ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08.08.2025 Справа №905/1657/24

Господарський суд Донецької області у складі судді Устимової А.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

без повідомлення (виклику) сторін справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (ідентифікаційний код 42399676)

до відповідача Релігійної організації «Релігійна православна громада «Свято-Петропавлівська парафія Донецької єпархії української православної церкви села Павлівки Маріїнського району Донецької області» (ідентифікаційний код 26351903)

про стягнення 61 735,53 грн, у тому числі, основного боргу в сумі 40 090,64 грн, пені в сумі 8 017,67 грн; 3% річних у сумі 2 808,05 грн; інфляційних втрат в сумі 10 819,17 грн

В С Т А Н О В И В:

Стислий зміст і підстави позовних вимог

26.12.2024 шляхом застосування підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (далі - ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг») звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Релігійної організації «Релігійна православна громада «Свято-Петропавлівська парафія Донецької єпархії української православної церкви села Павлівки Маріїнського району Донецької області» (далі - РО «РПГ «Свято-Петропавлівська парафія Донецької єпархії УПЦ села Павлівки Маріїнського району Донецької області» , Парафія) про стягнення 61 735,53 грн, у тому числі, основного боргу в сумі 40 090,64 грн, пені в сумі 8 017,67 грн, 3% річних у сумі 2 808,05 грн, інфляційних втрат в сумі 10 819,17 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов?язань за договором №5255/21-РО-Т від 04.11.2021 постачання природного газу в частині оплати товару за період січень-березень 2022, що стало підставою для стягнення в судовому порядку суми основного боргу та нарахування згідно п.7.2. договору пені, а також 3% річних, інфляційних втрат.

Процедура провадження у справі у господарському суді

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.12.2024 для розгляду даної справи визначена суддя Устимова А.М.

Ухвалою суду від 31.12.2024 прийнято позовну заяву та відкрито провадження по справі №905/1657/24, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано позивачу надати копію рахунку №5255/21-РО-Т/22 в формі письмового доказу.

08.01.2025 шляхом застосування підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи позивач на виконання ухвали суду від 31.12.2024 надав до суду надав копію рахунку №5255/21-РО-т/22 в формі письмового доказу. Суд долучає означений документ до матеріалів справи.

Відповідно до частини 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 242 ГПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до ч. 6 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов?язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Днем вручення судового рішення є, зокрема, п.2)день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; п.5)день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (ч.6 ст. 242 ГПК України).

Позивач отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі в електронному кабінеті 31.12.2024, про що свідчить довідка про доставку електронного листа, що сформовані у підсистемі «Діловодство спеціалізованого суду».

За довідкою з підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи РО «РПГ «Свято-Петропавлівська парафія Донецької єпархії УПЦ села Павлівки Маріїнського району Донецької області» не має зареєстрованого електронного кабінету.

За даними, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстрована адреса місцезнаходження відповідача: 85672, Донецька область, Мар?їнський район, с.Павлівка, вул. Шевченка, буд. 68-А.

Згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, який затверджений Наказом № 309 від 22.12.2022 Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, що зареєстрований у Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004, який діяв на час відкриття провадження у справі, до території України, що тимчасово окупована Російською Федерацією з 13.03.2022 віднесено с.Павлівка Вугледарської міської територіальної громади.

Факт тимчасової окупації с.Павлівка визнається судом загальновідомим, тому згідно приписів ст. 75 Господарського процесуального кодексу України не потребує доведення.

За даними офіційного сайту АТ «Укрпошта» поштове відділення 85672, до сфери обслуговування яких віднесено місце реєстрації відповідача, тимчасово не функціонує.

За приписами ч.1 ст. 12.1. Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Внаслідок чого відповідач повідомлений про факт відкриття провадження у справі шляхом розміщення на офіційному веб-порталі «Судова влада України» відповідного оголошення в порядку, передбаченому ч.ч.ч.4,5 ст. 122 Господарського процесуального кодексу України, згідно ч.1 ст. 12.1. Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Ухвалу від 31.12.2024 направлено на адресу електронної пошти відповідача , що зазначена в якості офіційної у договорі №5255/21-РО-Т. Як свідчить довідка про доставку електронного листа, що сформована у підсистемі «Діловодство спеціалізованого суду», відправлення отримано адресатом 31.12.2024.

Суд також бере до уваги, що відповідач мав можливість ознайомитись з всіма процесуальними документами у справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua), який є відкритим для доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

З огляду на зазначене, суд вважає, що вчинено всі можливі дії з метою повідомлення відповідача про факт відкриття провадження у справі.

За змістом ч. 1 ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Частиною 2 ст. 252 ГПК України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) від сторін до суду не надходило.

