УХВАЛА

04 серпня 2025 року

м. Київ

cправа № 907/948/22

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду

Кондратової І. Д.,

розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фермент Плюс"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025

(головуючий - Андрієнко В. В., судді: Шапран В. В., Буравльов С. І.)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фермент Плюс"

до: 1) Фізичної особи-підприємця Солоніна Ярослава Миколайовича,

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Потестас"

про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Фермент Плюс" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Солоніна Ярослава Миколайовича (далі - відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Потестас" (далі - відповідач-2) про солідарне відшкодування шкоди в розмірі 93 395 Євро, завданої знищенням вантажу позивача під час перевезення відповідачем-1, що на момент звернення з позовом ставить 3 617 683,34 грн.

2. Позов обґрунтовано тим, що при перевезенні відповідачем-1 вантажу позивача, 04.07.2022 на території Республіки Молдови сталася пожежа, внаслідок якої напівпричіп марки SCHMITZ SCB-S3T, державний номер НОМЕР_1 та вантаж було знищено, що підтверджується актом про пожежу від 04.07.2022.

3. 03.04.2024 Господарський суд Київської області ухвалив рішення, яким у задоволенні позову відмовив.

4. 28.11.2024 Північний апеляційний господарський суд ухвалив постанову, якою рішення суду першої інстанції скасував й ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив частково; стягнув солідарно з відповідача-1 та відповідача-2 на користь позивача 3 606 062,75 грн основного боргу та 54 090,94 грн витрат на оплату судового збору; у задоволенні інших позовних вимог відмовив.

5. 27.03.2025 Верховний Суд ухвалив постанову, якою касаційну скаргу відповідача задовольнив частково, постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2024 та додаткову постанову цього суду від 03.02.2025 у цій справі скасував, а справу передав на новий розгляд до апеляційного господарського суду.

6. Після нового розгляду, 28.05.2025 Північний апеляційний господарський суд ухвалив постанову, якою рішення суду першої інстанції залишив без змін.

7. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач належними засобами доказування не довів наявність правових підстав для стягнення з відповідачів збитків завданих знищенням вантажу.

8. 04.07.2025 позивач надіслав до Верховного Суду засобами поштового зв`язку касаційну скаргу, в якій просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

9. Верховний Суд перевірив форму і зміст касаційної скарги та установив, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, викладених статтею 290 ГПК України, тому наявні підстави для залишення її без руху з огляду на таке.

10. Частиною першою статті 300 ГПК України передбачено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

11. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

12. Таким чином правильність оформлення касаційної скарги, зокрема, її вимоги, зміст та підстави касаційного оскарження, покладається саме на заявника касаційної скарги.

13. Так, відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

14. Процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або допущене судом порушення норм процесуального права та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 287 ГПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.

15. У касаційній скарзі скаржник підставою касаційного оскарження визначає випадок, передбачений пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України.

16. Верховний Суд звертає увагу, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 2 пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України).

17. Відповідно до сталої практики Верховного Суду у цьому випадку необхідно чітко вказати:

- норму права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд неправильно застосував в оскаржуваному судовому рішенні;

- навести висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні;

- навести висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду, зазначити дату її прийняття та номер справи;

- обґрунтувати подібність правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.

18. У касаційній скарзі скаржник зазначає, що рішення апеляційного суду є необґрунтованим, незаконним та таким, що ухвалене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме:

- неправильне застосування та тлумачення статті 924 Цивільного кодексу України та статті 314 Господарського кодексу України щодо презумпції вини перевізника та розподілу тягаря доказування; суд безпідставно поклав на позивача обов`язок доведення обставин, які за законом має спростовувати відповідач;

- неправильному застосуванні та тлумаченні норм Цивільного та Господарського кодексів України щодо укладення договорів, зокрема договору перевезення (статті 11, 202, 207, 626, 627, 628, 638, 639, 640, 641, 642, 908, 909 Цивільного кодексу України), та положень Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (статті 4, 9), суд проігнорував фактичний характер правовідносин та наявність сукупності доказів, що підтверджують укладення та виконання договору перевезення;

