ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2025 р. Справа №907/232/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Бонк Т.Б.,

Суддів Бойко С.М.,

Якімець Г.Г.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Уж Х» б/н від 12.05.2025 (вх. суду від 12.05.2025 № 01-05/1422/25)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 14.04.2025 (повне рішення складено 21.04.2025, суддя Сисин С.В.)

у справі № 907/232/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтосервіс», с. Дубриничі, Закарпатська обл.

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Уж Х», м. Ужгород,

про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу нафтопродуктів, пені, 3% річних та інфляційних втрат,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви і рішення суду першої інстанції:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтосервіс» звернулось до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Уж Х» про стягнення 146 953,85 грн, з яких: 104 000,00 грн основний борг,14 125,25 грн пеня, 7 240,11 грн 3% річних та 21 588,49 грн інфляційні втрати за порушення грошового зобов`язання за договором.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу нафтопродуктів №2706/2022 від 27.06.2022 в частині оплати позивачу коштів за поставлені нафтопродукти у період з 25.07.2022 по 12.10.2022.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з «Транс Уж Х» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтосервіс» 132828,60 грн, з яких: 104 000,00 грн основний борг за договором купівлі продажу нафтопродуктів № 2706/2022 від 27.06.2022, 21 588,49 грн інфляційні втрати та 7240,11 грн 3 % річних, в решті позову відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджено факт наявності боргу у відповідача перед позивачем в розмірі 104 000,00 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що незважаючи на те, що відповідно до положень пункту 4.1 договору передбачена попередня (авансова) оплата за товар, у той же час, відповідач, отримавши у період з 25.07.2022 по 12.10.2022 товар від ТОВ «Нафтосервіс» згідно видаткових та товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів на загальну суму 2106000,00 грн та не здійснивши попередню оплату за такий товар, то у цьому випадку підлягають застосуванню приписи частини 1 статті 692 ЦК України, згідно з якою покупець (ТОВ «Транс Уж Х») зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Крім цього, суд зазначив про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача в заявленому позивачем розмірі 7 240,11 грн 3% річних та 21 588,49 грн інфляційних втрат.

Щодо заявленої пені, то суд відмовив у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 14125,25 грн, так як сторони у договорі не передбачили розмір пені, яка могла бути стягнута за порушення зобов`язання за договором щодо оплати за поставлений товар та враховуючи, що заявлена до стягнення пеня позивачем нарахована за період з 28.02.2024 по 27.08.2024, тобто за період, який визначений позивачем без дотримання положень частини 6 статті 232 ГК України.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

Не погодившись з рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Транс Уж Х» звернувся до Західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 14.04.2025 у справі № 907/232/25 та ухвалити нове рішення яким в задоволенні позову позивача відмовити повністю.

Апелянт зазначив, що розглядаючи справу без участі представника відповідача суд першої інстанції позбавив апелянта конституційного права на доступ до правосуддя та позбавив його права на захист. Скаржник звертає увагу суду, що розгляд справи було призначено на 14.04.2025 о 10.00, а заява представника про вступ у справу як представника надійшла до суду завчасно 14.04.2025 о 08:35, у той же час з невідомих причин, працівниками суду першої інстанції зареєстрована в суді тільки в 14.04.2025 о 10:56, тобто через дві години 21 хвилину.

Скаржник стверджує, що позивачем не надано, а судом першої інстанції не досліджено жодного належного та достатнього доказу про неналежне виконання відповідачем умов договору щодо передачі товару позивачем відповідачу та його отримання відповідачем, а саме 2080 літрів дизельного пального ДП Л Євро 5 ВО на суму 104 000,00 грн, згідно видаткової накладної № 252 від 12.10.2022, товарно- транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № Nf00-000252 від 12.10.2022 на поставку палива дизельного ДП-Л-Євро-5-ВО у кількості 7500 л на загальну суму товару із ПДВ 37 5000,00 грн.

Скаржник посилається на акт про розбіжності № 12-10/22 від 12.10.2022 року, який засвідчує факт недопоставки дизельного пального на суму 104 000,00 грн, долучає такий до апеляційної скарги.

