ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2025 р. Справа №914/2819/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Бонк Т.Б.

Суддів Бойко С.М.

Якімець Г.Г.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства "Адміністративно-технічне управління" №2410-вих-74971 від 22.05.2025 (вх. суду від 26.05.2025 № 01-05/1581/25)

на рішення Господарського суду Львівської області від 07.05.2025 (повне рішення складено 07.05.2025, суддя Рит Т.Я.)

у справі № 914/2819/24

за позовом Комунального підприємства "Адміністративно-технічне управління", м. Львів

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Савицького Андрія Володимировича, м. Львів

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Фізична особа-підприємець Марутяк Микола Євгенович, м. Львів

про стягнення 160 032,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви і рішення суду першої інстанції:

Комунальне підприємство "Адміністративно-технічне управління" звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Савицького Андрія Володимировича про стягнення 160 032,00 гривень.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідач самовільно встановив спеціальні конструкції зовнішньої реклами та малу архітектурну форму (вивіску) по вулиці Дорошенка, 38 у місті Львові. Враховуючи те, що відповідач не демонтував конструкції зовнішньої реклами та малу архітектурну форму (вивіску) у добровільному порядку, то їх демонтаж здійснював позивач із залученням підрядної організації.

Таким чином, позивач подав до суду позов про стягнення витрат на оплату підрядній організації вартості робіт з демонтажу спеціальної конструкції зовнішньої реклами та малої архітектурної форми (вивіски) відповідача, а також на їх зберігання.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 07.05.2025 у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що у межах цієї справи не доведена протиправність поведінки ФОП Савицького А. В. у вчиненні правопорушення, так як встановлені судом обставини та надані докази не дають підстав вважати, що ФОП Савицький А. В. у спірний період здійснював фактичне користування приміщенням та конструкціями або був безпосередньо причетний до порушення законодавства у сфері розміщення реклами.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

Не погодившись з рішенням, Комунальне підприємство "Адміністративно-технічне управління" звернулось до Західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 07.05.2025 у справі № 914/2819/24 та прийняти нове судове рішення, яким задоволити позовні вимоги повністю.

Апелянт зазначає, що поза увагою суду залишилось те, що відповідач вже встановлював ці ж самі конструкції на вул. Дорошенка, 38 у м. Львові і звертався до КП "Адміністративно-технічне управління" про повернення належних йому конструкцій, оплатив всі витрати, понесені за демонтаж, транспортування та зберігання.

На думку скаржника, зазначене підтверджує, що такі конструкції належать саме відповідачу і навіть якщо третя особа у цій справі користується приміщенням, яке знаходиться за адресою: вул. Дорошенка, 38 у м. Львові, то вона не набула права користування чи власності на малі архітектурні форми, що є об`єктом права власності ФОП Савицького А. В.

Фізична особа-підприємець Савицький Андрій Володимирович подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» - залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 07.05.2025 у справі № 914/2819/24 залишити без змін.

Відповідач стверджує, що не встановлював жодних спеціальних конструкцій зовнішньої реклами та малої архітектурної форми (вивіски) на фасаді будинку №38 на вул. Дорошенка у м. Львові, оскільки станом на 07.09.2021 року нежитлове приміщення на вул. Дорошенка, 38 у м. Львові перебувало у користуванні Фізичної особи-підприємця Марутяк Миколи Євгеновича.

Крім цього, відповідач звертає увагу суду, що КП «Адміністративно-технічне управління» розраховано суму збитків, виходячи з п`ятикратного розміру понесених ним фактичних витрат, що, на думку відповідача, не охоплюється поняттям «збитки» у розумінні статті 224 ГК України та понесення позивачем витрат у заявленому ним розмірі, матеріали справи не містять.

Фізична особа-підприємець Марутяк Микола Євгенович відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2025 справу № 914/2819/24 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бонк Т.Б., суддів Бойко С.М., Якімець.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 16.06.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Адміністративно-технічне управління" №2410-вих-74971 від 22.05.2025 (вх. суду від 26.05.2025 № 01-05/1581/25) на рішення Господарського суду Львівської області від 07.05.2025 у справі № 914/2819/24; постановлено здійснювати розгляд справи № 914/2819/24 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з встановленими судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що:

01.09.2021 між Фізичною особою-підприємцем Малєрик Ульяною Миронівною (Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Савицьким Андрієм Володимировичем (Орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому до 28.03.2022 це приміщення перебувало в користуванні ФОП Марутяка М. Є. на підставі Договору суборенди від 03.09.2021 (том 1, а. с. 123-126).