- неналежна оцінка доказів (стаття 86 ГПК України), зокрема, ігнорування сукупності доказів, що підтверджують факт укладення та виконання договору перевезення, прийняття вантажу відповідачем-1, а також ідентифікації відповідача-1 та його транспортного засобу на місці події;

- неправильне тлумачення та застосування норм Цивільного кодексу України (зокрема, статей 553, 207) щодо договору поруки, а також формальний підхід до оцінки доказів, що призвів до хибного висновку щодо особи, за яку надана порука;

- не враховано в повній мірі висновки суду касаційної інстанції;

- порушення принципу змагальності та всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи (статті 13, 74 ГПК України) шляхом ігнорування ключових доводів позивача та необґрунтованої відмови у задоволенні заявлених вимог;

- порушення статей 13, 42 ГПК України (принцип змагальності) та неправильне застосування пункту 2 частини другої статті 202 ГПК України (поважні причини неявки); порушення фундаментального права позивача на справедливий судовий розгляд та право на ефективний захист своїх інтересів у суді, гарантованих як національним законодавством, так і статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки суд необґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

19. Водночас в обґрунтування касаційної скарги скаржник конкретно не зазначає, які саме постанови Верховного Суду та не наводить, який саме висновок щодо застосування конкретних норм права зроблений у них та не застосований судами попередніх інстанцій.

20. Крім того, Верховний Суд звертає увагу, що враховуючи повноваження суду касаційної інстанції, передбачені вимогами статті 300 ГПК України, у разі якщо касаційна скарга подається у зв`язку з порушенням норм процесуального права щодо дослідження доказів, то підставою касаційного оскарження в такому разі є пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України.

21. У такому разі касаційна скарга має містити зазначення, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами першою, третьою статті 310 ГПК України призвело до прийняття незаконного судового рішення, та вказати, яким чином це порушення впливає на встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

22. При цьому, Верховний Суд звертає увагу, що вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, повинні узгоджуватися з визначеними скаржником підставами касаційного оскарження судових рішень.

23. Наведені недоліки щодо змісту касаційної скарги є підставою для залишення її без руху, із наданням скаржникові строку на приведення касаційної скарги у відповідність до вимог пунктів 5, 6 частини другої статті 290 ГПК України шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції з урахуванням наведених вище вимог процесуального законодавства.

24. Також відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

25. Вирішуючи питання щодо обов`язку скаржника сплатити судовий збір у встановлених порядку і розмірі, суд виходить з того, що правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір" № 3674-VI від 08.07.2011.

26. За подання касаційної скарги на рішення суду ставки судового збору встановлюються у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми (підпункт 7 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір").

27. Ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

28. З огляду на зміст касаційної скарги скаржник за її подання повинен був сплатити судовий збір у розмірі 108 530,50 грн (1,5 відсотка від 3 617 683,34 грн х 200 %).

29. До касаційної скарги заявник не додав документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

30. Таким чином, скаржнику необхідно сплатити зазначену суму судового збору та надати суду оригінал відповідної платіжної інструкції.

31. Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

32. Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Керуючись нормами статей 174, 234, 288, пункту 5 частини другої, пункту 2 частини четвертої статті 290, частини другої статті 292 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фермент Плюс" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 у справі № 907/948/22 залишити без руху.

2. Встановити скаржнику строк десять днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків касаційної скарги таким способом:

- привести касаційну скаргу у відповідність до вимог пунктів 5, 6 частини другої статті 290 ГПК України шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції, з урахуванням недоліків, визначених у пунктах 15-23 цієї ухвали;

- уточнену редакцію касаційної скарги, подану на виконання приписів цієї ухвали, необхідно також надіслати іншим учасникам справи, надавши суду докази такого надіслання з урахуванням положень статті 42 ГПК України;

- надати суду документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 108 530,50 грн.

3. Роз`яснити скаржнику, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде йому повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя І. Кондратова