Апелянт вважає, що оскільки позивач не виконав умови договору щодо поставки відповідачу 2080 літрів дизельного пального ДП Л Євро 5 ВО на суму 104 000,00 грн, тому у останнього і не виникло жодних цивільно-правових зобов`язань щодо оплати вартості даного товару.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтосервіс» подало відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Уж Х» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Закарпатської області від 14.04.2025 року залишити без змін.

Позивач стверджує, що в межах апеляційної скарги відповідач вперше посилається на акт про розбіжності № 12-10/22 від 12.10.2022 року, який нібито засвідчує факт недопоставки дизельного пального на суму 104 000,00 грн, однак цей документ: не подавався у суді першої інстанції; не був предметом дослідження під час розгляду справи; не супроводжується клопотанням про прийняття нового доказу з обґрунтуванням поважних причин його неподання раніше, як цього вимагає ч. 3 статті 269 ГПК України.

Водночас позивач на підтвердження факту поставки дизельного пального в кількості 7500 літрів на адресу відповідача, просить апеляційний суд долучитии додатковий доказ копію заявки, адресованої на ім`я директора ТОВ «Нафтосервіс» та підписаної уповноваженою особою ТОВ «ТРАНС УЖ Х», скріпленої печаткою цієї юридичної особи.

Рух справи в суді апеляційної інстанції:

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2025 справу № 907/232/25 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бонк Т.Б., суддів Бойко С.М. та Якімець Г.Г.

Ухвалою суду від 19.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Уж Х» б/н від 12.05.2025 (вх. суду від 12.05.2025 № 01-05/1422/25) на рішення Господарського суду Закарпатської області від 14.04.2025 у справі № 907/232/25; постановлено здійснити розгляд справи № 907/232/25 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з встановленими судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що:

27.06.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Нафтосервіс» (підприємство) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Транс Уж Х» (клієнт) укладено договір купівлі-продажу нафтопродуктів № 2706/2022, відповідно до умов якого підприємство (як продавець) зобов`язується передавати клієнту (як покупцеві) у власність нафтопродукти, а саме: бензин А-95, А-92, дизельне паливо, газ (СПБТ) (надалі товари або товар), а клієнт зобов`язується отримувати товар та повністю оплачувати вартість (ціну) товару. Перелік товару, його кількість, ціна та сума визначаються для кожної партії товару згідно з заявкою клієнта.(пункт 1.1. договору).

Пунктом 1.3. договору передбачено, що ціна (вартість) товару за цим договором визначається та встановлюється підприємством в односторонньому порядку з урахуванням ринкових цін на відповідні види нафтопродуктів (газо продуктів) та включає в себе, в тому числі і вартість зберігання товару до моменту його вибірки.

Відповідно до пункту 3.2. договору, факт передачі товару у власність клієнта підтверджується підписанням уповноваженими представниками обох сторін видаткової накладної (накладної).

Пунктом 3.3. договору встановлено, що ціна (вартість), асортимент та кількість товару вказуються у видатковій накладній (накладній). Загальна вартість (ціна) товарів зазначена у видатковій накладній.

У пункті 3.4. договору визначено, що право власності на товар та усі ризики пошкодження чи втрати товару переходять від підприємства до клієнта у момент підписання уповноваженими представниками обох сторін видаткової накладної (накладної).

У розділі 4 договору «Ціна (вартість) товарів та умови оплати товарів. Ціна (вартість) зберігання та умови оплати зберігання» передбачено порядок визначення ціни товарів та умови їх оплати, зокрема:

Клієнт здійснює 100% попередню (авансову) оплату товару за відповідне замовлення (якщо інше не передбачено у додатку до цього договору) на підставі рахунку-фактури, виставленого підприємством, протягом 3 (трьох) банківських діб від дати отримання рахунку-фактури (пункт 4.1. договору).

Оплата здійснюється шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок підприємства (пункт 4.2. договору).

Розрахунок за товар здійснюється в грошовій одиниці України - гривні (пункт 4.3. договору).

