РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.07.2025Справа № 910/3166/24

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого судді Блажівської О.Є. за участю секретаря судового засідання Глиняної А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №910/3166/24

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01001, місто Київ, вул. Хрещатик, буд. 10; ЄДПРОУ 19020407)

про визнання протиправним та скасування наказу про відміну електронного аукціону, зобов`язання вчинити дії,

за участю представників:

від позивача: Зайцев В.С.,

від відповідача: Юрченко Ю.В.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

1. Стислий виклад позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі також - Департамент комунальної власності), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту комунальної власності від 01.02.2024 №7-пр про відміну електронного аукціону №SPD001-UA-840 з продажу об`єкта малої приватизації: нежитлової будівлі, загальною площею 38,40 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , яка перебуває у власності Київської міської ради;

- зобов`язати Департамент комунальної власності протягом 10 робочих днів з дати набрання законної сили рішення суду у даній справі затвердити та завантажити в систему електронних торгів "Прозорро.Продажі" підписаний ОСОБА_1 та оператором електронного майданчика ТОВ "Полонекс" протокол про результати електронного аукціону №SPD001-UA-840 щодо продажу об`єкта малої приватизації: нежитлової будівлі, загальною площею 38,40 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , яка перебуває у власності Київської міської ради, який відбувся 23.01.2024 і в якому ОСОБА_1 визнаний переможцем;

- зобов`язати Департамент комунальної власності укласти із ОСОБА_1 договір купівлі-продажу об`єкта приватизації: нежитлової будівлі, загальною площею 38,40 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , яка перебуває у власності Київської міської ради після сплати ОСОБА_1 на відповідний поточний рахунок відповідача вартості вказаного об`єкту приватизації за результатами електронного аукціону №SPD001-UA-840, який відбувся 23.01.2024, і в якому позивача визнаний переможцем.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що протоколом про результати електронного аукціону від 23.01.2023 №SPD001-UA-840 позивача було визнано переможцем електронного аукціону з продажу об`єкта малої приватизації - нежитлової будівлі загальною площею 38,40 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . Проте відповідач, не зважаючи на те, що такий аукціон відбувся з дотриманням законодавчо встановлених правил, прийняв безпідставне та незаконне рішення про відміну вказаного аукціону, результати проведених торгів не визнав та ухилився від покладеного на нього законом обов`язку щодо укладення договору за результатами проведеного аукціону. Невизнання відповідачем як органом приватизації результатів торгів та відмова від укладення договору з переможцем аукціону, за твердженням позивача, порушує його право на власність.

Господарський суд міста Києва рішенням від 05.09.2024 у справі №910/3166/24, яке Північний апеляційний господарський суд залишив без змін постановою від 27.11.2024, частково задовольнив позов. Визнав протиправним та скасував наказ Департаменту комунальної власності від 01.02.2024 №7-пр про відміну електронного аукціону №SPD001-UA-840 з продажу об`єкта малої приватизації: нежитлової будівлі, загальною площею 38,40 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , яка перебуває у власності Київської міської ради. Зобов`язав Департамент комунальної власності протягом 10 робочих днів з дати набрання законної сили рішенням суду у даній справі затвердити та завантажити в систему електронних торгів "Прозорро.Продажі" підписаний ОСОБА_1 та оператором електронного майданчика ТОВ "Полонекс" протокол про результати електронного аукціону №PD001-UA-840 щодо продажу об`єкта малої приватизації: нежитлової будівлі, загальною площею 38,40 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , яка перебуває у власності Київської міської ради, який відбувся 23.01.2024 і в якому ОСОБА_1 визнаний переможцем. У решті позовних вимог відмовив.

Постановою Верховного суду від 05.03.2024 у справі № 910/3166/24 касаційну скаргу Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) задоволено частково. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2024 та рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2024 у справі №910/3166/24 в частині задоволених позовних вимог скасовано та передано в цій частині на новий розгляд до Господарського суду міста Києва. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2024 та рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2024 у справі №910/3166/24 в частині відмови в задоволенні позовних вимог залишено без змін.

2. Стислий виклад пояснень позивача.

Під час нового розгляду справи позивач подав письмові пояснення, в яких позовні вимоги підтримав та позов просив задовольнити у зв`язку з наступним.

Позивач вважає, що він став переможцем спірного електронного аукціону не тільки у повній відповідності до вимог чинного законодавства України, але і запропонувавши за спірний лот максимальну ціну, яка є співмірною із його реальною вартістю.

На думку позивача, при проведенні електронних аукціонів, які передували спірному, пропонувалася не ринкова ціна спірного лоту, а значно завищена, а відтак запропонована позивачем ціна на аукціоні, який проводився по гібридній голландській системі з покроковим пониженням початкової ціни, є співмірною із дійсною ринковою вартістю нерухомого майна.

Щодо висновків Верховного Суду в частині пропуску строків позовної давності, то, на думку позивача, такі строки для звернення до суду не є пропущеними, оскільки до вимог позовної заяви має застосовуватися не одномісячний, а тримісячний строк позовної давності.

Так, посилаючись на друге речення частини другої статті 30 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна" щодо строку позовної давності в один місяць, відповідач безпідставно не враховує перше речення цієї норми, яке передбачає строк позовної давності в три місяці.

Оскільки відповідач визначає, що результати аукціону були оприлюднені 01.02.2024, а позов направлено до суду 14.03.2024, то строки позовної давності щодо позовних вимог, викладених у пунктах 1 і 2 прохальної частини позову, дотримані безумовно та згідно з вимогами закону.

