РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.08.2025Справа № 910/5702/25

Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, справу за позовом Селянського фермерського господарства "ТАТЬЯНА" (31363, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, село Ружичанка, вул. Нова, будинок 2) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП" (01054, місто Київ, вулиця Олеся Гончара, будинок 41 літ "А", офіс 310) про стягнення 467 963,53 грн,

без повідомлення (виклику) сторін,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

06.05.2025 на адресу суду від представником Селянського фермерського господарства "ТАТЬЯНА" сформовано позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП" про стягнення заборгованості за Договором поставки сільськогосподарської продукції №406-05/22К від 04.05.2022 у розмірі 467 963,53 грн з яких: 373847,73 грн. основна заборгованість, 68 768,29 грн. індекс інфляції та 3% річних у розмірі 25 347,51 грн та була передана 07.05.2025 судді Демидову В.О. відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2025 позовну заяву Селянського фермерського господарства "ТАТЬЯНА" залишено без руху.

Позивачем у строк встановлений ухвалою суду від 12.05.2025, подано заяву про усунення недоліків, з доданими до неї документами.

Ухвалою суду від 19.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Відповідно до частини другої ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічні положення містяться у частині дев`ятій ст. 165 ГПК України.

Частиною першою ст. 252 ГПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно частини восьмої ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Частинами першою та другою ст. 161 ГПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

З огляду на вказані приписи ГПК України, оскільки відповідачі не скористалися своїм правом на подання відзиву відповідно до частини першої ст. 251 ГПК України, суд приходить до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до приписів частини дев`ятої ст. 165 ГПК України та частини другої ст. 178 ГПК України.

Частиною четвертою ст. 240 ГПК України передбачено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

04.05.2022 між Селянським фермерським господарством "ТАТЬЯНА" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП" (покупець) укладено Договір поставки сільськогосподарської продукції № 406-05/22К, за умовами якого постачальник зобов`язався поставити, а покупець прийняти та оплатити сільськогосподарську продукцію, а саме кукурудзу 3-го класу, урожаю 2021 року, надалі іменований товар, в кількості, у строки та на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 2.1 Договору сторонами погоджено про поставку товару в загальній кількості 300,000,00 тонн (+/- 10%), вартістю 1 830 000,96 грн з ПДВ.

Додатковою угодою № 1 від 15.05.2022 сторонами внесено зміни до п. 3.2 Договору, а саме визначено, що строк поставки товару по 01.06.2022 включно, поставка партіями допускається.

Згідно з п. 4.1 Договору сторонами погоджено умови оплати, відповідно до яких:

- 86% вартості кожної партії товару здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5-7 банківських днів з моменту надання видаткової накладної (у заліковій вазі), отримання від елеватору реєстрів товарно-транспортних накладних на прийняте зерно з визначенням якості по середньодобовому зразку та за умови виставлення рахунку та підписання цього Договору;

- 14% вартості партії продукції сплачується протягом двох банківських днів, наступних за датою отримання на поточний банківський рахунок відшкодування ПДВ покупцем, відповідно до отриманих та зареєстрованих податкових накладних постачальника. Постачальник має зареєструвати податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до вимог чинного законодавства з наданням покупцю квитанції щодо їх реєстрації, а також правильно заповнені товарно-транспортні накладні.

Постачальник зобов`язався не пізніше дати постачання товару надати покупцю видаткові накладні (пункт 5.3. Договору).

За умовами пункту 5.4. Договору постачальник зобов`язався зареєструвати податкові накладні на товар у строки та в порядку, що передбачені діючим законодавством України.

Відповідно до умов пунктів 10.2 Договору цієї угоди зміни та доповнення до договору здійснюються в письмовій формі, підписуються уповноваженими представниками сторін та є невід`ємними частинами вказаного правочину.

Договір вступає в силу з моменту підписання та діє до повного виконання зобов`язань сторонами (пункт 11.1. договору).

Додатковою угодою № 08-02 від 08.02.2023 сторони погодили здійснення оплати залишку грошових коштів за цим Договором у розмірі 423 847,73 гри таким чином:

Суму у розмірі 70 641,29 грн в - строк до 30 березня 2023 року включно;

Суму у розмірі 70 641, 29 грн - в строк до 30 квітня 2023 року включно;

Суму у розмірі 70 641, 29 грн - в строк до 30 травня 2023 року включно;

Суму у розмірі 70 641,29 грн - в строк до 30 червня 2023 року включно;

Суму у розмірі 70 641,29 грн - в строк до 30 липня 2023 року включно;

Суму у розмірі 70 641,28 грн - в строк до 30 серпня 2023 року включно.

Позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 1 863 916,98 грн. за наступними видатковими накладними: №41 від 19.05.2022 на суму 191296,10 грн; №42 від 20.05.2022 на суму 168360,09 грн.; № 43 від 24.05.2022 року на суму 149328,08 грн.; № 44 від 25.05.2022 року на суму 149816,08 грн.; № 45 від 30.05.2022 року на суму 298900,16 грн.; № 46 від 21.05.2022 року на суму 452498,24 грн.; № 47 від 01.06.2022 року на суму 453718,23 грн., які підписані сторонами із проставленням печатки товариства без заперечень і зауважень та реєстри ТТН на прийняте зерно з визначенням якості по середньодобовому зразку №1078 від 19.05.2022 та №1103 від 20.05.2022. № 1132 від 24.05.2022 року, №1150 від 25.05.2022 року, № 1199 від 30.05.2022 року, № 1207 від 31.05.2022 року. № 1209 від 01.06.2022 року. Вищезазначені накладні підписані сторонами без зауважень.

Окрім того представником долучено реєстри ТТН на прийняте зерно з визначенням якості по середньодобовому зразку №1078 від 19.05.2022 та №1103 від 20.05.2022, № 1132 від 24.05.2022 року, №1150 від 25.05.2022 року, № 1199 від 30.05.2022 року, № 1207 від 31.05.2022 року, № 1209 від 01.06.2022 року.

Як вказує позивач, ТОВ «ВВТ ГРУП» здійснив оплату за отриманий товар частково у розмірі 1540069,25 грн.

У підтвердження часткових оплат, представником позивача було долучено акт звірки за період з 19.05.2022 по 24.12.2024 за яким за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 373 847,73 грн. Вищеозначений акт підписаний між позивачем та відповідачем, а також долучено акт звірки за період з 19.05.2022 по 27.04.2025 за яким за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 323 847,73 грн. Вищеозначений акт підписаний лише зі сторони позивача.

Представником позивача долучено до матеріалів справи податкові накладні, які зареєстровані в ЄРПН: №41, 42, 43, 44, 45, 46, 47.

У зв`язку з викладеним, за твердженням позивача, у відповідача існує заборгованість з оплати отриманого від позивача товару в розмірі 373 847,73 грн.

28.04.2025 позивач звертався до відповідача з вимогою № 1 щодо сплати у тому числі основної заборгованості у розмірі 323 847,73 грн за отриманий товар, що підтверджується поштовою накладною за № 001.

Проте, як вказується позивачем, відповідач не здійснив свого обов`язку щодо оплати отриманого від позивача товару на суму 373 847,73 грн, зважаючи на що позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача 373 847,73 основного боргу, 68768,29 грн інфляційних втрат, 25347,51 грн 3% річних.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого обґрунтованого висновку.

Як визначено частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні -покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України також передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання, в силу ст. 525 ЦК України, не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.1 договору визначено порядок оплати наступним чином: 86 (вісімдесят шість) % вартості кожної партії товару здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 - 7 (п`ять - сім) банківських днів з моменту надання видаткової накладної (у заліковій вазі), отримання від елеватору реєстрів ТТН на прийняте зерно з визначенням якості по середньодобовому зразку та за умови виставлення рахунку та підписання даного договору; 14 (чотирнадцять) % вартості партії товару протягом 2 (двох) банківських днів, наступних за датою отримання на поточний банківський рахунок відшкодування ПДВ покупцем, відповідно до отриманих та зареєстрованих податкових накладних постачальника. Постачальник має зареєструвати податкові накладні в ЄРПН у відповідності до вимог чинного законодавства з наданням покупцю квитанції щодо їх реєстрації, а також правильно заповнені товарно-транспортні накладні.

