ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2025 р. м. Київ Справа № 911/200/25

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-ПЛЮС»

До Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс»

про стягнення 1 003 177,56 грн. (збільшено до 1 578 455,03 грн.)

Суддя Т.П. Карпечкін

За участю представників:

від позивача: Пустовий М.В.

від відповідача: не з`явився.

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-ПЛЮС» до Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» про стягнення 1 003 177,56 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/200/25 за правилами загального позовного провадження. Сторони належним чином повідомлені про дане судове провадження.

В ході підготовчого провадження у справі № 911/200/25 судові засідання відкладались з метою з`ясування усіх обставин, передбачених ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

В ході підготовчого провадження позивач подав заяву про збільшення позовних вимог до 1 578 455,03 грн.

Відповідачем відзиву на позов не подано, позовні вимоги не заперечено та не спростовано.

За наслідками підготовчого провадження у справі позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Також зазначив і про те, що ним повідомлено про всі обставини справи, які йому відомі, та надані суду всі наявні в нього докази. Відповідач заперечень проти позову не надав.

На виконання вимог ч. 1 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України та ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України судом під час підготовчого провадження у справі № 911/200/25 вирішено питання та вчинено усі дії, необхідні для підготовки справи до розгляду по суті.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Враховуючи те, що судом під час підготовчого судового засідання вирішено питання, зазначені в ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України та вчинено усі необхідні дії, передбачені ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення правильного, своєчасного та безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 09.07.2025.

У судовому засіданні 09.07.2025 розгляд справи по суті відкладався на 18.07.2025 у зв`язку з обставинами, які підпадають під випадки, наведені у ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 18.07.2025 представник позивача позовні вимоги підтримав. Відповідачем в ході розгляду спору відзиву на позов не подано, позовні вимоги не заперечено та не спростовано.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 18.07.2025 судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-ПЛЮС» подано позов до Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» про стягнення 1 003 177,56 грн. заборгованості за послуги лісозаготівлі.

Згідно з заявою про збільшення позовних вимог позивач також просить стягнути з відповідача 257 437,90 грн. пені, 72 030,59 грн. 3% річних та 245 808,98 грн. інфляційних у зв`язку з простроченням виконання грошових зобов`язань з оплати наданих послуг з лісозаготівлі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 04.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-ПЛЮС» (позивач) та Державним підприємством «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» (відповідач) укладено Договір №04-01/22-02-П про надання послуг з лісозаготівлі (надалі - Договір).

За умовами Договору Виконавець (позивач) зобов`язаний на власний ризик, власними силами та засобами, надати Замовнику (відповідачу) лісозаготівельні послуги. Замовник зобов`язаний прийняти та оплатити надані послуги (п. 1.1. Договору).

Згідно з п. 1.2. Договору перелік, вид, обсяги, ціна та характеристики Послуг, що надаються за Договором зазначаються у Специфікації, яка є невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 3.1. Договору загальна вартість Послуг складається з сум вартості послуг наданих виконавцем на протязі строку дії правочину.

Згідно п. 5.1. Договору Замовник здійснює приймання заготовленої лісопродукції за участю представника Виконавця. Про надані послуги Виконавець та Замовник складають Акт наданих послуг, який підписується уповноваженими представниками сторін протягом 5 робочих днів з дня фактичного надання послуг.

Згідно з п. 3.6. Договору повний розрахунок з надані послуги провлдиться після складання та підписання Акту.

Як зазначає позивач та підтверджується наданими ним доказами, на виконання умов Договору позивачем у період 2022-2923 років надано відповідачу послуги з лісозаготівлі на загальну суму 2 362 495,86 грн., що підтверджується Актами прийому передачі виконаних робіт.

Однак, відповідач свої зобов`язання щодо оплати наданих послуг виконав частково, оплативши надані позивачем послуги лише на суму 1 359 318,30 грн.

У зв`язку з чим, за відповідачем утворилась прострочена заборгованість з оплати наданих позивачем послуг з лісозаготівлі у сумі 1 003 177,56 грн., прострочення за якою триває у відповідності до п. 3.6. Договору з наступного дня після підписання Акту прийому-передачі послуг.

У зв`язку з простроченням виконання грошових зобов`язань з оплати наданих послуг з лісозаготівлі, позивач також просить (у заяві про збільшення позовних вимог) стягнути з відповідача 257 437,90 грн. пені, 72 030,59 грн. 3% річних та 245 808,98 грн. інфляційних.

Відповідачем в ході розгляду спору відзиву на позов не подано, позовні вимоги не заперечено та не спростовано.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується заборгованість відповідача в сумі 1 003 177,56 грн. за послуги лісозаготівлі, що відповідачем не заперечено та не спростовано.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Враховуючи, що відповідач в порушення умов Договору своєчасно та в повному обсязі не оплатив надані йому позивачем послуги по лісозаготівлі, відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання, що є підставою для нарахування неустойки, річних та інфляційних.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 6.5 Договору встановлено, що у разі недотримання строків оплати наданих послуг, Замовник сплачує Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача за прострочення виконання грошових зобов`язань з оплати послуг з лісозаготівлі пені у сумі 257 437,90 грн., 3% річних у сумі 72 030,59 грн. та інфляційних у сумі 245 808,98 грн., правомірні, обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними у розумінні ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як визначено ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем обґрунтовані та доведені, відповідачем не заперечені та не спростовані, тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у повному обсязі.

Оскільки позивачем не надано належних доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу в заявленій у попередньому розрахунку сумі, відповідне питання залишено судом без розгляду.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» (07201, Київська обл., смт. Іванків, вул. І. Проскури, 24, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-ПЛЮС» (77732, Івано-Франківська обл., Богородчанський район, село Раковець, вул. Івана Франка, 21-а, ) 1 003 177,56 грн. основного боргу, 257 437,90 грн. пені, 72 030,59 грн. 3% річних, 245 808,98 грн. інфляційних та 20 667,29 грн. витрат зі сплати судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. ст. 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 13.08.2025.

Суддя Т.П. Карпечкін