Ціна (вартість) товару визначається підприємством самостійно на кожну партію окремо та з урахуванням ринкових цін на конкретні види товару, індексу інфляції збільшення розміру податків, зборів, інших обов`язкових платежів, тощо (пункт 4.4. договору).

В ціну товару включається податок на додану вартість (пункт 4.5. договору).

Датою отримання грошей підприємством вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок підприємства (пункт 4.6. договору).

Згідно з пунктом 5.2 договору підприємство зобов`язане: передавати товар у власність клієнта відповідно до умов договору; надавати нафтопродукти відповідної якості та кількості визначених сторонами договором та/або іншим відповідним документом; зберігати придбаний клієнтом у підприємства товар відповідно до умов договору; видавати (передавати) товар зі зберігання.

Згідно з пунктом 5.4 договору клієнт зобов`язаний: повністю здійснювати оплату усіх товарів відповідно до пунктів 3.1 договору, інших пунктів та додатків (додаткових угод) до договору, а також реально та належним чином виконувати усі інші зобов`язання по оплаті за поставлений (переданий у власність) товар; на вимогу підприємства проводити звірку взаєморозрахунків та підписувати акт звірки взаєморозрахунків між сторонами; підписувати акти прийому-передачі та видаткові накладні відповідно до умов договору; нести відповідальність за невиконання та/або несвоєчасне виконання своїх грошових зобов`язань відповідно до умов договору.

Як визначено пунктом 6.1 договору, за невиконання та/або неналежне виконання умов цього договору винна сторона несе відповідальність в порядку, визначеному чинним законодавством України та цим договором.

Підпунктом 6.1.1 пункту 6.1 договору передбачено, що порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору.

Підпунктом 6.1.2 пункту 6.1 договору передбачено, що сторона не несе відповідальності за порушення умов договору, якщо воно сталося не з її вини (умислу чи необережності).

Підпунктом 6.1.3 пункту 6.1 договору передбачено, що сплата стороною визначених договором або чинним законодавством штрафних санкцій (неустойки, штрафу та пені) не звільняє її від обов`язку відшкодувати на вимогу іншої сторони збитки, завдані порушенням умов договору (реальні збитки та/або упущену вигоду) у повному обсязі.

Підпунктом 6.1.4 пункту 6.1 договору передбачено, що у визначенні розміру неустойки (пені) сторони керуються положеннями частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України.

Підпунктом 6.1.5 пункту 6.1 договору передбачено, що сплата стороною та/або відшкодування збитків, завданих порушенням умов договору, не звільняє її від обов`язку виконати цей договір у натурі, якщо інше не передбачено чинним законодавством України.

Пунктом 6.2. договору передбачено, що позовна давність за позовами про стягнення штрафу (неустойки, пені) встановлюється сторонами даного договору тривалістю в три роки.

Згідно пункту 10.1. договору, строком дії договору є час, протягом якого сторони будуть здійснювати свої права та виконувати свої обов`язки відповідно до договору.

Пунктом 10.2. договору передбачено термін дії договору до 31.12.2022, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (пункт 10.5. договору).

На виконання взятих на себе зобов`язань за договором, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 2106000,00 гривень, що підтверджується долученими до матеріалів справи документами:

- видатковою накладною № 1397 від 25.07.2022, товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) № Nf00-001397 від 25.07.2022 на поставку палива дизельного ДП-Л-Євро-5-ВО у кількості 4000 л на суму без ПДВ 179439,25 грн, сума ПДВ 12560,75 грн, загальна сума товару із ПДВ 192000,00 грн;

- видатковою накладною № 1506 від 03.08.2022, товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) № Nf00-001506 від 03.08.2022 на поставку палива дизельного ДП-Л-Євро-5-ВО у кількості 4500 л на суму без ПДВ 201869,16 грн, сума ПДВ 14130,84 грн, загальна сума товару із ПДВ 216000,00 грн;