Щодо строку розгляду справи суд зазначає таке.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема «Іззетов проти України», «Пискал проти України», «Майстер проти України», «Субот проти України», «Крюков проти України», «Крат проти України», «Сокор проти України», «Кобченко проти України», «Шульга проти України», «Лагун проти України», «Буряк проти України», «ТОВ «ФПК «ГРОСС» проти України», «Гержик проти України» суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об?єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

У зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Строк воєнного стану неодноразово продовжувався. Востаннє Указом Президента України №26/2025 від 14.01.2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №4220-IX від 15 січня 2025, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 09 травня 2025 року на 90 діб.

Таким чином, на час винесення даного рішення в Україні продовжено строк дії воєнного стану.

Приймаючи до уваги введення в Україні воєнного стану, наслідком чого стала дистанційна робота суду у віддаленому режимі, суд розглядає спір в межах розумних строків в контексті положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поза межами строків, що визначені процесуальним законом.

Згідно з ч.1, 8 ст. 252 ГПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі, зокрема, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Позиція учасників процесу

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» на підставі договору постачання природного газу №5255/21-РО-Т від 04.11.2021 за період січень - березнь 2022 передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 40 090,64грн. Споживач не здійснив оплату за переданий газ та не виконав зобов?язання у строк визначений договором, внаслідок чого позивачем нараховано згідно п.7.2. договору пеню та 3% річних, інфляційні втрати.

Підставність заявлених вимог позивач нормативно обґрунтовує посиланням на ст. ст. 20, 173-175, 193, 216-218, 230, 231, 264-265 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст. ст. 11-16, 258, 509, 525, 526, 530, 549, 610-612, 625, 629, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. ст. 4, 20, 42, 46, 162-164, 171, 172 ГПК України.

Згідно ч.9 ст.165, ч.2 ст.178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідач під час розгляду справи відзиву суду не надав, ніяким іншим способом своєї правової позиції за заявленим позовом не висловив.

З огляду на необхідність розгляду господарської справи впродовж розумних строків в контексті встановлених п. 1 статті 6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини 1950 року гарантій, враховуючи вжиття судом всіх можливих заходів для належного повідомлення відповідача про розгляд справи та достатність часу, наданого учасникам справи для висловлення своєї правової позиції по суті спору та подання доказів на підтвердження власних аргументів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 ГПК України, суд вважає, що є підстави для розгляду справи по суті за наявними матеріалами.

Виклад обставин справи, встановлених судом

04.11.2021 між ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» (Постачальник) та РО «РПГ «Свято-Петропавлівська парафія Донецької єпархії УПЦ села Павлівки Маріїнського району Донецької області» ЕІС-код 56XS0000Q9RP300P, юридична особа, що створена та діє відповідно до законодавства України і є релігійною організацією/установою (Споживач) укладено договір №5255/21-РО-Т постачання природного газу (надалі - договір поставки), відповідно до п.1.1 якого Постачальник зобов?язується поставити Споживачеві природний газ, а Споживач зобов?язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується Споживачем для своїх власних потреб. У разі якщо об?єкти Споживача підключені до газорозподільних мереж, розподіл природного газу, який постачається за цим Договором, здійснює(ють) оператор(и) газорозподільних мереж: а саме: ПАТ «Донецькоблгаз» (пункти 1.2., 1.5. договору).

У пункті 2.1 Договору сторони узгодили замовлений Споживачем обсяг (об?єм) природного газу у період з жовтня 2021 року по грудень 2022 року (включно), в кількості 9,950 тис.куб.метрів, в тому числі по місяцях: жовтень 2021 - 0,000 тис. куб. м., листопад 2021 - 1,000 тис. куб. м., грудень 2021 - 1,200 тис. куб.м., січень 2022 - 1,200 тис. куб. м, лютий 2022 - 1,200 тис. куб. м, березень 2022 - 1,000 тис. куб. м, квітень 2022 - 0,700 тис. куб. м, травень 2022 - 0,150 тис. куб. м., червень 2022 - 0,150 тис. куб. м., липень 2022 - 0,150 тис. куб. м., серпень 2022 - 0,150 тис. куб. м., вересень 2022 - 0,150 тис. куб. м., жовтень 2022 - 0,700 тис. куб. м., листопад 2022 - 1,000 тис. куб. м., грудень 2022 - 1,200 тис. куб.м.

Визначення ціни і вартості природного газу погоджено сторонами у розділі 4 Договору, відповідно до п.4.1 якого ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим Договором встановлюється наступним чином: ціна природного газу за 1000 куб. м газу без ПДВ - 13658,42 грн, крім того, податок на додану вартість за ставкою 20%, крім того, тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи - 124,16 грн. без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу на перед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць., всього з коефіцієнтом - 136,576 грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 163,89 грн. за 10000 куб. м. Всього ціна газу за 1000 куб. м. з ПДВ з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу, за цим договором становить 16 554,00 грн.

