ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року

м. Київ

cправа № 916/4559/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Могил С. К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н.О., Случ О.В.,

за участю секретаря судового засідання Амірханяна Р.К.,

та представників:

позивача - Бондар А.Г. (в режимі відеоконференції),

відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2025

та рішення Господарського суду Одеської області від 26.02.2025

у справі № 916/4559/24

за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Джексонвіль"

про стягнення 6 295 771,98 грн

В С Т А Н О В И В:

Департамент комунальної власності Одеської міської ради (далі - Департамент комунальної власності; позивач) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Джексонвіль" (далі - ТОВ "Джексонвіль"; відповідач) 6 295 771,98 грн, з яких 3 508 968,96 грн - заборгованість з орендної плати, 180 661,70 грн - пеня за несвоєчасну сплату орендних платежів, 2 606 141,32 грн - неустойка за прострочення повернення об`єкта оренди.

На обґрунтування позову Департамент комунальної власності посилався на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором оренди нежитлового приміщення від 25.05.2017 № 64/3, а саме щодо здійснення сплати орендних платежів за користування майном, яке належить до комунальної власності. Посилався також на порушення відповідачем строків повернення орендованого майна після розірвання договору.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 26.02.2025 (суддя - Бездоля Д.О.), залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2025 (головуючий суддя - Ярош А.І., судді - Савицький Я.Ф., Принцевська Н.М.), позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Джексонвіль" на користь Департаменту комунальної власності 3 508 968,96 грн основного боргу, 180 661,70 грн пені. В іншій частині позову відмовлено.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 25.05.2017 між Департаментом комунальної власності (орендодавець) та ТОВ "Джексонвіль" (орендар) було укладено договір оренди нежитлового приміщення № 64/3, за умовами якого орендар передає, а орендодавець приймає у строкове платне користування нежитлові приміщення першого, другого поверхів, антресолі та цокольного поверху, загальною площею 754,3 кв.м, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Грецька, 20.

Відповідно до п. 1.3 договору строк його дії визначений з 25.05.2017 по 25.04.2020.

У додатку до договору сторони погодили розрахунок орендної плати за договором, згідно з яким базовий розмір орендної плати станом на 01.05.2017 без ПДВ становить 116 204,40 грн.

За актом приймання-передачі від 22.06.2017 позивачем було передано, а відповідачем прийнято у користування об`єкт оренди за договором.

08.11.2019 між сторонами було укладено договір про внесення змін до договору оренди нежитлового приміщення № 64/3, за яким позивач передав у користування відповідачу вищевказаний об`єкт оренди у строк до 31.12.2050.

Згідно з п. 2.2 договору за орендоване приміщення орендар зобов`язувався сплачувати орендну плату, що становить за перший, після підписання договору оренди, місяць - 113 655,31 грн (станом на 01.10.2019) без урахування податку на додану вартість) та є базовою ставкою орендної плати за місяць. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за минулий місяць на щомісячний індекс інфляції, що друкується Мінстатом України. Податок на додану вартість розраховується відповідно до вимог чинного законодавства.

Пунктом 2.4 договору встановлено, що орендар зобов`язувався вносити орендну плату щомісячно до 15 числа поточного місяця, незалежно від результатів його господарської діяльності.

За умовами п. 3.4 договору орендодавець зобов`язувався передати орендарю в оренду нежитлові приміщення згідно з п. 1.1 цього договору за актом приймання-передачі, який підписується обома сторонами.

Відповідно до п. 4.7 договору після закінчення строку дії договору чи у випадку його дострокового розірвання, орендар зобов`язаний у 15-денний термін передати орендодавцю приміщення за актом у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі їх в оренду та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об`єкта оренди.

У п. 4.8 договору сторони досягли згоди про те, що орендар має право передавати частину орендованого приміщення в суборенду іншим особам чи організаціям лише за письмовим погодженням орендодавця. У 5-денний термін з дати отримання дозволу на суборенду надати копію договору суборенди. В іншому разі дозвіл втрачає силу.