При цьому, у наданих письмових поясненнях позивач зазначає, що саме винні дії відповідача, які були свідомими, навмисними та завідомо недобросовісними та створили передумови для пропущення позивачем спеціального строку позовної давності, призвели до унеможливлення складання ним позовної заяви в одномісячний строк, визначений приписами Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна".

Також позивачем була подана до суду заява про поновлення строку звернення із позовом до суду, в якій позивач вказує на те, що встановлений законом одномісячний строк для звернення до суду із даним позовом сплив не з його вини, а з вини відповідача, оскільки саме його протиправні дії створили передумови для пропуску такого строку.

3. Стислий виклад пояснень відповідача.

Відповідачем були надані письмові пояснення у даній справі з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 05.03.2025, в яких відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив з огляду на таке.

До оскаржуваного у даній справі рішення відповідача про не укладення договору купівлі-продажу з переможцем аукціону застосовується спеціальна позовна давність, яка становить один місяць з дня оприлюднення результатів аукціону.

Відомості про завершення аукціону №PD001-UA-840 щодо продажу об`єкта малої приватизації: нежитлової будівлі, загальною площею 38,40 кв.м, розташованої за адресою: просп. Берестейській, буд. №3, м. Київ, були оприлюднені в системі електронних торгів "Прозорро.Продажі" 23.01.2024, а відтак позивач звернувся до суду із даною позовною заявою з пропуском встановленого одномісячного строку для оскарження рішення відповідача про відміну спірного аукціону.

Також відповідачем подано заперечення на заяву позивача про поновлення строку на звернення до суду із даним позовом, в яких відповідач вказує на обізнаність позивача про обставини прийняття спірного наказу Департаменту комунальної власності від 01.02.2024 №7-пр, наслідком якого є неукладення договору купівлі-продажу. На думку відповідача, твердження Зайцева В.С. про зловживання відповідачем своїми правами у ненаданні відповідей на звернення є безпідставними.

3. Процесуальні дії у справі

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.03.2025, справа була передана для розгляду судді Блажівській О.Є.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, з призначенням підготовчого засідання на 23.04.2025. Даною ухвалою запропоновано всім учасникам справи у строк, який становить 15 днів з дня вручення даної ухвали надати суду додаткові письмові пояснення з обґрунтуванням своїх правових позицій по суті спору станом на час розгляду справи (у разі їх наявності); письмові пояснення по суті спору з урахуванням висновків Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладених у постанові 05.03.2025 року у справі № 910/3166/24.

28.03.2025 через відділ автоматизованого документообігу суду від Зайцева В.С. надійшла письмова заява про поновлення строку звернення із позовом до суду.

31.03.2025 через відділ автоматизованого документообігу суду від Зайцева В.С. надійшли письмові пояснення з урахуванням висновків Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладених у Постанові від 05.03.2025.

Представником Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради 01.04.2025 засобами поштового відправлення було направлено на адресу суду письмові пояснення разом з додатками, які надійшли до відділу автоматизованого документообігу суду 03.04.2025.

Представником Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради 09.04.2025 засобами поштового відправлення було направлено на адресу суду заперечення на заяву Зайцева В.С. про поновлення строку звернення із позовом до суду від 28.03.2025 у справі, які надійшли до відділу автоматизованого документообігу суду 11.04.2025.

У судове засідання 23.04.2025 з`явився представник відповідача.

Позивач у судове засідання 23.04.2025 не з`явися. Ухвала суду від 19.03.2025 була направлена позивачу в електронний кабінет системи "Електронний суд" та отримана останнім, про що свідчить довідка про доставку електронного листа. Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Враховуючи викладене позивач повідомлений належним чином про розгляд даної справи. Від позивача (представника позивача) клопотань, заяв про відкладення розгляду судового засідання та/або про неможливість прибути у судове засідання, призначене на 23.04.2025, до канцелярії суду та через систему «Електронний Суд» не подано. Також позивачем (представником позивача) не було подано до канцелярії суду та через систему «Електронний Суд» клопотань про розгляд справи за його відсутності та відсутності його представників.

Ухвалою Господарського суду від 23.04.2025 відкладено підготовче засідання у даній справі на 21.05.2025.

Ухвалою Господарського суду від 19.05.2025 виправлено описку в ухвалі Господарського суду міста Києва від 23.04.2025 у справі №910/3166/24, відповідно до протоколу судового засідання №4417677 від 23.04.2025. Вважається вірним та викладено вступну частину ухвали Господарського суду міста Києва від 23.04.2025 у справі №910/3166/24, а саме в абзаці 5 «за участю представників:» аркуш 1, в наступній редакції, шляхом виправлення на «позивача - не з`явився, відповідача - Юрченко Ю.В.», виправлення описки не зачіпає суті та змісту процесуального рішення (ухвали).

21.05.2025 у судове засідання з`явився позивач. Позивач просив прийняти заяву про поновлення строку звернення із позовом до суду від 28.03.2025 та визначити причини пропуску встановленого законом строку поважними.

Представник відповідача з`явився у судове засідання та надав пояснення щодо поданого 11.04.2025 заперечення на заяву Зайцева В.С. про поновлення строку звернення із позовом до суду від 28.03.2025. Про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання не заперечував.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2025 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів. Відкладено підготовче засідання у даній справі на 18.06.25.

