ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" серпня 2025 р. м. Житомир Справа № 906/615/25

Господарський суд Житомирської області

Суддя Нестерчук С. С.

за участю секретаря судового засідання: Бугайова І. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція Оборонних закупівель»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомирська торгова компанія»

про стягнення штрафних санкцій у розмірі 1 771 920,00 грн

за участю представників сторін:

від позивача: адвокат Сідлецька А. М. (в режимі відеоконференції)

від відповідача: не з`явився

І. СУТЬ СПОРУ

1. Стислий виклад позиції позивача

09.05.2025 через підсистему Електронний суд ДП Міністерство оборони України «Агенція Оборонних закупівель» (далі позивач) звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до ТОВ «Житомирська торгова компанія» (далі відповідач) про стягнення штрафних санкцій у розмірі 1 771 920,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо поставки товару за Державним контрактом №22/3-431-VDK-24 від 07.08.2024, внаслідок чого нарахована пеня за період 06.11.2024 28.02.2025.

Правові підстави: ст. 530,610,612,629 ЦК України.

2. Стислий виклад заперечень відповідача

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому статтею 165 ГПК України.

ІІ. Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання

Ухвалою від 19.05.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та вирішив здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження з викликом учасників справи, підготовче засідання призначив на 17.06.2025.

17.06.2025 Суд відклав підготовче засідання на 24.06.2025 з метою надання позивачем пояснень щодо періоду нарахування пені.

24.06.2025 через підсистему Електронний суд представник позивача подав :

- пояснення (вх.№ 8052/25) щодо періоду нарахування пені;

- клопотання (вх.№ 8095) про долучення судових рішень по справі №906/1145/24.

Суд ухвалою від 24.06.2025 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 05.08.2025.

Відповідач правової позиції по суті спору не висловив, не з`явився у судові засідання. Жодних заяв чи клопотань від відповідача до суду не надходило.

Відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи шляхом направлення ухвал до його електронного кабінету, що підтверджується наявними у справі довідками про доставку електронного листа.

Відповідно до ч. 3 ст. 202 ГПК України, неявка відповідача, належним чином повідомленого про розгляд справи, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних матеріалів.

Враховуючи строки розгляду справи та достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, а також принципи змагальності та диспозитивності господарського судочинства, закріплені у статтях 13, 14, 74 ГПК України, суд дійшов висновку, що створено належні умови для реалізації учасниками процесу їхніх процесуальних прав, зокрема щодо висловлення правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

В судовому засіданні 05.08.2025 Суд заслухав вступне слово представника позивача, дослідив докази, наявні в матеріалах справи, після судових дебатів відклав ухвалення та проголошення судового рішення на 15.08.2025.

ІІІ. Фактичні обставини справи

Спір у справі виник у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань щодо поставки товару, що стало підставою для нарахування позивачем штрафних санкцій у вигляді пені.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 76 ГПК України).

Перелік обставин, які є предметом доказування у цій справі:

- факт укладення договору між сторонами, його умови;

- факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо поставки товару;

- правомірність нарахування пені.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підтвердження своїх вимог позивач надав суду належні, достовірні та допустимі докази, на підставі яких суд установив такі обставини.

07.08.2024 року між Державним підприємством Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомирська торгова компанія" (Виконавець) було укладено Державний контракт на поставку (закупівлю) товарів для потреб безпеки і оборони №22/3-431-VDK-24, за умовами п.1.1 якого Виконавець зобов`язується поставити Замовнику з дотриманням вимог законодавства України, умов і вимог цього Контракту товари для потреб безпеки і оборони (далі - Товар), найменування, кількість, вартість (ціна) та строки поставки яких зазначені у цьому Контракті та в Специфікації Товарів (Додаток 1 до Контракту) (далі - Специфікація), для подальшого використання Збройними Силами України, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити Товар в строки та на умовах, визначених цим Контрактом. Комплектність Товару наведено в Додатку 2 до Контракту.

Згідно з п.2.2 контракту загальна вартість (ціна) Товару за цим Контрактом становить 15 408 000,00 грн.

Сторони дійшли спільної згоди, що оплата за поставлений товар виконавцем здійснюється замовником виключно з дати виникнення бюджетних зобов`язань у разі наявності та в межах відповідних бюджетних асигнувань та фактичного надходження коштів Державного бюджету на рахунок замовника (п.2.5).

Датою виконання виконавцем зобов`язань щодо поставки товару є дата підписання сторонами акта приймання - передачі товару за контрактом (п.3.4)

Умовами пункту 4.1 контракту передбачено, що Виконавець зобов`язаний поставити Товар згідно з умовами цього Контракту не пізніше строку, визначеному в Специфікації.

Пунктом 7.2 контракту передбачено, що у разі порушення строків поставки Товару з Виконавця стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості Товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості (п.п.1).

Згідно з п.7.7 контракту Сторона не несе відповідальності за порушення Контракту, якщо воно сталося не з її вини (умислу чи необережності). Сторона не несе відповідальності за порушення Контракту, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання цього Контракту.

Сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Контрактом, якщо це невиконання або неналежне виконання сталося внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин). (п.7.8 контракту).

Відповідно до п.11.1 контракт набирає чинності з дати підписання додаткової угоди про взяття бюджетних зобов`язань та діє до 31 грудня 2024 року, а в частині виконання гарантійних зобов`язань - до повного виконання.

Специфікацією Державного контракту (додаток 1) сторони погодили найменування товару, у кількості 100 комплектів, ціну, загальну вартість товару в розмірі 15 408 000,00 грн та строк поставки до 15.08.2024 року.

Додатком 2 до контракту сторони визначили комплектність товару, додатком 3 погодили зразок акту приймання-передачі.

Додатковою угодою №1 від 09.08.2024 сторони внесли зміни до контракту, виклавши в новій редакції пункт 2.2, сума контракту залишилась незмінною 15 408 000,00 грн.

Додатковою угодою №2 від 26.12.2024 сторони внесли зміни до контракту, виклавши в новій редакції пункт 2.2 та 11.1 зокрема погодили, що контракт набирає чинності з моменту підписання додаткової угоди про взяття бюджетних зобов`язань та діє до 28.02.2025, а в частині виконання гарантійних зобов`язань - до повного виконання. Сума контракту залишилась незмінною 15 408 000,00 грн.

Додатковою угодою №3 від 20.01.2025 сторони внесли зміни до контракту, виклавши в новій редакції пункт 2.2, сума контракту залишилась незмінною 15 408 000,00 грн.

Позивач направив на адресу відповідача претензію №11/2-10980 від 04.09.2024 про оплату штрафних санкцій у зв`язку з невиконанням зобов`язань щодо поставки товару в строк до 15.08.2024.

У зв`язку з порушенням виконавцем строку поставки товару позивач звертався з позовною заявою до Господарського суду Житомирської області з вимогами до відповідача про стягнення штрафу та пені за період з 16.08.2024 - 05.11.2024 у розмірі 2 342 016,00 грн за даним контрактом. Рішенням Господарського суду Житомирської області від 16.01.2025 у справі №906/1145/24, яке залишено без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.04.2025, позовні вимоги ДП Міністерства оборони України Агенція оборонних закупівель задоволено в повному обсязі.

Позивач направив на адресу відповідача лист № 22/3-4603 від 07.03.2025, в якому зазначив, що станом на 05.03.2025 виконавцем (відповідачем) так і не було відвантажено жодної одиниці товару, крім того замовником не отримано лист щодо актуалізації графіків постачання залишку товару. А також повідомив, що строк дії Контракту закінчився 28.02.2025, відповідно, обсяг фінансування та бюджетні зобов`язання за цим Контрактом за загальним фондом у 2025 році у розмірі 15 408 000,00 грн будуть зняті Агенцією.

Разом з цим за не поставку товару у строк Позивач здійснив розрахунок пені за період з 06.11.2024 по 28.02.2025 у розмірі 1 771 920,00 грн, про стягнення якої звернувся до Суду з цим позовом.

В поясненнях представник позивач зазначає, що оскільки відповідач порушив умови Контракту, наявні підстави для застосування відповідальності відповідно до умов п. 7.2 Контракту в розмірі 0,1% вартості Товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а саме за період з 16.08.2024 по 28.02.2025.

Відповідач не подав заперечень щодо позову та не надав суду доказів, які б свідчили про наявність обставин, що звільняють його від відповідальності.

ІV. МОТИВИ СУДУ

1. Норми права, які застосував суд

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За приписами п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Дослідивши зміст прав та обов`язки сторін у цій справі, суд визначив, що укладений між сторонами контракт за правовою природою є господарським договором поставки.

Зміст прав та обов`язків учасників господарських відносин за договором поставки полягає в тому, що продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 712 ЦК України, ч. 1 ст. 265 ГК України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має бути виконано належним чином відповідно до закону, умов договору та інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України).

Статтею 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом частини першої статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частин першої, другої статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Положеннями статті 218 ГК України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах, зокрема, за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з частиною шостою статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

2. Оцінка суду

Суд оцінює надані сторонами докази відповідно до статей 76-79, 86 ГПК України на підставі свого внутрішнього переконання, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення позову, господарський суд виходить з таких міркувань.

Суд зазначає, що під час розгляду справи № 906/1145/24 встановлено, що відповідач умов укладеного між сторонами контракту не виконав та поставку товару не здійснив у строк до 15.08.2024. При цьому у рішенні суду у зазначеній справі вказано таке: згідно розрахунку (а.с.4), позивач нарахував до стягнення з відповідача 1263456,00 грн пені, нарахованої за період з 16.08.2024р. до 05.11.2024р. та 7% штрафу в сумі 1078560,00 грн.