Загальна фактична вартість цього Договору дорівнює вартості фактично використаного за цим Договором природного газу з урахуванням вартості послуг його транспортування (п.4.3 договору).

Відповідно до п.3.5 Договору приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

На підставі отриманих від Споживача даних та даних щодо остаточної алокації відборів Споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС Постачальник готує та надає Споживачу два примірники акту приймання-передачі за відповідний розрахунковий пepioд (далі також - акт), підписані уповноваженим представником Постачальника (п.п.3.5.2 договору).

Споживач протягом 2-х (двох) робочих днів з дати одержання акту зобов?язується повернути Постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником Споживача, або надати у письмовій формі мотивовану відмову від його підписання (п.п.3.5.3 договору).

Споживач зобов?язується надати Постачальнику не пізніше 5-го (п?ятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, завірену належним чином копію відповідного акту надання послуг з розподілу/транспортування газу за такий період, що складений між Оператором(ами) ГРМ та/або Оператором ГТС та Споживачем, на підставі даних комерційного вузла обліку Споживача, відповідно до вимог Кодексу ГТС/Кодексу ГРМ. (п.п.3.5.1 договору).

У відповідності до п. 3.5.4 Договору сторони домовились, що у випадку неповернення Споживачем підписаного оригіналу акту до 15-го (п?ятнадцятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від Споживача відповідно до підпункту 3.5.1 цього пункту, та даних щодо остаточної алокації відборів Споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС обсяг (об?єм) спожитого газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність Споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених в розділі 4 цього Договору.

В будь-якому випадку, обсяг, визначений в акті приймання-передачі природного газу, оформленого відповідно до пункту 3.5. цього Договору, вважається фактично використаним за цим договором обсягом природного газу (п.2.4 договору).

У підпункті 4 пункту 6.2 Договору Споживач взяв на себе обов?язок своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим Договором.

Відповідно до п.5.1 Договору оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період (місяць) здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку: 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється Споживачем до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому Споживач повинен був сплатити 70 % грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту приймання-передачі фактична вартість використаного Споживачем газу розраховується відповідно до підпункту 3.5.4 пункту 3.5 цього Договору.

Оплата за природний газ здійснюється Споживачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника зазначений в розділі 14 цьoгo Договору. Споживач зобов?язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 5.1 цього Договору (п.5.3 договору).

Відповідно до п.5.4 Договору, у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості із сплати пені, штрафів інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору Сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від Споживача погашає вимоги Постачальника у такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного Споживачем:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати Постачальника пов?язані з одержанням виконання;

2) у другу - сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи;

3) у третю чергу - погашається основна сума заборгованості за використаний природний газ та компенсація вартості робіт, пов?язаних з припиненням (обмеженням) газопостачання Споживачу.

Відповідальність сторін узгоджена у розділі 7 договору, відповідно до п.7.1 якого за невиконання або неналежне виконання договірних зобов?язань за цим договором сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.

Одночасно, у разі прострочення Споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього Договору, Споживач зобов?язується сплатити Постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п.7.2 договору).

Відповідно до п.13.1 Договору він набирає чинності з дати його укладання і діє в частині поставки газу до 31 грудня 2022 включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання. Продовження або припинення договору можливе за взаємною згодою Сторін шляхом підписання додаткової угоди до договору.

В розділі 14 договору визначені реквізити сторін, у тому числі зазначено, що адреса електронної пошти Споживача: .

Договір підписаний представниками сторін без зауважень та заперечень, скріплений відтисками печаток сторін.

В матеріалах справи наявні акти приймання-передачі природного газу, якими зафіксовано, що ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» передало, а РО «РПГ «Свято-Петропавлівська парафія Донецької єпархії УПЦ села Павлівки Маріїнського району Донецької області» прийняла у період листопад 2021 - березень 2022 природний газ:

- за актом від 30.11.2021 (за листопад 2021) в обсязі 0,66536 тис. куб. м вартістю 11 014,36грн з ПДВ;

- за актом від 31.12.2021 (за грудень 2021) в обсязі 1,04617 тис. куб. м вартістю 17 318,30грн з ПДВ;

- за актом від 31.01.2022 (за січень 2022) в обсязі 1,36276 тис. куб. м вартістю 22 559,12грн з ПДВ;

- за актом від 28.02.2022 (за лютий 2022) в обсязі 0,84958 тис. куб. м вартістю 14 063,94грн з ПДВ;

- за актом від 31.03.2022 (за березень 2022) в обсязі 0,20966 тис. куб. м вартістю 3 470,70грн з ПДВ;

Вказані акти підписані представником Постачальника та скріплені відтиском печатки вказаного підприємства. Зі сторони Споживача акти не підписані та не містять відтиску печатки.