18.06.2025 у судове засідання з`явилися позивач та представник відповідача.

18.06.2025 у судовому засіданні судом з`ясовано у позивача чи підтримує він заяву про поновлення строку звернення із позовом до суду від 28.03.2025.

18.06.2025 у судовому засіданні судом зазначено, що відповідачем надано заперечення 11.04.2025 на заяву позивача про поновлення строку звернення із позовом до суду від 28.03.2025 у справі.

Суд зазначив, що дана заява від 28.03.2025 та заперечення від 11.04.2025 будуть розглянуті під час розгляду справи по суті та надана оцінка при дослідженні доказів, відповідно до приписів ст. 210 ГПК України.

18.06.2025 у судовому засідання позивач надав усні пояснення та підтримав клопотання про поновлення строку звернення із позовом до суду від 28.03.2025.

18.06.2025 у судовому засіданні судом поставлено на обговорення питання щодо закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

18.06.2025 у судовому засіданні позивач не заперечував щодо закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

18.06.2025 у судовому засіданні представник відповідача не заперечував щодо закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.06.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Розгляд справи по суті призначено на 30.07.2025.

30.07.2025 у судове засідання з`явився позивач та представник відповідача.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

30.07.2025 у судове засідання з`явився позивач та представник відповідача.

30.07.2025 у судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі.

30.07.2025 у судовому засіданні представник відповідача заперечив щодо позовних вимог та просиві відмовити у задоволенні позову.

30.07.2025 у судовому засіданні на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено скорочену (вступна та резолютивна частина) рішення суду.

ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

Рішенням Київської міської ради від 13.07.2023 № 6929/6970 "Про затвердження переліку об`єктів малої приватизації, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва та підлягають приватизації" затверджено перелік об`єктів малої приватизації, до якого, в тому числі, увійшла нежитлова будівля, загальною площею 38,40 кв.м, розташована за адресою: просп. Берестейський, буд. № 3, м. Київ.

На сайті Prozorro.sale було розміщено інформаційне повідомлення Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про проведення продажу на електронному аукціоні об`єкта малої приватизації - нежитлової будівлі, загальною площею 38,40 кв.м, розташованої за адресою: просп. Берестейський, буд. № 3, м. Київ.

З матеріалів справи вбачається, що позивач подав заявку на участь у вказаному електронному аукціоні, сплативши гарантійний внесок у розмірі 201 000,00 грн., що підтверджується платіжними інструкціями № C7Y9-QTKK-NHDP-70BP від 22.01.2024 на суму 150 000,00 грн. та №FPSH-TFQN-BUA2-3QNG від 22.01.2024 на суму 51 000,00 грн.

Також позивачем був сплачений реєстраційний внесок у розмірі 1 420,00 грн., що підтверджується платіжними інструкціями №6SHA-CK53-AM2Y-PP2P від 22.01.2024 на суму 1 340 грн. та № BOPA-FJD5-W29R-JBK9 від 22.01.2024 на суму 80,00 грн.

23.01.2024 відбувся електронний аукціон №SPD001-UA-840 з продажу об`єкта малої приватизації - нежитлової будівлі, загальною площею 38,40 кв.м, розташованої за адресою: просп. Берестейський, буд. № 3, м. Київ, за результатами позивач став переможцем зазначених торгів, про що був складений протокол № SPD001-UA-840 від 23.01.2024.

У встановлений законом строк зазначений протокол був підписаний позивачем і оператором електронного майданчика - ТОВ «Полонекс» та в подальшому був переданий на підпис органу приватизації - Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Проте, Департамент комунальної власності указаний протокол не підписав і 01.02.2024 видав наказ № 7-пр про відміну електронного аукціону з підстав необхідності забезпечення конкурентних умов приватизації.

У зв`язку з наведеним позивач звернувся до відповідача із запитом від 06.02.2024 №062/1160 про надання роз`яснень з приводу відміни аукціону.

Листом від 27.02.2024 №062/11-13-1053 Департамент комунальної власності надав відповідь на заяву позивача, в якій повідомив про те, що відміна аукціону була здійснена на підставі статті 2 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" з метою забезпечення конкурентних умов приватизації.

Господарський суд міста Києва рішенням від 05.09.2024 у справі №910/3166/24, яке Північний апеляційний господарський суд залишив без змін постановою від 27.11.2024, частково задовольнив позов, визнав протиправним та скасував наказ Департаменту комунальної власності від 01.02.2024 №7-пр про відміну електронного аукціону №SPD001-UA-840 з продажу об`єкта малої приватизації: нежитлової будівлі, загальною площею 38,40 кв.м, розташованої за адресою: просп. Берестейський, буд. № 3, м. Київ, яка перебуває у власності Київської міської ради. Зобов`язав Департамент комунальної власності протягом 10 робочих днів з дати набрання законної сили рішенням суду у даній справі затвердити та завантажити в систему електронних торгів "Прозорро.Продажі" підписаний позивачем та оператором електронного майданчика ТОВ "Полонекс" протокол про результати електронного аукціону №SPD001-UA-840 щодо продажу об`єкта малої приватизації: нежитлової будівлі, загальною площею 38,40 кв.м, розташованої за адресою: просп. Берестейський, буд. № 3, м. Київ, яка перебуває у власності Київської міської ради, який відбувся 23.01.2024 і в якому позивач визнаний переможцем. У решті позовних вимог відмовив.

