжити заходи щодо їх ненастання.

12. Сам лише факт не отримання учасником провадження кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

13. 07.07.2025 позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог.

14. Щодо вказаної заяви позивача про зменшення позовних вимог суд зазначає таке.

15. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

16. У поданій заяві про зменшення розміру позовних вимог зазначено, що після пред`явлення позову 13.06.2025 відповідачем було частково оплачено заборгованість у розмірі 37000 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №1.176017747.1 та №2.176047105.1. Відтак, просить закрити провадження у справі в частині стягнення 37000 грн, решта позовні в частині стягнення 160000 грн підтримує.

17. Враховуючи що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань та повідомлення (виклику) сторін, а заява про зменшення розміру позовних вимог подана в межах визначеного строку для вчинення процесуальних дій, суд вважає за необхідне прийняти до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог та розгляд справи здійснювати з її урахуванням.

18. Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

19. Судом встановлено, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, у відповідності до ст. 13 ГПК України, учасникам справи створювались необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

20. АРГУМЕНТИ СТОРІН.

21. Аргументи позивача.

22. Позов обґрунтовано тим, що 02.10.2023 позивач помилково перерахував відповідачу грошові кошти у сумі 197`000,00 грн. При цьому між сторонами не існувало жодних договірних відносин.

23. У зв`язку із цим, позивач направив відповідачу вимогу про повернення грошових коштів. Однак, оскільки така була проігнорована, він звернувся до суду із цим позовом.

24. У відповідності до заяви про зменшення розміру позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 160000 грн, 3028 грн судового збору та 10000 грн витрат на правову допомогу.

25. Аргументи відповідача.

26. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав.

27. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

28. 02.10.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна реконструкція» перерахувало на платіжні реквізити Фізичної особи підприємця Терешкевич Тетяни Андріївни грошові кошти у розмірі 197000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №522 від 02.10.20203, зазначивши у призначенні платежу: «оплата за товар в асортименті згідно рах.№9 від 02.10.2023, без ПДВ».

29. Зважаючи на відсутність між сторонами договірних відносин та помилковість проведеного платежу, позивач направив відповідачу Лист вих.№26 від 06.03.2025, у якому просив повернути помилково перераховані згідно із платіжною інструкцією №522 від 02.10.2023 кошти у розмірі 197000,00 грн.

30. Відповідний лист було отримано відповідачем 25.03.2025, що підтверджується відстеженням на сайті АТ «Укрпошти» поштового відправлення №960.

31. Станом на дату ухвалення рішення у цій справі, відповідачем повернуто лише 37000,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №1.176017747.1 від 13.06.2025 на суму 7000,00 грн та №2.176047105.1 від 13.06.2025 на суму 30000,00 грн.

32. Доказів повернення позивачу помилково перерахованих останнім грошових коштів у сумі 160000,00 грн.

33. ОЦІНКА СУДУ.

34. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України). Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

35. За приписами частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

36. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Зокрема, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 ЦК України.

37. У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

38. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

39. Вказані вище висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 30.10.2024 у справі №910/4770/22.

40. З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є матеріально-правова вимога про стягнення із відповідача 160000,00 грн (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) безпідставно набутих грошових коштів.

41. Підставами позовних вимог слугують обставини набуття відповідачем за рахунок позивача 197000,00 грн. за відсутності для того правових підстав та внаслідок помилкового перерахування позивачем грошових коштів.

42. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б вказували на існування між сторонами договірних відносин.

43. З наведеного випливає, що спірні правовідносини у цій справі є кондиційними. Сутність зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідносин, та передання майна тій потерпілій особі, яка має належний правовий титул на нього (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №910/1531/18).

44. Судом встановлено, що 02.10.2023 позивач помилково перерахував відповідачу 197`000,00 грн., у зв`язку із чим просив повернути вказану суму грошових коштів, направивши останньому лист №26 від 06.03.2025. Попри отримання вказаного листа 25.03.2025, відповідач повернув зазначені кошти лише частково у розмірі 37000 грн, що підтверджується наявними у справі платіжними інструкціями №1.176017747.1 від 13.06.2025 на суму 7000,00 грн та №2.176047105.1 від 13.06.2025 на суму 30000,00 грн. з призначенням платежів: «повернення помилково перерахованих коштів в сумі 197000,00 грн (сто дев`яносто сім тисяч гривень 00 копійок) по рахунку №9 від 02 жовтня 2023 згідно платіжного доручення №522 від 02.10.2023р.».

45. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено постанові Верховного Суду від 09.11.2018 у справі N 911/3685/17.

46. Позивач вказує, що платіж у сумі 197000,00 грн. було проведено внаслідок помилки. Зазначеної обставини відповідачем не заперечено.

47. Судом встановлено, що на момент звернення позивача із позовною заявою згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, 29.04.2025 здійснено державну реєстрацію припинення діяльності Фізичної особи-підприємця Терешкевич Тетяни Андріївни (номер запису: 002002222. Підстава: власне рішення).

48. За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, у тому числі й фізичні особи, які не є підприємцями. Випадки, коли справи у спорах, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, підвідомчі господарському суду, визначені статтею 20 ГПК України.

49. Відповідно до ст. 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

50. За змістом статей 51, 52, 598 - 609 ЦК України, статей 202 - 208 ГК України, статті 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

51. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 127/23144/18 та в постановах Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18, від 05.06.2019 у справі № 904/1083/18, від 09.10.2019 у справі № 127/23144/18.