Сукупна вартість поставленого природного газу за спірний період з січня 2022 по березень 2022 складає 40 093,76грн.

Відповідно до скріншотів, наданих позивачем до матеріалів справи, акти приймання-передачі природного газу за період лютий - березнь 2022 направлені Споживачу електронною поштою на адресу наступним чином: 15.03.2022 - акт від 28.02.2022 (за лютий 2022); 13.04.2022 - акт від 31.03.2022 (за березень 2022);

Матеріали справи містять інформацію з Інформаційної платформи з алокаціями Оператора ГТС ПАТ «Донецькоблгаз» щодо використання природного газу Споживачем з ЕІС-кодом 56XS0000Q9RP300P у період з 07.11.2021 по 31.03.2022 поденно.

Також із наявної в матеріалах справи відповіді №ТОВВИХ-24-13443 від 02.09.2024 ТОВ «Оператор ГТС України» на адвокатський запит вбачаються дані щодо використання Споживачем з ЕІС-кодом 56XS0000Q9RP300P обсягів природного газу у період з 07.11.2021 по 31.03.2022, а саме: з 07.11.2021 по 30.11.2021 - 665,36 м. куб.; з 01.12.2021 по 31.12.2021 - 1 046,17 м. куб.; з 01.01.2022 по 31.01.2022 - 1 362,76 м. куб.; з 01.02.2022 по 28.02.2022 - 849,58 м. куб.; з 01.03.2022 по 31.03.2022 - 209,66 м. куб.

Згідно наявної в матеріалах справи інформації АТ «Ощадбанк» про надходження коштів на рахунки ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» за період з 04.11.2021 по 29.08.2024, РО «РПГ «Свято-Петропавлівська парафія Донецької єпархії УПЦ села Павлівки Маріїнського району Донецької області» здійснено оплату за отриманий природний газ за договором №5255/21-РО-Т вiд 04.11.2021: 21.01.2022 на суму 17 318,3грн відповідно до платіжної інструкції №153 від 21.01.2022.

При здійсненні оплати відповідач вказує, що вона здійснена відповідно до договору №5255/21-РО-Т вiд 04.11.2021.

Як стверджує позивач у своїй позовній заяві, відповідач повністю розрахувався за поставку природного газу за період листопад 2021 - грудень 2021, разом з тим, залишилися не оплачені періоди за січень 2022 - березень 2022.

Доказів оплати заборгованості за період січень - березень 2022 матеріали справи не містять.

Наразі позивач вважає, що у відповідача наявна заборгованість з оплати поставленого природного газу на суму 40 090,64грн за природний газ, що поставлений за період січень 2022 - березень 2022, на яку позивачем нараховані пеня, 3% річних та інфляційні втрати. Вказане стало підставою для звернення до суду за захистом порушеного права шляхом стягнення суми основної заборгованості та здійснених нарахувань.

Правова оцінка аргументів учасників справи та мотиви рішення суду

Перевіривши доводи, викладені в позовній заяві та заперечення викладені у відзиві, дослідивши надані в порядку статті 74 ГПК України письмові докази в їх сукупності та взаємозв?язку, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, зважаючи на таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов?язку. Зобов?язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Господарським визнається зобов?язання, що виникає між суб?єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб?єкт (зобов?язана сторона, у тому числі боржник) зобов?язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб?єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб?єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов?язаної сторони виконання її обов?язку (частина перша статті 173 ГК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов?язків у відповідності до частини другої статті 11 ЦК України є, зокрема, договори та інші правочини.

Господарські зобов?язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (частина перга статті 174 ГК України).

Згідно з частиною першою статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов?язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов?язаних з особистим, сімейним, домашнім подібним використанням, а покупець зобов?язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами першою, другою статті 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов?язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов?язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга статті 712 ЦК України).

Частиною першою статті 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов?язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов?язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Укладений між ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» та РО «РПГ «Свято-Петропавлівська парафія Донецької єпархії УПЦ села Павлівки Маріїнського району Донецької області» договір №5255/21-РО-Т вiд 04.11.2021 за своєю правовою природою є договором постачання природного газу.

Зазначений договір укладений у письмовій формі, його зміст не суперечить актам цивільного законодавства, він сторонами не оспорений, не розірваний та у судовому порядку недійсним не визнаний. Суд дійшов висновку, що у спірний період договір діяв.

Оскільки як вбачається з матеріалів справи, правовідносини сторін стосуються сфери постачання природного газу, суд застосовує Закон України «Про ринок природного газу», яким регламентовані правові засади функціонування ринку природного газу України.