Постановою Верховного Суду від 05.03.2025 постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2024 та рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2024 у справі №910/3166/24 в частині задоволених позовних вимог скасовано та передано в цій частині на новий розгляд до Господарського суду міста Києва; постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2024 та рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2024 у справі №910/3166/24 в частині відмови в задоволенні позовних вимог залишено без змін.

Передаючи справу на новий розгляд, Верховний Суд вказав на наступні обставини:

- норми Закону України "Про адміністративну процедуру", зокрема, в частині неможливості відкликати, визнати недійсним або скасувати адміністративний акт у тій його частині, в якій його виконання призвело до настання незворотних правових наслідків, не регулює спірних правовідносин сторін, а саме не розповсюджується на оскаржуваний у цій справі наказ Департаменту комунальної власності про відміну електронного аукціону з продажу об`єкта малої приватизації: нежитлової будівлі, загальною площею 38,40 кв.м, розташованої за адресою: просп. Берестейський, буд. № 3, м. Київ, яка перебуває у власності Київської міської ради, адже у цьому випадку Департамент комунальної власності як орган приватизації у правовідносинах щодо приватизації майна не виконує функцій публічної адміністрації, а виконує правомочності щодо розпорядження об`єктами права комунальної власності, спрямовані, в тому числі, на їх відчуження за процедурою приватизації, що узгоджується з нормами статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування";

- за наявності підстав, передбачених частиною шостою статті 12 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна", орган приватизації територіальної громади може прийняти рішення щодо відміни електронного аукціону на будь-якому етапі до дня опублікування в електронній торговій системі рішення про завершення приватизації. Рішення органу приватизації про відміну електронного аукціону опубліковується в електронній торговій системі не пізніше робочого дня, наступного за днем його прийняття;

- до оскаржуваного у цій справі рішення у формі наказу Департаменту комунальної власні про відміну аукціону, яке фактично є рішенням органу приватизації про неукладення договору купівлі-продажу, застосовується спеціальна позовна давність, визначена абзацом 2 частини другої статті 30 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна", а саме другим реченням, яка становить один місяць з дня оприлюднення результатів аукціону;

- суди попередніх інстанцій не досліджували обставин щодо оприлюднення результатів аукціону, з чим друге речення абзацу 2 частини другої статті 30 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна" пов`язує початок перебігу цієї спеціальної позовної давності в один місяць, відповідно й обставин щодо початку перебігу цієї спеціальної позовної давності.

Під час нового розгляду позивачем була подана до суду заява про поновлення строку звернення із позовом до суду, в якій позивач вказує на те, що встановлений законом одномісячний строк для звернення до суду із даним позовом сплив не з його вини, а з вини відповідача, оскільки саме його протиправні дії створили передумови для пропуску такого строку.

В свою чергу, відповідачем подано заперечення на заяву позивача про поновлення строку на звернення до суду із даним позовом, в яких відповідач вказує на обізнаність позивача про обставини прийняття спірного наказу Департаменту комунальної власності від 01.02.2024 №7-пр, наслідком якого є неукладення договору купівлі-продажу. На думку відповідача, твердження Зайцева В.С. про зловживання відповідачем своїми правами у ненаданні відповідей на звернення є безпідставними.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.06.2021 у справі №904/3405/19, оцінюючи поважність зазначених причин пропущення позивачем строку звернення до суду, зазначала про те, що закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском позовної давності. Тому це питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу. При цьому поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим.

Також у постанові від 11.07.2023 у справі №910/4079/22 Верховний Суд зазначав, що закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог.

З урахуванням викладених позицій, судом на новому розгляді справи було розглянуто подану позивачем заяву про поновлення строку звернення із позовом до суду, досліджено та заслухано позицію позивача та відповідача щодо питання поважності причин пропущення позивачем строку позовної давності, та відмовлено в її задоволенні з підстав, що будуть викладені нижче.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Судом під час розгляду справи по суті було досліджено наступні докази, якими позивач та відповідач обґрунтовували свої доводи та заперечення, а саме копії: інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №334303460; рішення Київської міської ради №6929/6940 від 13.07.2023; технічного паспорту на нежитлову будівлю; скрін-шотів щодо продажу нерухомого майна; тендерної документації позивача; протоколу про результати електронного аукціону №SPD001-UA-840; наказу Департаменту №7-ПР від 21.02.2024; листа №062/11-13-1053; актів про несплату ціни продажу об`єкта приватизації від 07.11.2023, 11.12.2023; актів від 01.01.2024, 12.01.2024; протоколів електронного аукціону від 17.01.2023, 09.10.2023 та 11.03.2024, судом надано оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи.

Правові, економічні та організаційні основи приватизації державного і комунального майна та майна, що належить Автономній Республіці Крим регулює Закон України "Про приватизацію державного і комунального майна".

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" приватизація державного або комунального майна (приватизація) - це платне відчуження майна, що перебуває у державній або комунальній власності, на користь фізичних та юридичних осіб, які відповідно до цього Закону можуть бути покупцями.

Частиною першою статті 13 вказаного Закону встановлено, приватизація державного або комунального майна здійснюється шляхом: 1) продажу об`єктів права державної або комунальної власності на аукціоні, у тому числі: аукціоні з умовами; аукціоні без умов; аукціоні за методом покрокового зниження стартової ціни та подальшого подання цінових пропозицій; аукціоні із зниженням стартової ціни; аукціоні за методом вивчення цінових пропозицій; 2) викупу об`єктів приватизації.

