ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2025м. ДніпроСправа № 904/2142/25

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Колісника І.І.

розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Бабіна Володимира Івановича, м. Перещепине Самарівського району Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Схід Агро", с. Зоряне Синельниківського району Дніпропетровської області

про стягнення 15 951,11 грн.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець Бабін Володимир Іванович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Схід Агро" заборгованості в сумі 15951,11 грн, з яких: 13975,50 грн основний борг, 254,35 грн пеня, 247,76 грн 3% річних, 1473,50 грн інфляційні втрати.

Судові витрати, які за наведеним у позові попереднім (орієнтовним) розрахунком складаються з витрат зі сплати судового збору в сумі 3028,00 грн та на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн, позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язання з оплати послуг перевезення вантажу (соняшник у кількості 26,62 т) за договором на внутрішні перевезення вантажу автомобільним транспортом № ТП-140/1-СА від 20.08.2024.

Ухвалою суду від 05.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами; відповідачу для подання відзиву на позов встановлено 15-денний строк з дня вручення цієї ухвали.

03.06.2025 від представника позивача адвоката Ямкового В.Ф. через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи (далі ЄСІКС) надійшла заява, в якій він просить прийняти рішення щодо стягнення з відповідача на користь Фізичної особи-підприємця Бабіна Володимира Івановича витрати, понесені позивачем на оплату професійної правничої допомоги в сумі 7000,00 грн. На підтвердження відповідних витрат позивача до заяви додано акт наданих юридичних послуг на суму 7000,00 грн за договором № 01/04-25 про надання правової допомоги від 14.04.2025 та додатковою угодою № 1 від 14.04.2025.

Ухвала суду від 05.05.2025 доставлена до електронного кабінету відповідача в ЄСІКС 07.05.2025 о 16:49 год, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою про доставку електронного листа, сформованого системою діловодства "ДСС" та свідчить про обізнаність відповідача з наявністю судового провадження у справі (а.с. 38).

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов як у встановлений судом строк, так і на час ухвалення рішення не скористався.

Згідно з частиною дев`ятою статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За викладених обставин суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між Фізичною особою-підприємцем Бабіним Володимиром Івановичем (далі перевізник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Схід Агро" (далі замовник, відповідач) укладено договір № ТП-140/1-СА від 20.08.2024 на внутрішні перевезення вантажів автомобільним транспортом (далі договір).

Відповідно до пункту 1.1 договору перевізник зобов`язується протягом строку дії цього договору за завданням замовника в обумовлені сторонами строки приймати довірений йому замовником вантаж, доставляти цей вантаж власним автомобільним транспортом до пункту призначення та видавати його визначеній замовником особі, яка має право на одержання такого вантажу, а замовник зобов`язується оплачувати належним чином надані перевізником послуги.

Перевізник здійснює перевезення вантажів на підставі письмової або усної заявки замовника, у якій зазначається вся необхідна для використання умов цього договору інформація, а саме: найменування замовника; найменування та реквізити вантажовідправника; найменування та реквізити вантажоодержувача; інформація про вантаж (найменування, характеристика, кількість, об`єм, пакування тощо); адреса, дата та час (години) місць завантаження та розвантаження вантажу; вартість послуги (п. 2.1. договору).

Пунктом 4.1 договору передбачено, що надання послуг за цим договором фіксується двостороннім актом виконаних робіт (послуг), який складається у двох примірниках, по одному для кожної із сторін, підписується уповноваженими представниками перевізника й замовника, засвідчується печатками сторін та повинен містити наступну інформацію: найменування перевізника та замовника; вантажовідправника та вантажоодержувача; інформація про перевезений вантаж; дата і маршрут перевезення; інформація про транспортний засіб; вартість перевезення.

Факт надання послуги з перевезення підтверджується: документами, що підтверджують передавання вантажу від вантажовідправника перевізнику, передавання вантажу перевізником вантажоодержувачу згідно з чинним законодавством України, товарно-транспортною накладною, актом виконаних робіт (послуг) (п. 4.5 договору).

За умовами пункту 4.6 договору замовник оплачує вартість послуг з перевезення на підставі виставленого перевізником рахунку-фактури протягом 7 банківських днів з моменту отримання замовником від перевізника належним чином оформлених документів згідно з п. 4.5 цього договору.

Підставою для виставлення рахунка-фактури є дані підписаного сторонами акта виконаних робіт (послуг), відмітки замовника в супровідних документах, а також акти, складені для підтвердження фактів, які можуть бути підставою для покладення на перевізника матеріальної відповідальності (п. 4.7 договору).

У разі відсутності претензій у замовника до якості перевезення, замовник підписує наданий перевізником акт виконаних робіт (послуг). За наявності претензій щодо якості перевезення замовник надає перевізнику мотивовану письмову відмову від прийняття послуг. У разі наявності у замовника претензій щодо якості наданих перевізником послуг, строк оплати продовжується на кількість днів, протягом яких сторони врегульовували розбіжність (п. 4.9 договору).