52. Відтак, зобов`язання відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились і він відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними зі своєю підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

53. Відносини між сторонами виникли у грудні 2023 року, коли відповідач мав статус фізичної особи-підприємця, відносини мали господарський характер, оплата була здійснена на рахунок « 2600», що є рахунком для ведення господарської діяльності, лист про повернення коштів був надісланий і отриманий 25.03.2025 року, коли відповідач мав статус ФОП. Призначення помилкового платежу також носить господарський характер.

54. Отже, відносини з моменту виникнення мали господарський характер.

55. Зважаючи на все викладене вище, суд доходить висновку, що позивач помилково перерахував відповідачу грошові кошти у сумі 197000,00 грн., а відповідач за відсутності для того правових підстав набув та зберіг вказану суму грошових коштів, тим самим безпідставно збагатившись за рахунок позивача. Відтак, суд вбачає наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин приписів статті 1212 ЦК України та, відповідно, задоволення позовних вимог з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 160000 грн.

56. СУДОВІ ВИТРАТИ

57. В позовній заяві позивач зазначив, що орієнтовний розрахунок судових витрат які позивач поніс і очікує понести у зв`язку з розглядом справи, складається з суми сплаченого судового збору і становить 3028,00 грн.

58. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, судовий збір в розмірі 3028,00 грн покладається на відповідача в повному обсязі.

59. Відповідно до статті 129 ГПК України судовий збір в сумі 2422,40 грн покладається на відповідача.

60. Що стосується заяви позивача про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн., суд відзначає наступне.

61. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

62. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України, витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 126 ГПК України, для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

63. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

64. Відповідно до ч. 3 ст. 124 ГПК України, попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

65. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката позивачем надано належним чином засвідчені копії Договору про надання правової допомоги від 01.04.2025, укладеного між позивачем і адвокатом Бондар А.В., рахунку на оплату №1/42 від 22.04.2025 та платіжної інструкції №2107 від 25.04.2025 про оплату 10000 грн. за підготовку позовної заяви.

66. Так, дослідивши умови Договору про надання правової допомоги від 01.04.2025, сторони у п.4.1 Договору погодили, що отримання винагороди Адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару. Розмір гонорару погоджується сторонами в розмірі: підготовка позовної заяви та подання її до суду - 10000 грн.; участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції - 2000 грн одне засідання.

67. В силу дії п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України, однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

68. Розмір витрат на оплату послуг адвоката, у відповідності до ч. 4 ст. 126 ГПК України, має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

69. Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 звертає увагу на те, що відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

70. При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

71. Згідно з п. 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

72. Пунктом 9 ч.1 ст. 1 вказаного Закону визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

73. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

74. Відповідно до ст.19 цього Закону, видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

75. У ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

76. Як вказує Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини (п. 28 Постанови).

77. Суд також звертає увагу на те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Зазначене узгоджується з позицією Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, наведеною в постанові від 03.10.19р. у справі № 922/445/19.

78. Частинами першою та другою статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

79. Відповідно до ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

80. Відповідно до правового висновку, що міститься в постанові Верховного Суду від 13.03.2025 в справі № 275/150/22, яка підлягає врахуванню судом в силу приписів ч. 4 ст. 236 ГПК України, що кореспондується за змістом із ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", суд може зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, але виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі обґрунтування нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт (ч. 5 ст. 126 ГПК України). Суд враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

81. Клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правову допомогу від відповідача не надходило.

82. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 вересня 2020 року у справі № 904/3583/19 вказано, що: «у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок ) доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомогти адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

83. У розумінні положень частини п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

84. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

85. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України (на підставі якої прийнято рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу) суд може зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, але виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі обґрунтування нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом витраченим на виконання робіт (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України). Суд враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи».

86. Водночас при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, пункт 269). Подібні висновки містяться зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.11.2018 у справі № 910/23210/17, від 09.03.2021 у справі № 200/10535/19-а, 18.03.2021 у справі № 520/4012/19, 23.04.2021 у справі № 521/15516/19, 14.06.2021 у справі №826/13244/16.

87. Тобто суд не має підстав втручатися в договірні відносини між адвокатом і клієнтом, регулювати чи змінювати їхні домовленості. Натомість завдання суду - визначити обґрунтованість розміру витрат на правову допомогу і обсяг наданих адвокатом послуг, відшкодування яких покладається на іншу сторону спору.

88. Резюмуючи встановлене вище, суд доходить висновку, що заявлена до стягнення позивачем сума витрат на правову допомогу відповідає критеріям фактичності, реальності, розумності, обґрунтованості та необхідності в межах справи, що розглядалась судом. Визначена позивачем вартість послуг на правову допомогу відповідає також вимогам співмірності із предметом спору, ціною позову, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Тому суд не вбачає підстав визнавати заявлену до стягнення суму не обґрунтованою з власної ініціативи. Відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 10000 грн витрат на правову допомогу.

Керуючись ст. ст. 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 233-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Терешкевич Тетяни Андріївни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженої відповідальністю «Будівельна реконструкція» (02094, місто Київ, провулок Магнітогорський, будинок 1; ідентифікаційний код 38217323) 160000 грн. заборгованості, 3028,00 грн судового збору та 10000,00 грн витрат на правову допомогу

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили в порядку ст. 327 ГПК України

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

У зв`язку з перебуванням судді Щигельської О.І. у відпустці повний текст рішення підписано 13.08.2025.

Суддя Щигельська О.І.