- видатковою накладною № 1648 від 09.08.2022, товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) № Nf00-001648 від 09.08.2022 на поставку палива дизельного ДП-Л-Євро-5-ВО у кількості 4500 л на суму без ПДВ 189252,34 грн, сума ПДВ 13247,66 грн, загальна сума товару із ПДВ 202500,00 грн;

- видатковою накладною № 1864 від 19.08.2022, товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) № Nf00-001864 від 19.08.2022 на поставку палива дизельного ДП-Л-Євро-5-ВО у кількості 6500 л на суму без ПДВ 273364,49 грн, сума ПДВ 19135,51 грн, загальна сума товару із ПДВ 292500,00 грн;

- видатковою накладною № 65 від 05.09.2022, товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) № Nf00-000065 від 05.09.2022 на поставку палива дизельного ДП-Л-Євро-5-ВО у кількості 5000 л на суму без ПДВ 228971,96 грн, сума ПДВ 16028,04 грн, загальна сума товару із ПДВ 245000,00 грн;

- видатковою накладною № 254 від 14.09.2022, товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) № Nf00-000254 від 14.09.2022 на поставку палива дизельного ДП-Л-Євро-5-ВО у кількості 2000 л на суму без ПДВ 90654,21 грн, сума ПДВ 6345,79 грн, загальна сума товару із ПДВ 97000,00 грн;

- видатковою накладною № 557 від 24.09.2022, товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) № Nf00-000557 від 24.09.2022 на поставку палива дизельного ДП-Л-Євро-5-ВО у кількості 4000 л на суму без ПДВ 179439,25 грн, сума ПДВ 12560,75 грн, загальна сума товару із ПДВ 192000,00 грн;

- видатковою накладною № 696 від 30.09.2022, товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) № Nf00-000696 від 30.09.2022 на поставку палива дизельного ДП-Л-Євро-5-ВО у кількості 6000 л на суму без ПДВ 274766,36 грн, сума ПДВ 19233,64 грн, загальна сума товару із ПДВ 294000,00 грн;

- видатковою накладною № 252 від 12.10.2022, товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) № Nf00-000252 від 12.10.2022 на поставку палива дизельного ДП-Л-Євро-5-ВО у кількості 7500 л на загальну суму товару із ПДВ 375000,00 грн, у тому числі сума ПДВ 24532,71 грн.

У вказаних видаткових накладних та товаро-транспортних накладних наявні підписи представників позивача та відповідача, відтиски печаток ТОВ «Нафтосервіс» (від продавця) і ТОВ «Транс Уж Х» (від покупця).

Крім того, на підтвердження виконання взятих на себе зобов`язань за договором, а саме поставки відповідачу товару на загальну суму 2106000,00 гривень позивач надав наступні документи:

1) рахунки на оплату: №264 від 19.07.2022; №296 від 01.08.2022; №333 від 09.08.2022; №371 від 19.08.2022; №405 від 05.09.2022; №439 від 14.09.2022; №469 від 22.09.2022; №488 від 30.09.2022; №524 від 11.10.2022;

2) податкові накладні, зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, на суми здійсненої поставки: №54 від 20.07.2022; №55 від 25.07.2022; № 10 від 03.08.2022; №43 від 09.08.2022; №81 від 19.08.2022; №13 від 05.09.2022; №45 від 14.09.2022; №92 від 24.09.2022; №104 від 30.09.2022; №38 від 12.10.2022.