У пункті 5.5 договору сторонами узгоджено, що у разі порушення замовником строків оплати наданих перевізником послуг, крім випадків, передбачених пунктами 4.8, 4.9 та розділом 6 цього договору (Обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини)), замовник зобов`язаний на вимогу перевізника сплатити пеню в розмірі 0,01% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Цей договір набуває чинності з дати його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2025. Строк дії цього договору автоматично продовжується до 31 числа грудня місяця наступного календарного року, якщо до закінчення строку дії договору жодна із сторін не заявить про його припинення (п. 9.1 договору).

На виконання умов договору позивач надав відповідачу послуги з перевезення соняшнику за маршрутом Миронове Синельниківського р-ну м. Синельникове в кількості 26,62 т за ціною 525,00 грн за тонну, що підтверджується підписаним і скріпленим печатками сторін актом надання послуг № 145 від 31.08.2024 на суму 13975,50 грн (далі спірний акт) (а.с. 17).

На оплату наданих послуг позивачем відповідачу був виставлений рахунок № 143 від 31.08.2024 на суму 13975,50 грн (а.с. 18).

Відповідач своїх зобов`язань з оплати наданих йому за спірним актом послуг на суму 13975,50 грн не виконав, у зв`язку з чим і виник спір.

Предметом доказування є обставини, пов`язані з виконанням сторонами своїх зобов`язань за договором.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно зі статтею 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

За змістом частини першої статті 916 Цивільного кодексу України за перевезення вантажу стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Частиною першою статті 919 цього Кодексу передбачено, що доставка вантажу до пункту призначення здійснюється перевізником у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків у розумний строк.

Відповідно до частини першої та другої статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Позивач свої зобов`язання з перевезення за договором виконав належним чином, що підтверджується підписаним сторонами актом надання послуг № 145 від 31.08.2024 на суму 13975,50 грн.

Зважаючи на пункт 4.6 договору відповідач повинен був оплатити вартість наданих позивачем послуг перевезення на підставі виставленого ним рахунку протягом 7 банківських днів з моменту отримання документів згідно з пунктом 4.5 договору, зокрема спірного акта.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З 1 квітня 2023 року в Україні система переказів функціонує на базі міжнародного стандарту ISO 20022, що означає здійснювати міжбанківські платіжні операції можна в будь-який час, не чекаючи ранку чи закінчення вихідних (четверта версія Системи електронних платежів НБУ СЕП-4). Після запровадження СЕП-4 (після 01.04.2023) в Україні скасовано поняття "банківський день", тобто міжбанківські перекази можуть бути отримані навіть у вихідні чи святкові дні, ввечері та вночі. (Попередня версія СЕП надсилала банківські платежі, здійснені ввечері, на ранок наступного дня, а у вихідні в перший робочий день). Отже, з 1 квітня 2023 року банківський день рівнозначний календарному дню.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, яка знайшла своє відображення, зокрема, в постановах від 11.03.2024 у справі № 922/1813/23, від 16.05.2024 у справі № 910/7012/23, від 26.03.2025 у справі № 905/821/24, на правовідносини сторін, коли ними у свободі договору (стаття 627 Цивільного кодексу України) досягнуто домовленості про призначення кінцевої календарної дати виконання зобов`язання за договором, не поширюються положення статті 254 Цивільного кодексу України щодо закінчення строку з огляду на норми частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, яка визначає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); статті 629 Цивільного кодексу України, відповідно до якої договір є обов`язковим для виконання сторонами, а також принципу належного виконання зобов`язання, який полягає в тому, що виконання має бути проведене належними сторонами, щодо належного предмета, у належний спосіб, у належний строк (термін), у належному місці.

З урахуванням наведеного та положень статей 253, 254 Цивільного кодексу України щодо початку й закінчення перебігу строків відповідач повинен був здійснити повну оплату наданих позивачем послуг перевезення за спірним актом не пізніше 07.09.2024.

Відповідач обставин, наведених в обґрунтування позовних вимог, не спростував, доказів оплати наданих позивачем послуг у сумі 13975,50 грн не надав, хоча з огляду на свої процесуальні права та обов`язки таку можливість мав. Строк виконання зобов`язання з оплати за спірним актом є таким, що настав. Наданим позивачем двостороннім актом звірки взаємних розрахунків за січень листопад 2024 року була підтверджена заборгованість відповідача за спірним актом на суму 13975,50 грн (а.с. 19).