За п. 4.10 договору у разі припинення дії цього договору, у зв`язку з закінченням строку чи дострокового розірвання договору, орендар сплачує неустойку в розмірі подвійної орендної плати з урахуванням щомісячного індексу інфляції по день підписання акта приймання-передачі приміщення.

Пунктом 5.2. договору визначено, що за несвоєчасне внесення орендної плати орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочки. Нарахування пені за прострочку виконання обов`язку припиняється через один рік з дня, коли обов`язок повинен був бути виконаний.

Додатком до договору є розрахунок орендної плати, згідно з яким базовий розмір орендної плати, станом на 01.10.2019 без ПДВ становить 113 655,31 грн.

Суди попередніх інстанцій встановили, що право оренди відповідача на вищевказаний об`єкт нерухомого майна було зареєстровано у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.11.2019.

У зв`язку з порушенням відповідачем договору (в частині сплати орендних платежів у строки, встановлені договором) позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості, розірвання договору оренди та виселення відповідача із займаних приміщень.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.05.2023 у справі № 916/3594/22, яке набрало законної сили, позов Департаменту комунальної власності задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість з орендної плати за період з березня 2022 року по жовтень 2022 року, розірвано укладений між сторонами договір оренди від 08.11.2019 та вирішено виселити відповідача із займаних приміщень.

03.11.2023 державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) при здійсненні заходів щодо примусового виселення відповідача з орендованих приміщень був складений відповідний акт. У цьому акті зазначено, що за наслідком виходу за адресою місцезнаходження орендованого приміщення не було виявлено відповідача та, що приміщення зайняті іншою особою - суборендарем ТОВ "Телерадіокомпанія "Нова Одеса", представник якого відмовився звільняти приміщення, посилаючись на те, що договір суборенди не припинив свою дію.

12.11.2024 державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу суду у справі № 916/3594/22 щодо виселення відповідача з орендованого приміщення на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження". Вказана постанова мотивована встановленою у акті державного виконавця від 03.11.2023 обставиною фактичного виконання рішення згідно з виконавчим документом, не виявленням відповідача за адресою об`єкта оренди та використання приміщень суборендарем - ТОВ "Телерадіокомпанія "Нова Одеса".

Оскільки, відповідач здійснив прострочення зі сплати орендних платежів за договором, позивач просить стягнути з відповідача 3 508 969,96 грн заборгованості з орендної плати за період з листопада 2022 року по березень 2024 року, 180 661,70 грн пені. Заявив також до стягнення 2 606 141,32 грн неустойки за період з квітня по вересень 2024 року через прострочення повернення об`єкта оренди.

Суд першої інстанції дійшов висновку про підставність стягнення з відповідача на користь позивача 3 508 968,96 грн основного боргу, 180 661,70 грн пені. Водночас, відмовив у стягненні 2 606 141,32 грн неустойки відповідно до ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зазначивши про те, що наявні у справі докази не свідчать про те, що в діях відповідача наявний склад господарського правопорушення щодо невчасного повернення майна з оренди та, що відповідач ухилився від повернення об`єкта оренди. Вказав і на те, що в матеріалах справи відсутні докази продовження відповідачем договірних відносин з ТОВ "Телерадіокомпанія "Нова Одеса" після 01.04.2024.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), погодився із висновком суду першої інстанції про відмову у стягненні 2 606 141,32 грн неустойки. Зазначив, що позивач, як особа, яка має бути зацікавлена у поверненні власного майна, не звертався до відповідача з жодними повідомленнями, претензіями, пропозиціями щодо необхідності звільнення відповідачем орендованого приміщення як після винесення судом рішення від 03.05.2023 у справі № 916/3594/22, так і після закінчення строку дії договору 01.04.2024; що відсутні докази умислу в діях відповідача щодо ухилення від повернення об`єкта оренди, оскільки орендар був відсутній у спірному приміщенні щонайменше з 03.11.2023.