За умовами частин першої, третьої статті 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов?язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов?язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізично-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Господарський суд також бере до уваги, що відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи (далі - Оператори ГРМ/ГТС), регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) №2496 від 30.09.2015 (далі - Правила).

Відповідно до пункту 3 розділу І Правил постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи.

Пунктом 3 розділу ІІ Правил встановлено, що реєстрація споживача у реєстрі споживачів постачальника на інформаційній платформі Оператора ГТС здійснюється постачальником на період дії укладеного договору постачання природного газу в частині його обов?язку постачати природний газ споживачу.

Постачальник має право оперативно контролювати обсяг споживання природного газу споживачем, використовуючи інформаційну платформу Оператора ГТС або інформацію споживача, а також шляхом самостійного контролю обсягів споживання природного газу на об?єкті споживача (абзац 2 пункту 11 розділу ІІ Правил).

Згідно до пункту 12 розділу II Правил постачання природного газу за підсумками розрахункового періоду, споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов?язаний надати діючому постачальнику копію відповідного акту про фактичний об?єм (обсяг) розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ/ГТС та споживачем, відповідно до вимог Кодексу газотранспортної системи/Кодексу газорозподільних систем.

На підставі отриманих від споживача даних та/або даних Оператора ГТС, постачальник протягом трьох робочих днів готує та надає споживачу два примірники акту приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписані уповноваженим представником постачальника.

Споживач протягом двох днів з дати одержання акту приймання-передачі природного газу зобов?язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту приймання-передачі природного газу.

У випадку відмови від підписання акту приймання-передачі природного газу розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до договору, або в судовому порядку. До прийняття рішення судом вартість поставленого природного газу встановлюється відповідно до даних постачальника (абзац 5 пункту 12 розділу II Правил).

За змістом принципу диспозитивності господарського судочинства, визначеного у статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов?язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Господарський суд зауважує, що принцип диспозитивності покладає на суд обов?язок вирішувати справу в межах позовних вимог і підстав позову, визначених особою, яка звернулася за захистом до суду.

Враховуючи закріплені Господарським процесуальним кодексом України принципи рівності, змагальності та обов?язковості встановлення судами обставин, що входять до предмета доказування, у відповідності до частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред?явлено позов, та зобов?язаний довести наявність порушення його прав та законних інтересів, У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17).

Наявні в матеріалах справи акти приймання-передачі природного газу фіксують, що на виконання умов договору №5255/21-РО-Т вiд 04.11.2021 постачання природного газу позивач у січні - березні 2022 поставив відповідачу природний газ на суму 40 093,76грн з ПДВ, зокрема, за актом від 31.01.2022 за січень 2022 в обсязі 1,36276 тис. куб. м вартістю 22 559,12грн з ПДВ, за актом від 28.02.2022 за лютий 2022 в обсязі 0,84958 тис. куб. м вартістю 14 063,94грн з ПДВ, за актом від 31.03.2022 за березень 2022 в обсязі 0,20966 тис. куб. м вартістю 3 470,70грн з ПДВ.

Позивач стверджує, що ним на електронну пошту відповідача направлялися акти приймання-передачі природного газу за період листопад 2021 - березень 2022 року.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» направлено на електронну адресу відповідача акти приймання-передачі природного газу за період лютий - березнь 2022 наступним чином: 15.03.2022 - акт від 28.02.2022 (за лютий 2022); 13.04.2022 - акт від 31.03.2022 (за березень 2022). Вказане підтверджується наданим скріншотами з електронної пошти позивача. Адреса електронної пошти відповідає адресі електронної пошти відповідача, що вказана у договорі.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов?язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

На відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

У статті 5 цього Закону визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов?язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов?язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму (частина перша статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Господарський суд зазначає, що за змістом пункту 12 розділу ІІ Правил постачання природного газу та підпункту 3.5.2 пункту 3.5. договору постачання природного газу №04-1148/21-БО-Т від 25.11.2021, згідно якого Постачальник готує і надає Споживачу два примірники акту приймання-передачі за відповідний розрахунковий період не вбачається імперативного обов?язку Постачальника підготувати примірники акта приймання-передачі природного газу саме в паперовому вигляді. Тобто, можливість складання даного документа в електронній формі не виключається.

Господарським судом встановлено, що Акти приймання-передачі природного газу від від 28.02.2022 (за лютий 2022) та від 31.03.2022 (за березень 2022) надіслано позивачем на електронну пошту відповідача без накладення електронного цифрового підпису.

Відповідно до положень статті 6 наведеного Закону для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Для підтвердження достовірності походження та цілісності електронного документа може використовуватися електронна печатка. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. Суб?єкти електронного документообігу використовують електронні підписи та електронні печатки у випадках, встановлених законодавством, або за домовленістю між відповідними суб?єктами. Електронний підпис є обов?язковим реквізитом електронного документа, яка використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншим суб?єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершує створення електронного документа.