Статтею 526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з частиною першою статті 193 Господарського кодексу України, встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

За таких обставин заявлені позивачем вимоги про стягнення основного боргу в сумі 13975,50 грн є законними й обґрунтованими.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами пункту 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом положень частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Можливість нарахування пені поза межами шестимісячного строку договором не передбачена.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.10.2024 у справі № 911/952/22 (провадження № 12-79гс23) дійшла висновку про те, що застосування в тексті господарського договору формулювання "за кожен день прострочення" не можна вважати установленням іншого, ніж визначеного частиною шостою статті 232 ГК України, строку нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені). Таке формулювання лише повторює вирізняльну характеристику пені (поденне її нарахування) та характеризує її механізм визначення (розрахунку), однак жодним чином не впливає на можливість зменшення або збільшення строку нарахування пені, визначеного законом чи договором (п. 209).

Заявлена позивачем до стягнення пеня у сумі 254,35 грн розрахована за період з 11.09.2024 по 11.03.2025 із заборгованості в сумі 13975,50 грн за ставкою 0,01%.

Зважаючи на викладене, приймаючи до уваги прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання з 08.09.2024, нарахування пені у межах шестимісячного строку допустиме по 08.03.2025.

Тому з урахуванням меж позовних вимог передбачена договором пеня за період з 11.09.2024 по 08.03.2025 (179 днів) становить 250,16 грн (13975,50х0,01х179/100 = 250,16).

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заявлені позивачем до стягнення 3% річних у сумі 247,76 грн розраховані за період з 11.09.2024 по 15.04.2025 із заборгованості в сумі 13975,50 грн.

Перевіркою наданого позивачем розрахунку судом установлено, що позивач помилково визначив загальну кількість днів нарахування у межах визначеного ним періоду, а саме 216 днів замість правильної кількості 217 днів. Однак, з урахуванням меж позовних вимог, підстави для зменшення заявленої до стягнення суми 3% річних відсутні.

Розрахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат у загальній сумі 1473,50 грн здійснений із заборгованості в сумі 13975,50 грн за період з вересня 2024 року по березень 2025 року з урахуванням сукупного індексу інфляції за визначений період - 110,543%.

Щодо порядку розрахунку інфляційних втрат суд зазначає таке.

Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 905/21/19 наведено формулу за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.

Зазначена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19.

Крім того, об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 надала роз`яснення, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Перевіркою розрахунку інфляційних втрат порушень не виявлено.

Отже, законними й обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з відповідача 15946,92 грн, з яких: 13975,50 грн основний борг, 250,16 грн пеня, 247,76 грн 3% річних, 1473,50 грн інфляційні втрати.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує наступне.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України).

У позовній заяві позивач визначив і просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн.

Відповідно до частин першої - третьої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

На підтвердження витрат на послуги адвоката позивачем у межах передбаченого законом строку надані наступні докази: договір про надання правової допомоги № 01/04-25 від 14.04.2025 із додатковою угодою до нього № 1 від 14.04.2025; акт наданих юридичних послуг від 16.04.2025 на суму 7000,00 грн до договору про надання правової допомоги № 01/04-25 від 14.04.2025 та додаткової угоди № 1 від 14.04.2025; свідоцтво про право на заняття Ямковим В.Ф. адвокатською діяльністю № 2554 від 25.06.2012; ордер серії АЕ № 1381088 від 24.04.2025 на надання адвокатом Ямковим В.Ф. правової (правничої) допомоги Фізичній особі-підприємцю Бабіну Володимиру Івановичу у Господарському суді Дніпропетровської області.

При цьому за змістом пункт 1.1 договору про надання правової допомоги № 01/04-25 від 14.04.2025 адвокат Ямковий В.Ф. зобов`язується за завданням клієнта (позивач) надавати клієнту правову допомогу (далі послуги), а клієнт зобов`язується оплатити надання послуг та фактичні витрати адвоката, необхідні для виконання цього договору. Під послугами в цьому договорі розуміється наступне: захист, представництво та надання інших видів правової допомоги.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 цього договору гонорар форма винагороди адвоката за надання послуг, передбачених цим договором; розмір гонорару визначається сторонами у додаткових угодах до цього договору.

Пунктом 3.3 передбачено, що за прийняття до виконання доручення за цим договором клієнт виплачує адвокату аванс, розмір якого становить 100 відсотків суми гонорару, зазначеної в додатку(ках) до цього договору, в день підписання договору.

Розмір гонорару не залежить від досягнення або недосягнення адвокатом позитивного результату, якого бажає клієнт, якщо сторони додатково не домовлялися про інше (п. 3.8 договору про надання правової допомоги № 01/04-25 від 14.04.2025).