Згідно з ч. 1 статті 15 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» передбачено, що об`єкти малої приватизації продаються виключно на електронних аукціонах. Порядок проведення електронних аукціонів для продажу об`єктів малої приватизації та Порядок відбору операторів електронних майданчиків для організації проведення електронних аукціонів з продажу об`єктів малої приватизації, авторизації електронних майданчиків, розмір та порядок сплати плати за участь, визначення переможця за результатами електронного аукціону, а також порядок визначення додаткових умов продажу затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Так, механізм проведення електронних аукціонів для продажу об`єктів малої приватизації з використанням електронної торгової системи, визначення переможця за результатами електронного аукціону, розміру та порядку внесення плати за участь в електронному аукціоні, а також визначення додаткових умов продажу відповідно до положень Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» визначає Порядок проведення електронних аукціонів для продажу об`єктів малої приватизації та визначення додаткових умов продажу, затверджений постановою КМУ № 432 від 10.05.2018 (далі - Порядок № 432) .

Відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» для продажу об`єктів малої приватизації державними органами приватизації, органом місцевого самоврядування протягом 10 робочих днів з дня прийняття рішення про приватизацію об`єкта утворюється аукціонна комісія, діяльність якої регулюється положенням, що затверджується Фондом державного майна України, органом місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 38 Порядку № 432 оголосити електронний аукціон має право виключно орган приватизації на підставі відповідного рішення про затвердження умов продажу об`єкта приватизації з урахуванням вимог пункту 9 цього Порядку.

Згідно з пунктами 39 та 40 Порядку для оголошення електронного аукціону з умовами, без умов орган приватизації обирає запис про об`єкт приватизації в реєстрі, що містить унікальний код такого об`єкта. Аукціон із зниженням стартової ціни автоматично оголошується в електронній торговій системі на підставі рішення про затвердження умов продажу об`єкта приватизації.

Відповідно до матеріалів справи встановлено, що 23.01.2024 був проведений електронний аукціон № SPD001-UA-20 за методом покрокового зниження стартової ціни («голландський аукціон»), за лотом - нежитлова будівля, загальною площею 38,40 кв.м, розташована за адресою: просп. Берестейській, буд. №3, м. Київ, за результатами якого позивач став переможцем зазначених торгів, про що був складений протокол №SPD001-UA-840 від 23.01.2024.

Згідно з п. 63 Порядку № 432 переможець електронного аукціону визначається шляхом автоматичної оцінки електронною торговою системою цінових пропозицій учасників після завершення останнього раунду електронного аукціону та формування протоколу про результати електронного аукціону.

Відповідно до ч. 6 ст. 15 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна» протокол про результати електронного аукціону формується та оприлюднюється електронною торговою системою автоматично в день завершення аукціону в електронній формі. Протокол про результати електронного аукціону підписується шляхом накладення кваліфікованих електронних підписів, що базуються на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, крім випадків, якщо на підписанні протоколу в письмовій формі наполягає переможець електронного аукціону.

Згідно з п. 95 Порядку № 432 переможець електронного аукціону за методом покрокового зниження стартової ціни та подальшого подання цінових пропозицій: підписує протокол про результати електронного аукціону та надає його оператору електронного майданчика, через якого ним подано цінову пропозицію/найбільшу закриту цінову пропозицію/ставку, протягом трьох робочих днів з дня його формування електронною торговою системою; сплачує на відповідний поточний рахунок органу приватизації ціну продажу об`єкта приватизації протягом 30 робочих днів з дня формування протоколу про результати електронного аукціону; укладає договір купівлі-продажу об`єкта приватизації з органом приватизації протягом 35 робочих днів з дня формування протоколу про результати електронного аукціону.

Відповідно до п. 99 Порядку № 432 переможець електронного аукціону підписує протокол про результати електронного аукціону в порядку, встановленому пунктом 95 цього Порядку. Оператор електронного майданчика, через якого переможець електронного аукціону набув право на участь в електронному аукціоні, підписує протокол про результати електронного аукціону та надсилає його до органу приватизації протягом чотирьох робочих днів з дня, наступного за днем його формування (у разі, коли електронний аукціон відбувся).

У разі відмови переможця аукціону від підписання протоколу аукціону або від укладення договору купівлі-продажу, що підтверджується відповідним актом, електронною торговою системою автоматично формується та оприлюднюється новий протокол аукціону.

Аналогічні за змістом положення містяться і в п. 67 Порядку - у разі коли переможець електронного аукціону не відповідає вимогам статті 8 Закону, або в інших випадках, передбачених частиною дев`ятою статті 14 Закону, орган приватизації завантажує рішення про відмову у затвердженні протоколу про результати електронного аукціону або про відмову від укладення договору купівлі-продажу в електронній торговій системі. Якщо переможець електронного аукціону відмовився від підписання протоколу про результати електронного аукціону або договору купівлі-продажу чи не підписав такий протокол або договір у встановлені строки, орган приватизації складає та завантажує відповідний акт в електронну торгову систему.

У такому випадку в електронній торговій системі автоматично формується новий протокол про результати електронного аукціону з визначенням переможцем електронного аукціону учасника з наступною за величиною ціновою пропозицією, а у разі однакових цінових пропозицій - учасника, що подав її раніше, за умови, що ним зроблений щонайменше один крок аукціону, та у разі відсутності належним чином оформленого листа (звернення) від такого учасника щодо повернення йому гарантійного внеску та відсутності факту натискання ним відповідної кнопки про відмову від очікування в особистому кабінеті.