Як встановлено судом першої інстанції, у зв`язку із виявленням факту самовільного встановлення на фасаді приміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами та малої архітектурної форми (вивіски) виконавчими органами Львівської міської ради були скеровані відповідачу вимоги про усунення порушень:

-вимогу Департаменту економічного розвитку № 23/Р-11-3286 від 07.09.2021 про демонтаж спеціальних конструкцій зовнішньої реклами в термін до 14.09.2021;

-вимогу Департаменту містобудування № 23/Р-11-3294 від 07.09.2021 про демонтаж малої архітектурної форми (вивіски) в термін до 20.09.2021 АPPLE CITY.

Оскільки Відповідач самостійно не виконав приписів цих вимог, виконавчими органами Львівської міської ради були видані накази про демонтаж самовільно встановлених об`єктів:

- Наказ Департаменту економічного розвитку № 109-Д від 21.10.2021 "Про демонтаж самовільно встановлених конструкцій зовнішньої реклами".

-Наказ Департаменту містобудування № 192 від 05.10.2021 "Про демонтаж самовільно встановлених малих архітектурних форм (вивісок) (том 1, а. с. 16-17).

18.05.2021 між КП "Адміністративно-технічне управління" та ФОП Флис Т. І. було укладено договір про надання послуг, яким передбачено передбачено виконання ФОП Флис Т. І. демонтажу рекламних конструкцій та малих архітектурних форм (вивісок).

ФОП Флис Т. І. виконав роботи з демонтажу об`єктів на суму 10'565,00 грн, про що свідчать рахунок на оплату № 2710 від 27.10.2021 та акт надання послуг № 2710 від 27.10.2021.

Згідно з банківською випискою (том 1, а. с. 32-33) позивач 16.11.2021 оплатив ці роботи.

Факт демонтажу об`єктів підтверджується актами проведення демонтажу спеціальних конструкцій № 9 від 27.10.2021 (том 1, а. с. 13) та № 7 від 27.10.2021 (том 1, а. с. 18).

Позивач розрахував вартість зберігання демонтованих об`єктів за вказаними актами. Для підтвердження такого зберігання надав накладну № 82 від 27.10.2021 (том 1, а. с. 34-36) та Заяви-договори від 17.10.2021 (том 1, а. с. 45, 46), якими відповідач, серед іншого, просив повернути із зберігання належні йому об`єкти.

У матеріалах справи також наявні рахунки на оплату № 316 від 17.11.2021 на суму 19 476,00 грн (том 1, а. с. 47) та № 315 від 17.11.2021 на сумі 612 грн (том 1, а. с. 48).

Згідно з розрахунком (том 1, а. с. 10) витрати позивача, пов`язані з демонтажем об`єктів складають:

-за МАФ (вивісок) у п`ятикратному розмірі 159 420,00 грн:

- демонтаж конструкції 1 750,00 гривень.

- зберігання конструкції на складі 24 820,00 гривень.

- сума ПДВ 20 % 5 314,00 гривень.

- рекламні конструкції у сумі 612 грн:

- демонтаж конструкції 510 гривень.

- сума ПДВ (20 %) 102 гривні.

Відповідач не забрав спірних об`єктів із зберігання, та такі були позивачем утилізовані, що підтверджується публікацією у тижневику (30.11.2023 06.12.2023 № 48) "Високий замок" (том 1, а. с. 174-177)

Як встановлено судом попередньої інстанції, позивач вже здійснював раніше демонтаж цих конструкцій в минулому, про що свідчать Вимога № 23/Р-11-1822 від 04.05.2018 (том 1, а. с. 37), наказ Департаменту містобудування від 05.06.2018 (том 1, а. с. 38-40) та Акт № 16 від 26.06.2018 (том 1, а. с. 41).

Відповідач ці послуги демонтажу та зберігання оплатив, що підтверджується банківською випискою та звертався до позивача із Заявою-договором від 27.06.2018 про повернення належних йому вивісок.

При перегляді рішення місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась таким:

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 1 Закону України Про рекламу передбачено, що реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб, призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

Відповідно до пунктів 1, 4 статті 20 Закону України Про благоустрій населених пунктів, організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.

Рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковими для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Відповідно до пункту 4.2.10. Правил розміщення зовнішньої реклами у м. Львові, затверджених рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 569 від 21.05.2010 (надалі - Правила), підставою для розміщення конструкцій зовнішньої реклами є у встановленому порядку виданий дозвіл.

Пунктом 2.1. Правил передбачено, що самовільно встановлений рекламний засіб - рекламний засіб, розміщений без виданого у встановленому порядку дозволу або не демонтований власником після прийняття робочим органом рішення про відмову у продовженні дозволу або виконавчим комітетом рішення про його скасування у встановлений термін.