Отже, прострочення зобов`язання відповідача щодо поставки товару підтверджується рішенням суду у господарській справі, що набрало законної сили, за участю тих самих сторін, а тому відповідно до ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України не підлягає повторному доказуванню.

Відтак у справі № 906/1145/24 з відповідача стягнуто пеня за 82 дні (період з 16.08.2024р. до 05.11.2024р.)

Позивач стверджує, і відповідачем не спростовано, що станом на 05.03.2025 відповідач не відвантажив жодної одиниці товару. Посилаючись на пункт 7.2 контракту, позивач здійснив розрахунок пені за 115 днів прострочення з 06.11.2024 по 28.02.2025.

Відтак наявне прострочення виконання зобов`язання, що відповідно до ст. 611 ЦК України та умов контракту є підставою для застосування до відповідача неустойки у формі пені.

Суд зазначає, що відповідач, прийнявши на себе зобов`язання за контрактом, був обізнаний із визначеними строками поставки товару, а також погодився з відповідальністю за їх порушення, передбаченою умовами контракту.

Доказів, які б свідчили про наявність підстав для звільнення від відповідальності (ст. 617 ЦК України), відповідач не надав.

Судом установлено, що пунктом 7.2 укладеного між сторонами контракту передбачено, що у разі порушення строків поставки товару з відповідача стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, щодо якого допущено прострочення виконання, за кожний день прострочення.

Однак, перевіривши обґрунтованість розрахунку пені, суд вважає його неправильним та таким, що не відповідає умовам контракту та положенням статті 232 ГК України.

Так за загальним правилом, визначеним частиною 6 статі 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд зауважує, що приписами частини шостої статті 232 ГК України передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Водночас, хоча законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду, однак його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу такого строку не може бути змінений за згодою сторін. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №910/4164/17, від 22.11.2018 у справі №903/962/17, від 07.06.2019 у справі №910/23911/16 та від 13.09.2019 у справі №902/669/18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.10.2024 у справі №911/952/22 виснувала, що застосування в тексті господарського договору формулювання "за кожен день прострочення" не можна вважати установленням іншого, ніж визначеного частиною шостою статті 232 ГК України, строку нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені). Таке формулювання лише повторює вирізняльну характеристику пені (поденне її нарахування) та характеризує її механізм визначення (розрахунку), однак жодним чином не впливає на можливість зменшення або збільшення строку нарахування пені, визначеного законом чи договором.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що загальний строк нарахування пені обмежується шестимісячним періодом, визначеним ч. 6 ст. 232 ГК України, а саме з 16.08.2024 по 15.02.2025 включно.

Отже, нарахування пені позивачем, зокрема за 13 днів з 16.02.2025 по 28.02.2025, є таким, що виходить за межі шестимісячного періоду і підлягає відхиленню.

Встановивши необґрунтованість розрахунку пені, господарський суд здійснив власний розрахунок пені за пунктом 7.2 контракту за період прострочення з 06.11.2024 по 15.02.2025 включно (102 календарні дні), що складає 1 571 616,00 грн за такою формулою: (15 408 000 х 0,1%) х 102.

V. Висновки Суду

Розглянувши спір із застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, на підставі повного та всебічного з`ясування обставин справи і досліджених доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими в частині стягнення пені за період з 06.11.2024 по 15.02.2025 в розмірі 1 571 616 грн та підлягають задоволенню частково.

Вимоги в частині стягнення пені в розмірі 200 304,00 грн є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

VІ. Судові витрати

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 129 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів, та з інших підстав судовий збір покладається - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що із загальної суми заявлених позовних вимог у розмірі 1 771 920,00 грн задоволено 1 571 616,00 грн, таким чином судові витрати позивача на сплату судового збору підлягають стягненню з відповідача у розмірі 18 859,39 грн.

У матеріалах справи відсутні докази понесення сторонами інших судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи.

З цих підстав, керуючись статтями 2, 129, 233, 236, 237, 238, 241 ГПК України, Суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Державного підприємства Міністерства оборони України Агенція Оборонних закупівель задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомирська торгова компанія» на користь Державного підприємства Міністерства оборони України Агенція Оборонних закупівель:

- 1 571 616,00 грн (один мільйон п`ятсот сімдесят одна тисяча шістсот шістнадцять гривень 00 копійок) - пені;

- 18 859,39 грн (вісімнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят дев`ять гривень 39 копійок) - судові витрати зі сплати судового збору.

Відмовити у задоволенні вимог в частині стягнення 200 304,00 грн.

Позивач: Державне підприємство Міністерства оборони України Агенція Оборонних закупівель (; вул. Автозаводська, буд. 2, м. Київ, 04074)

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Житомирська торгова компанія» (; вул. Бандери Степана, буд. 7, офіс 316, м. Житомир, 10029)

Це рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку це рішення протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Наказ може бути виданий за заявою стягувача, в якій має бути зазначена бажана форма його видачі (паперова або електронна).

Повне рішення складено та проголошено 15.08.2025

Суддя С. НЕСТЕРЧУК