Автор електронного документа - фізична або юридична особа, яка створила електронний документ (стаття 1 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

При цьому використання електронного підпису (кваліфікованого електронного підпису) дозволяє провести електронну ідентифікацію особи - процедуру ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають юридичну особу або її представника.

Водночас, відсутність кваліфікованого електронного підпису в документі не свідчать про неможливість ідентифікувати з достатнім ступенем вірогідності відправника, не зумовлює недостовірність певних даних в електронній формі.

Суд приймає до уваги, що Акти приймання-передачі природного газу від 28.02.2022 (за лютий 2022) та від 31.03.2022 (за березень 2022) підписано від імені ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» представником за довіреністю від 08.12.2021 Тарарєєвим В.Ю. та скріплений відтиском печатки юридичної особи. Обсяг повноважень означеної особи на підписання актів не оспорюється.

З огляду на наведене, суд вважає можливим з достатнім ступенем вірогідності ідентифікувати в Актах приймання-передачі природного газу від 28.02.2022 (за лютий 2022) та від 31.03.2022 (за березень 2022) відправника як ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», тому відсутність електронного підпису в документі не зумовлює недостовірність наведених даних в електронній формі.

Матеріали справи не містять доказів повернення Споживачем Постачальнику підписаних уповноваженими представниками актів від 28.02.2022 (за лютий 2022) та від 31.03.2022 (за березень 2022) або надання у письмовій формі мотивованої відмови від їх підписання в порядку п.п.3.5.3 договору. Відповідно положення пункту 3.5. Договору щодо надання у письмовій формі мотивованої відмови від підписання актів від 28.02.2022 (за лютий 2022) та від 31.03.2022 (за березень 2022) у випадку незгоди з ними відповідачем не було виконане.

Відтак, в силу положень п. 3.5.4 договору обсяг (об?єм) спожитого газу за ці періоди вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність Споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених в розділі 4 цього Договору.

Окремо суд зазначає, що враховуючи спірний період, який охоплює січень - березень 2022 року, матеріали справи не містять доказів направлення позивачем відповідачу акту за січень 2022 засобами поштового зв?язку чи електронною поштою.

Об?єми поставленого природного газу, які відображені у актах за січень - березень 2022 року підтверджується даними Інформаційної платформи Оператора ГТС, щодо використання природного газу Споживачем з ЕІС-кодом 56XS0000Q9RP300P (РО «РПГ «Свято-Петропавлівська парафія Донецької єпархії УПЦ села Павлівки Маріїнського району Донецької області»). Доказів протилежного суду не надано.

Згідно з частинами 1, 2 статті 692 ЦК України покупець зобов?язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов?язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Якщо у зобов?язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України).

Споживач взяв на себе обов?язок у підпункті 4 пункту 6.2 та у п.5.3 Договору своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим Договором.

Алгоритм оплати за природний газ за відповідний розрахунковий період (місяць) визначено п.5.1 договору, який передбачає, що 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу сплачується до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу; остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється Споживачем до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому Споживач повинен був сплатити 70 % грошових коштів за відповідний розрахунковий період.

При цьому п. 5.1 договору сторонами окремо узгоджено як здійснюється оплата отриманого природного газу, якщо у порушення п. п. 3.5.1.-3.5.2 у відповідний період буде відсутнім підписаний акт приймання-передачі - фактична вартість використаного Споживачем газу розраховується відповідно до підпункту 3.5.4 пункту 3.5 цього Договору, який своєю чергою передбачає, що обсяг (об?єм) спожитого газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність Споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених в розділі 4 цього Договору.

Відповідно отримання та підписання актів приймання-передачі природного газу відповідачем не є предумовою, за наявності наведеного вище алгоритму, виникнення зобов?язання з оплати вартості отриманого природного газу.

Господарський суд наголошує, що як Споживач - РО «РПГ «Свято-Петропавлівська парафія Донецької єпархії УПЦ села Павлівки Маріїнського району Донецької області» (ЕІС - код: 56XS0000Q9RP300P) - є суб?єктом ринку природного газу та має доступ до відомостей щодо споживання природного газу у відповідний період, відображених на Інформаційної платформи (електронна платформа у вигляді веб-додатка в мережі Інтернет). Об?єм (обсяг) спожитого споживачем природного газу передається Оператором ГРМ в інформаційну платформу Оператора ГТС та може відстежуватися Споживачем і використовуватися для розрахунку вартості природного газу.