Із матеріалів справи вбачається, що протокол №SPD001-UA-840 від 23.01.2024 був підписаний позивачем і оператором електронного майданчика - ТОВ «Полонекс» та в подальшому був переданий на підпис органу приватизації - Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Проте, Департамент комунальної власності указаний протокол не підписав і 01.02.2024 видав наказ № 7-пр про відміну електронного аукціону з підстав необхідності забезпечення конкурентних умов приватизації.

Частиною шостою статті 12 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна" визначено випадки, за яких органи приватизації припиняють приватизацію об`єкта приватизації.

Частина дев`ята статті 14 цього Закону, в свою чергу, передбачає випадки, за яких орган приватизації з продажу об`єкта малої приватизації не затверджує протокол електронних торгів, не укладає договір купівлі-продажу за результатами продажу на аукціоні чи застосування процедури викупу із потенційним покупцем.

Крім цього, частина дев`ята статті 14 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна" унормовує, що рішення органу приватизації про відмову у затвердженні протоколу електронних торгів або про відмову від укладення договору купівлі-продажу має містити підстави для прийняття такого рішення і ухвалюється після закінчення електронного аукціону на підставі перевірки органом приватизації заяви на участь у приватизації об`єкта малої приватизації і доданих до неї документів та інформації переможця аукціону.

Переможець аукціону може оскаржити це рішення до суду протягом строку, передбаченого статтею 30 цього Закону.

Пункт 42 Порядку №432 передає, що електронний аукціон може бути відмінено за рішенням органу приватизації на будь-якому етапі до дня його проведення.

За наявності підстав, передбачених частиною шостою статті 12 Закону, орган приватизації територіальної громади може прийняти рішення щодо відміни електронного аукціону на будь-якому етапі до дня опублікування в електронній торговій системі рішення про завершення приватизації. Рішення органу приватизації про відміну електронного аукціону опубліковується в електронній торговій системі не пізніше робочого дня, наступного за днем його прийняття.

Верховний Суду у постанові від 05.03.2025 зауважує, що ні Закон України "Про приватизацію державного та комунального майна", ні Порядок №432, не містять положень та визначень щодо форми та змісту рішення органу приватизації про неукладення договору купівлі-продажу з переможцем аукціону, відповідно, не убачається неможливості прийняття такого рішення у формі наказу органу приватизації про відміну аукціону, адже очевидним є те, що результати прийняття такого рішення про відміну електронного аукціону мають наслідком неукладення відповідного договору з переможцем аукціону.

У контексті вказаного Верховний Суд звертає увагу на пункт 62 Порядку №432, яким визначено, що за умови відміни електронного аукціону згідно з пунктом 42 цього Порядку його статус змінюється в електронній торговій системі на статус "Аукціон відмінено" із збереженням всієї інформації, раніше введеної потенційним покупцем або організатором аукціону.

Тобто, прийняття Департаментом комунальної власності у цьому випадку рішення у формі наказу про відміну аукціону, внаслідок чого його статус в електронній торговій системі змінюється на статус "Аукціон відмінено", очевидно свідчить про те, що за результатами такого аукціону договір-купівлі продажу з особою, яку визначено переможцем, укладено не буде.

З огляду на наведене, за висновками Верховного Суду, до оскаржуваного у цій справі рішення у формі наказу Департаменту комунальної власні про відміну аукціону, яке фактично є рішенням органу приватизації про неукладення договору купівлі-продажу, застосовується спеціальна позовна давність, визначена абзацом 2 частини другої статті 30 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна", а саме другим реченням, яка становить один місяць з дня оприлюднення результатів аукціону.

Твердження позивача про те, що оскаржуване у цій справі рішення у формі наказу Департаменту комунальної власні про відміну аукціону по суті є рішенням про відмову в затвердженні протоколу аукціону, прийняття якого є можливим виключно у визначених частиною дев`ятою статті 14 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна" випадках, і спеціальна позовна давність щодо якого складає 3 місяці, судом відхиляється, так як підставою прийняття такого рішення були не визначені цією нормою випадки, а порушення одного з основних принципів приватизації (забезпечення конкурентних умов приватизації), визначених статтею 2 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна", що має наслідком не відмову в затвердженні протоколу аукціону, а відміну такого аукціону та неукладення відповідного договору купівлі-продажу.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК).

Відповідно до статті 257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Стаття 258 ЦК передбачає окремі види вимог, до яких застосовується спеціальна позовна давність, а стаття 259 цього Кодексу встановлює випадки, у яких тривалість позовної давності може бути змінена.

Частиною 1 ст. 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в ст. 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав. Таким чином, доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо, оскільки позивач повинен також довести той факт, що він не міг довідатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст. 74 Господарського процесуального кодексу України про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Закон України "Про приватизацію державного та комунального майна", під регулювання якого підпадають спірні у цій справі правовідносини у сфері приватизації, унормовує особливості розгляду спорів щодо приватизації державного або комунального майна, зокрема питання позовної давності.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 30 цього Закону строк позовної давності для звернення з позовом про відмову в затвердженні протоколу аукціону, визнання недійсними результатів приватизації об`єкта малої приватизації або договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації становить три місяці.

Строк позовної давності для звернення з позовом про оскарження рішення органу приватизації про неукладення договору купівлі-продажу з переможцем аукціону складає один місяць з дня оприлюднення результатів аукціону.