За умовами пункту 4.1 договору факт надання передбачених цим договором послуг підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг (далі акт), який складається адвокатом у 2-х примірниках та надсилається клієнту. При цьому сторони домовилися, що акт може складатися за будь-який період часу та включати в себе всі послуги, які були надані адвокатом клієнту протягом відповідного періоду часу. Клієнт протягом 3-х банківських днів після отримання двох примірників акта зобов`язаний підписати акт та/або скріпити своєю печаткою і повернути адвокату один примірник акта, а у разі відмови від його підписання протягом вказаного строку - надати адвокату письмові обґрунтовані зауваження та (або) заперечення до змісту акта та (або) послуг. У випадку, якщо протягом вказаного строку клієнт не поверне адвокату один примірник підписаного і скріпленого печаткою клієнта акта та не надасть адвокату письмові обґрунтовані зауваження та (або) заперечення до змісту акта та (або) послуг, то вважається, що акт підписаний клієнтом без зауважень та заперечень.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє по 15.03.2026 включно, а в частині оплати клієнтом адвокату гонорару та здійснення клієнтом передбачених договором компенсацій (відшкодування) витрат адвоката, пов`язаних з наданням послуг, - до повного виконання таких зобов`язань.

У додатковій угоді № 1 від 14.04.2025 до договору про надання правової допомоги № 01/04-25 від 14.04.2025 сторони погодили, що розмір гонорару адвоката за надання клієнту правничої (правової) допомоги (аналіз документів, підготовка та подача позовної заяви, відповіді на відзив (без представництва у суді)) у справі за позовом клієнта до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Схід Агро" про стягнення заборгованості за договором № ТП-140/1-СА від 20.08.2024 на внутрішні перевезення автомобільним транспортом становить 7000,00 грн.

Згідно з актом наданих юридичних послуг адвокатом на користь позивача були надані погоджені сторонами послуги на загальну суму 7000,00 грн.

Доказів оплати правничої (правової) допомоги на час розгляду справи по суті та вирішення за заявою позивача питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суду не надано. Втім витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України). Такий правовий висновок викладено також у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Вирішуючи питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі №362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Наданими позивачем доказами підтверджується факт отримання ним конкретного виду професійної правничої допомоги (послуг), вартість якої визначена в сумі 7000,00 грн, тобто у фіксованому розмірі.

Аналізуючи заявлену позивачем до стягнення суму витрат на професійну правничу допомогу у контексті зазначених правових критеріїв, суд приймає до уваги також статтю 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", згідно з якою гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу норми статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" убачається, що гонорар може встановлюватися у формах фіксованого розміру або погодинної оплати.

Указані форми відрізняються порядком обчислення. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Відтак фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених договором про надання правової (правничої) допомоги умов платежу конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.01.2023 у справі № 910/8342/21, визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частинах першій, четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладенні, зміні та розірванні договорів, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас у частині п`ятій статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в п.п. 119, 120 постанови від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

З огляду на викладене, оцінюючи обсяг наданої позивачу правничої допомоги та її вартість, з урахуванням законодавчих критеріїв визначення витрат на професійну правничу допомогу при їх розподілі, а також зважаючи на критерій розумного розміру, що пропагується й застосовується Європейським судом з прав людини, суд доходить висновку про недостатню обґрунтованість позивачем необхідності покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн.

Враховуючи малозначний характер справи, як за ціною позову, так і за критерієм незначної складності, кількість сторін, предмет позову, обсяг доказів, кількість та зміст підготовлених з боку позивача за час судового провадження заяв по суті справи (позовна заява), суд доходить висновку, що вартість наданої професійної правничої допомоги у цій справі не може бути покладена на відповідача повністю.

Прийнятною в аспекті розумності, обґрунтованості, пропорційності до предмета спору й ціни позову сумою за добросовісне надання правничої допомоги у цій справі, яку за її обставинами та за результатом розгляду можна в порядку розподілу покласти на відповідача, є сума в розмірі 4000,00 грн.

Тому на відповідача покладається судовий збір у сумі 3027,20 грн (пропорційно розміру задоволених позовних вимог) та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4000,00 грн. Решта судового збору в сумі 0,80 грн (15946,92х3028/15951,11 = 3027,20; 3028,00 3027,20 = 0,80) та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 20, 73-79, 86, 91, 123, 126, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Бабіна Володимира Івановича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Схід Агро" про стягнення заборгованості в сумі 15951,11 грн, з яких: 13975,50 грн основний борг, 254,35 грн пеня, 247,76 грн 3% річних, 1473,50 грн інфляційні втрати задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Схід Агро" (52910, Дніпропетровська обл., Синельниківський р-н, село Зоряне, вул. Центральна, буд. 27; ідентифікаційний код 30506220) на користь Фізичної особи-підприємця Бабіна Володимира Івановича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) основний борг у сумі 13975,50 грн, пеню в сумі 250,16 грн, 3% річних у сумі 247,76 грн, інфляційні втрати в сумі 1473,50 грн, судовий збір у сумі 3027,20 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн.

У решті позову - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 05.08.2025.

Суддя І.І. Колісник