Зі змісту пункту 4.1 договору вбачається, що сторони пов`язали настання строку виконання відповідачем зобов`язання з оплати 14 % вартості партії товару протягом 2-х банківських днів, наступних за датою отримання на поточний банківський рахунок відшкодування ПДВ покупцем, відповідно до отриманих та зареєстрованих податкових накладних постачальника.

Втім, вказана обставина не є такою, яка неминуче має настати, а відтак в силу вимог ст. 530 ЦК України не є визначеним строком виконання зобов`язання.

У той же час, відповідно до вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що, в даному випадку, виходячи з аналізу пункту 4.1 договору, обов`язок відповідача з повної оплати товару виникає безпосередньо з факту його отримання відповідачем.

При цьому, судом враховано, що згідно наявних у матеріалах справи податкових накладних №41 від 19.05.2022, 42 від 20.05.2022, 43 від 24.05.2022, 44 від 25.05.2022, 45 від 30.05.2022, 46 від 31.05.2022, 47 від 01.06.2022, що мають відмітку контролюючого органу про її прийняття, та квитанцій про реєстрацію даних податкових накладних в ЄРПН.

Відповідно до пункту 201.10 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

Покупцю товарів/послуг податкова накладна/розрахунок коригування можуть бути надані продавцем таких товарів/послуг в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та «;Про електронні довірчі послуги".

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Відтак, зважаючи на приписи чинного законодавства, відповідач міг самостійно довідатись про реєстрацію вказаних податкових накладних з моменту їх реєстрації контролюючим органом.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що строк виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати товару за договором на момент розгляду справи настав.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач зобов`язання з повної та своєчасної оплати отриманого товару за договором так і не виконав.

Тоді як, частина 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За таких обставин, враховуючи, що факт поставки обумовленого сторонами товару та факт порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати отриманого товару, підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем, суд прийшов до висновку про часткове задоволення основної заборгованості у розмірі 323 847,73 грн. з огляду на наступне.

Зі змісту позовної заяви представником позивача зазначено про оплату поставленого товару у розмірі 1540069,25 грн у той час як поставлено всього товару на суму 1 863 916,98 грн, що підтверджується видатковими накладними, таким чином за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 323 847,73 грн (1 863 916,98 - 1540069,25).

Сума у розмірі 323 847,73 грн також зазначена у претензії, яка направлялась на адресу відповідача та у акті звірки за період з 19.05.2022 по 27.04.2025 за яким за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 323 847,73 грн.

Таким чином до стягнення з відповідача підлягає основна заборгованість у розмірі 323 847,73 грн. В іншій частині слід відмовити.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховний Суд №910/12604/18 від 01.10.2019).

Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення розрахунків з позивачем за отриманий товар, на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано 3% річних у розмірі 25347,51 грн та інфляційні втрати у розмірі 68768,29 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що позивачем невірно здійснено його розрахунок з урахуванням невірно обраної суми основної заборгованості. За розрахунком суду з відповідача до стягнення підлягають 3% річних у розмірі 25 047,51 грн. В іншій частині слід відмовити.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат за розрахунком суду вийшло більше ніж заявлялось позивачем. З огляду на те, що суд не може виходити за межі позовних вимог до стягнення підлягають інфляційні втрати у заявленому позивачем розмірі та складають 68768,29 грн.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та заперечень про заявлених вимог не скористався, доводів і тверджень позивача у встановленому законом порядку не спростував.

Відповідно до ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

За таких обставин, враховуючи всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Пунктом 2 частини першої ст. 129 ГПК України передбачено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги часткове задоволення розміру позовних вимог, судовий збір, який підлягає покладенню на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП" (01054, місто Київ, вулиця Олеся Гончара, будинок 41 літ "А", офіс 310, ) на користь Селянського фермерського господарства "ТАТЬЯНА" (31363, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, село Ружичанка, вул. Нова, будинок 2, ) основну заборгованість у розмірі 323 847 (триста двадцять три тисячі вісімсот сорок сім) грн. 73 коп., 3 % річних у розмірі 25 047 (двадцять п`ять тисяч сорок сім) грн. 51 коп., інфляційні втрати у розмірі 68768 (шістдесят вісім тисяч сімсот шістдесят вісім) грн. 29 коп. та судовий збір у розмірі 6264 (шість тисяч двісті шістдесят чотири) грн. 95 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 05.08.2025.

Суддя Владислав ДЕМИДОВ