Не погоджуючись із ухваленими у справі рішеннями, Департамент комунальної власності звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постановлені у справі рішення в частині відмови у стягненні 2 606 141,32 грн неустойки та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Скаржник мотивує подання касаційної скарги на підставі п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України (неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 07.04.2020 у справі № 924/599/19, від 31.10.2019 у справі № 905/2018/18, від 30.10.2019 у справі № 924/80/19, від 23.10.2024 у справі № 916/3409/22, від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19, від 25.10.2023 у справі № 902/567/21) та на підставі п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України - відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування ч. 2 ст. 785 ЦК України у подібних правовідносинах.

У касаційній скарзі Департамент комунальної власності зазначає таке: відповідачем незаконно передано в суборенду об`єкт права власності територіальної громади міста Одеси; після розірвання договору ТОВ "Джексонвіль" не виконало зобов`язання з повернення об`єкта оренди за договором № 64/3; відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу щодо вжиття будь яких-дій на виконання обов`язку з повернення об`єкта оренди орендодавцю після закінчення строку дії договору оренди.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.06.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Департаменту комунальної власності на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2025 та рішення Господарського суду Одеської області від 26.02.2025 у справі № 916/4559/24 з підстав, передбачених п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 14.07.2025.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наявність зазначених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження судових рішень (п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України), дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 300 ГПК України Верховний Суд переглядає оскаржувані рішення у частині відмови у стягненні 2 606 141,32 грн неустойки за прострочення повернення об`єкта оренди.

Законодавець у ст. 509 ЦК України закріпив норму, відповідно до якої зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк (ст. 759 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Обов`язки наймача у разі припинення договору найму регулює ст. 785 ЦК України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Водночас, невиконання наймачем передбаченого ч. 1 ст. 785 ЦК України обов`язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі (у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі) у разі припинення договору є порушенням умов договору, що породжує у наймодавця право на застосування до наймача відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України такої форми майнової відповідальності як неустойка у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Здійснюючи аналіз ст. 785 ЦК України, Верховний Суд неодноразово висновував таке:

- неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 ЦК України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення договору, коли користування майном стає неправомірним. Неустойка за ч. 2 ст. 785 ЦК України має спеціальний правовий режим, який обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди є майновим і виникає після закінчення дії договору. Наймодавець (орендодавець) у цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші ефективні засоби впливу задля виконання відповідного зобов`язання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном (див. постанову Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19, на яку посилається скаржник у касаційні скарзі);

- законодавство у сфері орендних правовідносин пов`язує припинення обов`язків орендаря з фактом поверненням об`єкта договору оренди, тобто з моментом підписання акта приймання-передачі (див. також постанову Верховного Суду від 24.04.2018 у справі № 910/2597/14). У разі невиконання обов`язку, передбаченого ч. 1 ст. 785 ЦК України, цивільним законодавством визначена можливість стягнення неустойки за весь час прострочення виконання зобов`язання щодо повернення об`єкта оренди. Таким чином, право на стягнення неустойки, встановленої ч. 2 ст. 785 ЦК України, пов`язується з простроченням орендарем виконання зобов`язання з повернення орендованого майна за актом приймання-передачі. Частиною 1 ст. 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Отже, неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 ЦК України є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і для притягнення наймача, який порушив зобов`язання, до такої відповідальності необхідна наявність його вини (умислу або необережності) відповідно до вимог ст. 614 ЦК України (див. постанову Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 924/599/19, п. 9.20 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19);

- відповідно до ст. 614 ЦК України, для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 785 цього Кодексу, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання. Тобто судам потрібно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав (див. постанови Верховного Суду від 20.03.2024 у справі № 911/255/23, від 30.08.2019 у справі № 910/13695/18).