Також позивач вказав, що на виконання взятих на себе зобов`язань за договором, відповідач сплатив позивачу за поставлений товар кошти в загальній сумі 2002000,00 гривень, що підтверджується долученими до матеріалів справи документами: платіжним дорученням № 187 від 20.07.2022 на суму 40972,00 грн; платіжним дорученням № 71 від 28.07.2022 на суму 50000,00 грн; платіжним дорученням № 194 від 29.07.2022 на суму 35000,00 грн; платіжним дорученням № 73 від 02.08.2022 на суму 64028,00 грн; платіжним дорученням № 197 від 08.08.2022 на суму 30000,00 грн; платіжним дорученням № 196 від 08.08.2022 на суму 25000,00 грн; платіжним дорученням № 195 від 08.08.2022 на суму 2000,00 грн; платіжним дорученням № 200 від 12.08.2022 на суму 36000,00 грн; платіжним дорученням № 201 від 15.08.2022 на суму 25000,00 грн; платіжним дорученням № 204 від 22.08.2022 на суму 27000,00 грн; платіжним дорученням № 83 від 23.08.2022 на суму 45500,00 грн; платіжним дорученням № 84 від 25.08.2022 на суму 30000,00 грн; платіжним дорученням № 210 від 29.08.2022 на суму 20000,00 грн; платіжним дорученням № 205 від 29.08.2022 на суму 30000,00 грн; платіжним дорученням № 85 від 31.08.2022 на суму 50000,00 грн; платіжним дорученням № 88 від 01.09.2022 на суму 50000,00 грн; платіжним дорученням № 213 від 02.09.2022 на суму 30000,00 грн; платіжним дорученням № 215 від 05.09.2022 на суму 50000,00 грн; платіжним дорученням № 214 від 05.09.2022 на суму 28500,00 грн; платіжним дорученням № 216 від 07.09.2022 на суму 20000,00 грн; платіжним дорученням № 220 від 09.09.2022 на суму 16000,00 грн; платіжним дорученням № 218 від 09.09.2022 на суму 48000,00 грн; платіжним дорученням № 223 від 12.09.2022 на суму 29000,00 грн; платіжним дорученням № 222 від 12.09.2022 на суму 48000,00 грн; платіжним дорученням № 224 від 13.09.2022 на суму 50000,00 грн; платіжним дорученням № 225 від 14.09.2022 на суму 48500,00 грн; платіжним дорученням № 226 від 19.09.2022 на суму 35500,00 грн; платіжним дорученням № 92 від 21.09.2022 на суму 50000,00 грн; платіжним дорученням № 94 від 22.09.2022 на суму 57000,00 грн; платіжним дорученням № 93 від 22.09.2022 на суму 34000,00 грн; платіжним дорученням № 227 від 23.09.2022 на суму 40000,00 грн; платіжним дорученням № 229 від 27.09.2022 на суму 48000,00 грн; платіжним дорученням № 230 від 28.09.2022 на суму 20000,00 грн; платіжним дорученням № 110 від 29.09.2022 на суму 20000,00 грн; платіжним дорученням № 236 від 30.09.2022 на суму 29000,00 грн; платіжним дорученням № 232 від 30.09.2022 на суму 44000,00 грн; платіжним дорученням № 237 від 04.10.2022 на суму 20800,00 грн; платіжним дорученням № 239 від 06.10.2022 на суму 88600,00 грн; платіжним дорученням № 240 від 07.10.2022 на суму 40000,00 грн; платіжним дорученням № 242 від 10.10.2022 на суму 75000,00 грн; платіжним дорученням № 241 від 10.10.2022 на суму 30600,00 грн; платіжним дорученням № 250 від 17.10.2022 на суму 70000,00 грн; платіжним дорученням № 251 від 18.10.2022 на суму 30000,00 грн; платіжним дорученням № 252 від 20.10.2022 на суму 20000,00 грн; платіжним дорученням № 256 від 21.10.2022 на суму 33000,00 грн; платіжним дорученням № 257 від 24.10.2022 на суму 65000,00 грн; платіжним дорученням № 120 від 27.10.2022 на суму 50000,00 грн; платіжним дорученням № 258 від 28.10.2022 на суму 12000,00 грн; платіжним дорученням № 260 від 28.10.2022 на суму 35000,00 грн; платіжним дорученням № 261 від 28.10.2022 на суму 16000,00 грн; платіжним дорученням № 122 від 31.10.2022 на суму 50000,00 грн; платіжним дорученням № 264 від 31.10.2022 на суму 25000,00 грн; платіжним дорученням № 265 від 04.11.2022 на суму 35000,00 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що у зв`язку з простроченням відповідачем зобов`язань по сплаті товару в сумі 104000,00 грн, отриманого згідно договору купівлі-продажу нафтопродуктів № 2706/2022, з метою досудового врегулювання спору, позивач надсилав відповідачу 02.08.2024 претензію № 146 від 25.07.2024 з долученим до неї актом звірки взаємних розрахунків за договором. У вказаній претензії позивач просив відповідача погасити заборгованість за поставлений товар у розмірі 104000,00 грн протягом семи днів з дати отримання претензії.