Скасовуючи постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2024 та рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2024 у даній справі, Верховний Суд у постанові від 05.03.2025 вказав на не дослідження судами обставин щодо оприлюднення результатів аукціону, з чим друге речення абзацу 2 частини другої статті 30 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна" пов`язує початок перебігу цієї спеціальної позовної давності в один місяць.

У вказаній постанові зазначено, що під час нового розгляду справи, господарському суду необхідно врахувати викладене у цій постанові, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного і об`єктивного встановлення обставин справи, перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, зокрема щодо обставин початку перебігу позовної давності, дати їм належну юридичну оцінку і в залежності від встановленого та у відповідності з вимогами чинного законодавства вирішити спір з належним обґрунтуванням мотивів та підстав такого вирішення у судовому рішенні.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 15 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна" протокол про результати електронного аукціону формується та оприлюднюється електронною торговою системою автоматично в день завершення аукціону в електронній формі.

Матеріалами справи та поясненнями представників сторін підтверджується, що протокол про результати електронного аукціону №SPD001-UA-840 щодо продажу об`єкта малої приватизації: нежитлової будівлі, загальною площею 38,40 кв.м, розташованої за адресою: просп. Берестейський, буд. № 3, м. Київ, яка перебуває у власності Київської міської ради, був сформований та оприлюднений на Інтернет ресурсі системи он-лайн аукціонів Прозоро.Продажі 23.01.2024.

Тобто, результати про проведений спірний аукціон були оприлюднені у відповідності до вимог Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна" в день його проведення, а саме 23.01.2024.

Вказана інформація є публічно доступною та розміщена в мережі Інтернет, а тому враховується судом при прийнятті рішення уданій справі. Більш того, факт опублікування відомостей про проведений аукціон 23.01.2024 не заперечується жодною із сторін.

01.02.2024 на сайті «Прозоро.Продажі» був розміщений наказ Департаменту комунальної власності від 01.02.2024 №7-пр про відміну електронного аукціону №SPD001-UA-840, і сформовано статус електронного аукціону «Аукціон відмінено».

Відтак, з урахуванням абзацу другого частини другої статті 30 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна", а також висновків Верховного Суду у даній справі у постанові від 05.03.2025, позивач мав право звернутися до суду із позовом про оскарження наказу Департаменту комунальної власності від 01.02.2024 №7-пр про відміну електронного аукціону №SPD001-UA-840 у місячний строк з моменту оприлюднення результатів.

В той же час, позовна заява Зайцева В.С. у даній справі подана до суду 14.03.2024, що підтверджується накладною відділення поштового зв`язку №475 та описом вкладення у цінний лист.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що позивачем було подано даний позов з пропуском строку позовної давності.

Наслідки спливу позовної давності визначені статтею 267 ЦК України, згідно із частиною четвертою якої сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

За частиною п`ятою статті 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позивач під час нового розгляду даної справи звернувся до суду із заявою про поновлення строку звернення із позовом до суду, в якому зазначав про те, що строк спеціальної позовної давності в 1 місяць був пропущений не з вини позивача та за незалежних від нього обставин, оскільки не тільки залежали від його сумління та волі, а й були зумовлені недобросовісністю відповідача та свідомим зловживанням відповідачем своїми правами та обов`язками.

Відповідно до приписів статті 119 ГПК пропущений учасником процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений судом за умови звернення учасника із заявою про поновлення такого строку, в якій він має навести причини пропуску строку, а суд оцінити наведені заявником при чини на предмет їх поважності.

Реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справі перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків.

Процесуальний строк виступає одним з ключових елементів господарсько-процесуальної форми, і в цілому направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження господарського процесу у визначених ГПК України часових рамках.

Під процесуальними строками, з огляду на системний аналіз ГПК, розуміють встановлений законом та/або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.

Процесуальні строки, з поміж іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків.

Так, з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.

Питання щодо поновлення встановленого законом строку безпосередньо пов`язане з відповідним конкретним учасником справи, його процесуальним правом і обов`язком та спрямоване на реалізацією саме його суб`єктивних процесуальних прав (обов`язків). Вирішення питання щодо поновлення строку на вчинення процесуальних дій перебуває в межах дискреційних повноважень судів, однак такі повноваження не є необмеженими.

У тому випадку, коли у встановлений законом строк учаснику справи виконати певні процесуальні дії не є можливим, оскільки саме у нього виникли обставини, які перешкоджають їх реалізації, у такого учасника виникає унормована законом можливість ініціювати поновлення процесуального строку, у спосіб звернення до суду із заявою, в якій має бути наведено причини пропуску строку; суд же лише має здійснити оцінку причин пропуску строку, наведених заявником, на предмет їх поважності. Інший підхід порушував би принципи диспозитивності та змагальності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06 грудня 2023 року у cправі № 918/604/23, а саме відповідно до п. 3.22 якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи (частина третя ст. 119 ГПК України).

Щодо поновлення процесуального строку викладена позиція у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.04.2025 у справі №910/7746/20, а саме зазначено, що за змістом частин першої та четвертої статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Вирішуючи питання про поновлення або продовження процесуальних строків, суд має враховувати зміст заяви (клопотання) учасника та вчинених ним дій, уникаючи як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом.