Умисел як форма вини включає елемент усвідомлення та наміру. Діяння особи вважаються такими, що вчинені з умислом, якщо вона усвідомлювала протиправність своєї поведінки та бажала або свідомо допускала настання шкоди (збитків). Вина у формі необережності має місце за відсутності у особи наміру завдати шкоди. При необережності особа не передбачала можливість настання шкідливих наслідків свого діяння, хоча могла та повинна була їх передбачити або легковажно (безпідставно) сподівалася на їх відвернення.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч. 2 ст. 614 ЦК України).

Відмовляючи у стягненні 2 606 141,32 грн неустойки за прострочення повернення об`єкта оренди, господарські суди попередніх інстанцій виходили із того, що відповідний договір є припиненим з 01.04.2024 (розірваний на підставі рішення суду у справі № 916/3594/22), наявності постанови про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу суду у справі № 916/3594/22, винесеної на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" та відсутності відповідача у відповідному приміщені. Водночас, суди попередніх інстанцій не врахували висновків Верховного Суду щодо застосування ст. ст. 785, 614 ЦК України та на підставі оцінки наявних у справі доказів відповідно до вимог ст. 86 ГПК України не перевірили, чи дотримано відповідачем умов договору та вимог ч. 1 ст. 785 ЦК України щодо повернення об`єкта оренди, чи вживалися/невживалися орендарем належні заходи щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди за наслідком припинення орендних правовідносин за рішенням суду та, чи вчинялися позивачем дії, спрямовані на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно від орендаря та оформити повернення наймачем орендованого майна. Не перевірили у повному обсязі наявності/відсутності вини відповідача яка може бути виражена як у формі умислу, так і необережності відповідно до вимог ст. 614 ЦК України щодо неповернення орендодавцю відповідного майна. Тобто судами не встановлено всіх необхідних обставин, від яких залежить правильність вирішення цього спору у частині стягнення з відповідача неустойки на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Верховний Суд також зазначає і те, що, керуючись таким критерієм як "добросовісність", який належать до фундаментальних засад цивільного права (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України), суд не може тлумачити або застосовувати його формально. Добросовісність має оцінюватися з урахуванням усіх обставин справи, відповідно до вимог ст. 86 ГПК України.

Отже, здійснивши аналіз рішень судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині, Верховний Суд дійшов висновку про підтвердження скаржником підстави касаційного оскарження - п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема, за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Згідно із ч. 3 ст. 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

За наведених обставин, колегія суддів вважає висновки судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у стягненні 2 606 141,32 грн неустойки передчасними і такими, що зроблені без дослідження всіх зібраних у справі доказів на підтвердження наявності чи відсутності підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, а тому рішення місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанцій у справі (в оспорюваній частині) необхідно скасувати, а справу в цій частині передати на новий розгляд до місцевого господарського суду.

При новому розгляді справи (у відповідній частині) необхідно належним чином проаналізувати умови укладеного між сторонами договору, вимоги законодавства та встановити наявність/відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заявленої неустойки на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України і в залежності від встановленого та вимог закону постановити законне та обґрунтоване рішення (у скасованій частині), яке відповідає вимогам ст. ст. 236 - 238 ГПК України.

Водночас, оскільки у наведеному випадку скаржник не обґрунтував необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо застосування ч. 2 ст. 785 ЦК України для правильного вирішення спору у подібних правовідносинах, колегія суддів не вбачає підстав для формування висновку щодо застосування вказаної норми права.

Оскільки касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а справа (у скасованій частині) передачі на новий розгляд до суду першої інстанції з урахуванням положень ст. 129 ГПК України розподіл судових витрат у справі має здійснити господарський суд, який прийматиме рішення по суті спору, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 ГПК України, Верховний Суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради задовольнити частково.

Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2025 та рішення Господарського суду Одеської області від 26.02.2025 у справі № 916/4559/24 в оскаржуваній частині скасувати.

Справу № 916/4559/24 у скасованій частині направити на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Могил С.К.

Судді: Волковицька Н.О.

Случ О. В.