З огляду на порядок оплати за природний газ, що узгоджений сторонами під час укладання договору, суд вважає, що при наявності факту постачання газу, відповідач, своєчасно не отримавши акт приймання-передачі за відповідний місяць, повинен був використати для оплати дані Інформаційної платформи Оператора ГТС щодо обсягу поставленого природного газу, розрахувавши його вартість за цінами, що передбачені умовами договору та здійснити оплату за алгоритмом, що визначений п.5.1 договору.

Крім того, відповідач мав можливість звернутись до позивача з вимогою щодо направлення акту у формі письмового або електронного документу, у разі наявності такої необхідності.

Судом встановлений строк остаточного виконання відповідачем грошового зобов?язання з оплати поставленого природного газу наступним чином: за січень 2022 - до 15.03.2022 включно, за лютий 2022 - до 15.04.2022 включно, за березень 2022 - до 16.05.2022 включно (враховуючи, що 15.05.2022 припадає на вихідний день).

Згідно інформації АТ «Ощадбанк» про надходження коштів на рахунки ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» за період з 04.11.2021 по 29.08.2024, РО «РПГ «Свято-Петропавлівська парафія Донецької єпархії УПЦ села Павлівки Маріїнського району Донецької області» платіжною інструкцією №153 від 21.01.2022 здійснила оплату в сумі 17 318,3грн. Графа «призначення платежу» вказаної платіжної інструкції містить посилання на спірний договір. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що означеною платіжною інструкцією відповідач сплатив вартість поставленого природного газу у грудні 2021 року, що не входить до спірного періоду.

Як стверджує позивач у своїй позовній заяві, вартість поставленого природного газу за період з листопада 2021 по грудень 2021 відповідачем повністю сплачена, що відображено також і у наданому ним в якості додатку до позовної заяви розрахунку основної заборгованості.

Щодо визначення суми заборгованості суд зазначає наступне.

Дослідивши наявні в матеріалах справи акти приймання-передачі природного газу, суд встановив, що сукупна вартість поставленого природного газу за період з січня 2022 по березень 2022 складає 40 093,76грн, а саме: за актом від 31.01.2022 (за січень 2022) - 22 559,12грн з ПДВ; за актом від 28.02.2022 (за лютий 2022) - 14 063,94грн з ПДВ; за актом від 31.03.2022 (за березень 2022) - 3 470,70грн з ПДВ.

Натомість позивачем у своїй позовній заяві заявлена заборгованість за означений період у загальному розмірі 40 090,64грн, що є меншою, ніж встановлено судом згідно актів приймання-передачі природного газу. Дослідивши наданий позивачем в якості додатку до позовної заяви розрахунок основного боргу суд встановив, що ним у зазначенні вартості поставленого природного газу у березні 2022 використана сума 3 467,58грн, замість 3 470,70грн яка вказана у відповідному акті приймання-передачі природного газу. Вказане зумовило визначення позивачем основної суми заборгованості відмінної від встановленої судом за актами приймання-передачі природного газу за період з січня 2022 по березень 2022.

У відповідності до умов п.2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, у зв?язку з чим суд розглядає позовні вимоги щодо основної заборгованості за період з січня 2022 по березень 2022 заявленої позивачем у розмірі 40 090,64грн.

Відповідач не довів належними та допустимими доказами відсутність зобов?язання з оплати поставленого у січні - березні 2022 року природного газу або належного його виконання. Доказів оплати заборгованості у розмірі 40 090,64грн матеріали справи не містять. Відтак суд вважає, що сукупністю наявних в матеріалах справи доказів документально підтверджено факт неналежного виконання зобов?язань щодо своєчасної оплати поставленого природного газу за період з січня 2022 по березень 2022 відповідно до умов укладеного договору з боку відповідача, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості в сукупній сумі 40 090,64грн підлягають задоволенню.

Предметом спору в даній справі також є матеріально-правова вимога позивача про стягнення нарахованих ним пені, 3% річних та інфляційних втрат у зв?язку із неналежним виконанням відповідачем грошових зобов?язань зі сплати поставленого природного газу.

За приписами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов?язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов?язання, на вимогу кредитора зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов?язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов?язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

При цьому, сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.02.2018 у справі №922/4544/16, від 26.04.2018 у справі №910/11857/17, від 16.10.2018 у справі №910/19094/17, від 06.11.2018 у справі №910/9947/15, від 29.01.2019 у справі №910/11249/17, від 19.02.2019 у справі №910/7086/17, від 10.09.2019 у справі №920/792/18.

Нарахування, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов?язання. Подібний за змістом правовий висновок викладений в постановах об?єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18, Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №910/4590/19, Верховного Суду від 23.03.2023 у справі №920/505/22.