Відповідно до п. 1.1. рішення Львівської міської ради від 17.05.2013 № 332, примусовий демонтаж конструкції це засіб для примусового усунення виявленого порушення вимог законодавства про рекламу (самовільного встановлення рекламного засобу), не усунутого суб`єктом господарювання у добровільному порядку.

Згідно з пунктом 2.1. Правил, робочий орган з регулювання діяльності з розміщення зовнішньої реклами - орган, уповноважений Львівською міською радою виконувати покладені на нього функції, передбачені Правилами розміщення зовнішньої реклами у м. Львові, Типовими правилами розміщення зовнішньої реклами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067.

У разі самовільного встановлення малих архітектурних форм (вивісок) або рекламних засобів, їх демонтаж має бути здійснений власником або користувачем відповідної конструкції самостійно за власний рахунок у строк, зазначений у вимозі уповноваженого органу. Такий обов`язок передбачено пунктом 6.3 Порядку № 1025 від 11.11.2016 та пунктом 8.1 Правил № 569 від 21.05.2010.

Таким чином, відповідальність за встановлення та подальше утримання малих архітектурних форм (вивісок) або рекламних конструкцій може бути покладена на їх власника або користувача.

Позивач, звертаючись до суду, вказав, що ФОП Савицький Андрій Володимирович є власником спеціальної конструкції зовнішньої реклами та малої архітектурної форми (вивіски) по вулиці Дорошенка, 38 у місті Львові, позаяк у листопаді 2021 року він вже звертався до позивача з заявою повернути йому зазначені конструкції.

Водночас матеріали справи не містять правовстановлюючих документів, які б підтверджували у відповідача право власності на малу архітектурну форму (вивіску), як і доказів того, що відповідач у спірний період здійснював фактичне користування приміщенням та конструкціями або був безпосередньо причетний до порушення законодавства у сфері розміщення реклами.

Як слідує з матеріалів справи, на час демонтажу рекламних конструкцій та малих архітектурних форм приміщення по вулиці Дорошенка, 38 у місті Львові не перебувало в оренді ФОП Савицького А. В., а зазначене приміщення фактично використовувалося ФОП Марутяком М. Є. (відповідно до укладеного договору суборенди).

Крім цього, третя особа частково визнає витрати КП «Адміністративно-технічне управління» у зв`язку з проведенням демонтажу вивісок на фасаді будинку №38 на вул. Дорошенка у м. Львові, що підтверджується письмовими поясненнями представника ФОП Марутяк М.Є. від 21.01.2025 року.

За загальним правилом, закріпленим у ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, обов`язковою передумовою задоволення вимог про відшкодування збитків є встановлення в діях відповідача складу цивільного правопорушення, а саме: протиправності поведінки винної особи як заподіювача збитків (дії чи бездіяльності особи); причинного зв`язку між діями винної особи та заподіянням збитків; збитків (їх наявності та розміру); вини. Відсутність будь-якого із зазначених елементів деліктного зобов`язання виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.05.2021 у справі № 910/11027/18 зазначила, що вирішуючи спір про відшкодування шкоди, суд повинен встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, яке має містити такі складові, як:

- неправомірність поведінки особи, тобто її невідповідність вимогам, наведеним в актах цивільного законодавства;

- наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права, взагалі будь-яке знецінення блага, що охороняється законом, та її розмір;

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, тобто протиправна поведінка конкретної особи (осіб), на яку покладається відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що необхідно та невідворотно спричинила шкоду;

- вина заподіювача шкоди, як суб`єктивного елемента відповідальності, що полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Слід зазначити, що посилання скаржника на порушення, допущені відповідачем у 2018 році, а також на факт отримання ним демонтованих конструкцій після демонтажу, не можуть слугувати доказом його вини у порушенні, що стало предметом розгляду у цій справі, адже ці обставини не підтверджують, що саме він розміщував або використовував їх у цей час.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

У статті 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі викладеного, дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в межах даної справи не встановлено протиправність поведінки ФОП Савицького А. В. у вчиненні правопорушення, що виключає можливість покладення на нього відповідальності за завдання позивачу шкоди.

Таким чином, апеляційний господарський суд вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).

На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 07.05.2025 у справі № 914/2819/24 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно з ст.129 ГПК України сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 86,129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Адміністративно-технічне управління" №2410-вих-74971 від 22.05.2025 (вх. суду від 26.05.2025 № 01-05/1581/25) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 07.05.2025 у справі № 914/2819/24 залишити без змін.

3. Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції - покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

5. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

суддя С.М. Бойко

суддя Г.Г. Якімець