Оскільки відповідач не здійснив оплату на поставлений товар, 19.12.2024 позивачем на адресу відповідача було надіслано повторну претензію № 237 від 18.12.2024 з долученими до неї копією претензії № 146 від 25.07.2024 та актом звірки взаємних розрахунків за договором. У претензії позивач просив ТОВ «Транс Уж Х» виконати належним чином договірні зобов`язання та перерахувати заборгованість, яка виникла з договору купівлі продажу нафтопродуктів № 2706/2022 від 27.06.2022 на загальну суму 104000,00 грн протягом 30 днів з дати отримання даної претензії.

Направлення позивачем на адресу відповідача претензії № 146 від 25.07.2024 та претензії № 237 від 18.12.2024 підтверджено долученими до позовної заяви копіями описів вкладення у цінні листи та копіями поштових накладних про направлення таких листів з оголошеною цінністю № 128 від 02.08.2024 та № 384 від 19.12.2024. Також позивачем долучено роздруківку трекінгу поштового відправлення № 384 (з офіційного сайту оператора поштового зв`язку АТ «Укрпошта»), з якого встановлено отримання 27.12.2024 відповідачем претензії № 237 від 18.12.2024.

Згідно тверджень позивача відповідач не надав жодних відповідей на претензію № 146 від 25.07.2024 та претензію № 237 від 18.12.2024.

Отже, такі обставини справи, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом, згідно з яким просив суд першої інстанції стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором купівлі-продажу нафтопродуктів № 2706/2022 від 27.06.2022 у загальному розмірі 104000,00 грн, а також нараховані позивачем до стягнення з відповідача 14125,25 грн пені та нараховані у відповідності до положень статті 625 ЦК України 21588,49 грн інфляційні втрати і 7240,11 грн 3 % річних.

При перегляді рішення місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась таким:

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відносини щодо договірних зобов`язань купівлі-продажу врегульовані главою 54 Цивільного кодексу України.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України).

Статтею 630 ЦК України встановлено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що в разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 631 ЦК України встановлено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до статті 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 4.1 договору, клієнт здійснює 100% попередню (авансову) оплату товару за відповідне замовлення (якщо інше не передбачено у додатку до цього договору) на підставі рахунку-фактури, виставленого підприємством, протягом 3 (трьох) банківських діб від дати отримання рахунку-фактури.

Як слідує з матеріалів справи позивач свої зобов`язання за договором купівлі-продажу нафтопродуктів № 2706/2022 від 27.06.2022 виконав у повному обсязі, так як у період з 25.07.2022 по 12.10.2022 поставив ТОВ «Транс Уж Х» товар на загальну суму 2106000,00 грн. Зазначене підтверджується наявними у матеріалах справи видатковими накладними, скріпленими печатками та підписами обох сторін.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 692 ЦКУ, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Як встановлено судами, ТОВ «Транс Уж Х» не виконало у повному обсязі взяті на себе зобов`язання за договором, так як всупереч умов договору купівлі-продажу нафтопродуктів №2706/2022 від 27.06.2022 дане товариство допустило заборгованість перед позивачем по сплаті отриманого товару в розмірі 104000,00 грн.

Щодо посилань апелянта на, долучений до апеляційної скарги, акт про розбіжності № 12-10/22 від 12.10.2022 року (підписаний виключно відповідачем), який, на його думку, засвідчує факт недопоставки дизельного пального на суму 104 000,00 грн, колегія суддів зазначає таке.

Статтею 269 ГПК України, якою встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз статей 80, 269 ГПК України свідчить про те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи (у цьому випадку - позивача).