З наведених вище висновків виходила й об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.12.2018 зі справи № 904/5995/16.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03.03.2025 у справі №920/464/24, а саме відповідно до частини першої статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Отже, пропущений процесуальний строк може бути поновлений судом за умови звернення учасника справи із заявою про його поновлення, в якій він має навести причини пропуску, а суд - оцінити наведені причини та визначити їх поважність. На суд покладається обов`язок визначити, наскільки сумлінно та швидко діяв заявник. ГПК України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом підстав. У кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин оцінити доводи, що наведені на обґрунтування заяви про поновлення строку, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин його пропуску, встановити, чи є такий строк значним та чи не буде його поновлення втручанням у принцип юридичної визначеності. При цьому поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення відповідних процесуальних дій. Поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яке він використовує, виходячи з поважності причин пропуску строку на оскарження (подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 13.02.2025 у справі №921/379/23, від 17.01.2025 у справі №9/41, від 19.11.2024 у справі №758/1436/21 та від 16.06.2021 у справі №910/15988/16).

Норма про можливість поновлення процесуальних строків по суті є пільгою, яка може застосовуватися як виняток із загального правила, оскільки інакше нівелюється значення чіткого визначення законодавцем кожного з процесуальних строків (постанови Верховного Суду від 13.05.2024 у справі №922/2825/23, від 18.08.2023 у справі №32/257-10, від 03.04.2023 у справі №906/1357/20, від 01.09.2022 у справі №904/8456/21).

Так, позивач зазначає, що 05.02.2024 з метою виконання вимог ч. 1 ст. 19 ГПК України він звернувся до відповідача із заявою про досудове врегулювання спору, проте листом від 27.02.2024 №062/11-13-1053 Департамент комунальної власності надав відповідь на заяву позивача, в якій повідомив про те, що відміна аукціону була здійснена на підставі статті 2 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" з метою забезпечення конкурентних умов приватизації.

На думку позивача, зволікання відповідача із відповіддю на заяву про досудове врегулювання спору спричинило порушення ним строків позовної давності для звернення до суду із даним позовом про оскарження наказу Департаменту комунальної власності від 01.02.2024 №7-пр. Вказані обставини зазначені як поважні підстави для пропуску ним встановленого законом строку.

Так, позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладений обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункти 61, 62), від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17 (провадження № 12-104гс19, пункти 5.43, 5.44) та у справі № 911/3677/17 (провадження №12-119гс19, пункти 6.43, 6.44).

При цьому питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (пункт 23.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 706/1272/14-ц (провадження № 14-456цс18)).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.06.2021 у справі №904/3405/19, оцінюючи поважність зазначених причин пропущення позивачем строку звернення до суду, зазначає таке.

За змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому, так і в позасудовому порядку.

Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском позовної давності. Тому це питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу. При цьому поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим.

Також у постанові від 11.07.2023 у справі №910/4079/22 Верховний Суд зазначає, що закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог.

До висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15 травня 2020 року у справі №922/1467/19.

Суд відзначає, що у дотриманні встановленого законом строку позовної давності має бути зацікавлений сам заявник, який, з урахуванням встановлених у даній справі обставин, був обізнаний із фактом відміни спірного аукціону з 01.02.2024, а саме з моменту розміщення на сайті «Прозоро.Продажі» наказу Департаменту комунальної власності від 01.02.2024 №7-пр про відміну електронного аукціону №SPD001-UA-840, і формування статусу електронного аукціону «Аукціон відмінено».

В свою чергу, позивач звернувся до відповідача із заявою про досудове врегулювання спору, і отримав відповідь від Департаменту, оформлену листом від 27.02.2024 №062/11-13-1053.

Той факт, що відповідач як структурний підрозділ Київської міської державної адміністрації більш ніж 20 днів готував проект відповіді на досудову заяву позивача не свідчить про поважність причин пропуску Зайцевим В.С. позовної давності для звернення до суду, адже саме по собі досудове врегулювання спору не впливає на тривалість строків для звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

На переконання суду, позивач дізнався про прийняття оскаржуваного у даній справі наказу з моменту його розміщення на сайті «Прозоро.Продажі», проте звернувся із даним позовом до суду лише 14.03.2024, що підтверджується накладною відділення поштового зв`язку №475 та описом вкладення у цінний лист.

Вирішення питання щодо визнання поважними причини пропуску позовної давності перебуває в межах дискреційних повноважень судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для визнання їх поважними. Разом з тим, якщо пропуск позовної давності має місце зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, рішення про визнання поважними причини пропуску позовної давності може порушити принцип юридичної визначеності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.07.2018 у справі № 908/1846/17.

Суд відзначає, що позивачем у даній справі не доведено існування наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, а відтак суд не визнає зазначені позивачем обставини як такі, що є поважними в розумінні статті 267 ЦК України.

Європейським судом з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошено, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (рішення від 20 вересня 2011 року за заявою №14902/04 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Оскільки строк позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, сплив, а судом не встановлено обставин, передбачених ст. 268 Цивільного кодексу України або іншими законами, та поважних причини його пропуску, то за таких обставин, в задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити повністю.

Відповідно із ч.ч. 2-4 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Надаючи оцінку іншим доводам позивача судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVIN OTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування заявника, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не впливають на висновки суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача у зв`язку з відмовою в позові.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-242, 254, 255, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку та строки відповідно до приписів статей 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 11.08.2025, з урахуванням ч. 4 ст. 116 ГПК України.

Суддя Оксана БЛАЖІВСЬКА