При цьому за імперативним приписом частини четвертої статті 13 названого Кодексу кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип рівності сторін у процесі у розумінні "справедливого балансу" між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання про прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів матиме наслідком порушення приписів статті 269 ГПК України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06.11.2024 у справі № 200/13101/17.

Враховуючи відсутність клопотань скаржника про поновлення строку на подання доказів із обґрунтуванням причин неможливості подати такий доказ у визначений процесуальним законом строк суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про залишення без розгляду долученого до апеляційної скарги акту про розбіжності № 12-10/22 від 12.10.2022 на підставі ч. 2 ст. 118 ГПК України.

З наведених вище підстав підлягає залишенню без розгляду також заявка №11-10/2022 від 11.10.2022, долучена позивачем до відзиву на апеляційну скаргу.

За змістом ст.610, ст. 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч.2 ст.218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Частиною 1 ст.216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18.

Апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що з врахуванням приписів частини 1 статті 692 ЦК України, відповідач повинен був оплатити товар у день його прийняття згідно товаророзпорядчих документів на нього, позаяк у період з 25.07.2022 по 12.10.2022 на виконання умов договору, яким передбачена попередня оплата за товар, ТОВ «Транс Уж Х» отримало від ТОВ «Нафтосервіс» згідно видаткових та товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів товар на загальну суму 2106000,00 грн.

Тобто така оплата зі сторони відповідача за отриманий на виконання умов договору від позивача у період з 25.07.2022 по 12.10.2022 товар на загальну суму 2106000,00 грн, мала бути здійснена ТОВ «Транс Уж Х» на користь ТОВ «Нафтосервіс» не пізніше 12.10.2022, враховуючи, що остання поставка товару на загальну суму 375000,00 грн мала місце згідно видаткової накладної №252 від 12.10.2022 і товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № Nf00-000252 від 12.10.2022.

Таким чином, відповідач є таким, що з 13.10.2022 прострочив виконання грошового зобов`язання за договором на суму 104000 грн, та враховуючи, що позивач просив суд стягнути 3% річних та інфляційні втрати, починаючи з 04.11.2022, суд першої інстанції правомірно керувався принципом диспозитивності та задоволив позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в розмірі 7240,11 грн та інфляційних втрат в сумі 21 588,49 грн.

Щодо відмови у стягненні пені, то така знаходяться поза межами апеляційного перегляду в розумінні ч.4 ст. 269 ГПК України, колегія суддів під час розгляду справи не встановила порушення норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права на момент ухвалення судового рішення місцевим господарським судом в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення пені, що є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Стосовно твердження скаржника, що суд першої інстанції позбавив апелянта конституційного права на доступ до правосуддя та позбавив його права на захист, так як його заява про доступ до матеріалів справи була зареєстрована судом лише через дві години після подання, суд зазначає таке.

Інструкція з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затверджена Наказом Державної судової адміністрації України 20 серпня 2019 № 814, визначає загальні правила ведення діловодства в місцевих та апеляційних судах України, регламентує порядок роботи з документами з моменту їх надходження чи створення до знищення в установленому порядку або передачі до державної архівної установи.

Згідно абзацу 2 розділу II даної Інструкції кожен документ реєструється в суді лише один раз: вхідні - у день надходження або не пізніше наступного робочого дня, якщо документ надійшов у неробочий час, створювані - у день підписання або затвердження.

Колегія суддів зазначає, що чинне законодавство не передбачає, що реєстрація поданого стороною документу здійснюється судом негайно.

Поряд з тим ч. 4 ст. 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Слід зазначити, що позивач звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про надання доступу до матеріалів справи майже через місяць після відкриття провадження у даній справі.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованого висновку суду першої інстанції про часткове задоволення позову у цій справі.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).

На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Закарпатської області від 14.04.2025 у справі № 907/232/25 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно з ст.129 ГПК України сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 86, 119, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Уж Х» б/н від 12.05.2025 (вх. суду від 12.05.2025 № 01-05/1422/25) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 14.04.2025 залишити без змін.

3. Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції - покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

5. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

суддя С.М. Бойко

суддя Г.Г. Якімець