У постанові від 13.09.2023 у справі № 910/8741/22 Верховний Суд зазначив про те, що правила щодо звільнення від відповідальності за порушення зобов?язання у випадку настання непереборної сили (форс-мажору), визначені ст.617 ЦК та ст.218 ГК, не підлягають застосуванню до акцесорного зобов?язання, передбаченого ч.2 ст.625 ЦК, щодо сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також процентів річних від простроченої суми.

Згідно розрахунку, доданого до позовної заяви, позивачем заявлено до стягнення 3% річних в розмірі 2 808,05 грн, які нараховані наступним чином: на заборгованість за січень 2022 в розмірі 22 559,12 грн за період з 16.03.2022 по 31.07.2024 - у розмірі 1 610,20 грн; на заборгованість за лютий 2022 в розмірі 14 063,94 грн за період з 16.04.2022 по 31.07.2024 - у розмірі 968,01 грн; на заборгованість за березень 2022 в розмірі 3 467,58 грн за період з 17.05.2022 по 31.07.2024 - у розмірі 229,84 грн. Контррозрахунок відсутній.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних суд встановив, що він здійснений методологічно правильно, однак арифметично неправильно в частині здійснення нарахувань за березень 2022 року, що зумовило здійснення судом власного розрахунку.

Згідно здійсненого судом розрахунку за допомогою програми «Калькулятор підрахунку штрафів» Інформаційно-правові системи ЛІГА:ЗАКОН розмір 3% річних нарахованих на заборгованість за березень 2022 в розмірі 3 467,58 грн за період з 17.05.2022 по 31.07.2024 становить 229,83 грн.

В іншій частині розрахунок здійснений позивачем методологічно та арифметично правильно.

Відтак позовні вимоги щодо стягнення 3% річних підлягають задоволенню у розмірі 2 808,04 грн. В задоволенні решти позовних вимог в цій частині суд відмовляє.

Щодо стягнення інфляційних нарахувань суд зазначає наступне.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п.3.2 п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов?язань»).

Індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Об?єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду ухвалена постанова від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, згідно п.26 якої визначено методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов?язання виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних. Об?єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає необхідності відступу від такого способу розрахунку інфляційних збитків у порядку статті 625 ЦК України, оскільки він не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при розрахунку інфляційних збитків.

Згідно розрахунку, доданого до позовної заяви, позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати в розмірі 10 819,17 грн, які нараховані наступним чином: на заборгованість за січень 2022 в розмірі 22 559,12 грн за період з 01.04.2022 по 31.07.2024 - у розмірі 6 534,69 грн; на заборгованість за лютий 2022 в розмірі 14 063,94 грн за період з 01.05.2022 по 31.07.2024 - у розмірі 3 528,52 грн; на заборгованість за березень 2022 в розмірі 3 467,58 грн за період з 01.06.2022 по 31.07.2024 - у розмірі 755,96 грн. Контррозрахунок відсутній. Контррозрахунок відсутній.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат на вказану заборгованість судом встановлено, що він виконаний він здійснений методологічно та арифметично правильно, загальна сума інфляційних втрат становить 10 819,17 грн, відтак позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо стягнення пені суд зазначає наступне.

Приписами частини першої статті 230 ГК України унормовано, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов?язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов?язання.

Як визначено нормою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов?язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов?язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов?язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (частина шоста статті 231 ГК України).

Статтями 1 та 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов?язань» визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Господарський суд зауважує, що за змістом наведених вище положень законодавства розмір пені за порушення грошових зобов?язань встановлюється в договорі за згодою сторін.

У пункті 7.2. договору сторони погодили, що у разі прострочення Споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього договору, Споживач зобов?язується сплатити Постачальнику, зокрема, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Умови договору не містять особливостей щодо визначення періоду нарахування пені, як наслідок, слід застосовувати приписи ч.6 ст. 232 ГК України - нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов?язання, якщо інше не встановлено законом чи договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов?язання мало бути виконано.

Згідно розрахунку, доданого до позовної заяви, позивачем заявлено до стягнення пеню в розмірі 8 017,67 грн, яка нарахована наступним чином: на заборгованість за січень 2022 в розмірі 22 559,12 грн за період з 16.03.2022 по 15.09.2022 - у розмірі 4 221,33 грн; на заборгованість за лютий 2022 в розмірі 14 063,94 грн за період з 16.04.2022 по 15.10.2022 - у розмірі 2 970,77 грн; на заборгованість за березень 2022 в розмірі 3 467,58 грн за період з 17.05.2022 по 16.11.2022 - у розмірі 825,57 грн. Контррозрахунок відсутній.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені судом встановлено, що він здійснений методологічно та арифметично правильно, за період, що відповідає ч.6 ст. 232 ГК України, відтак, загальна сума пені становить 8 017,67 грн.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов?язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов?язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов?язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов?язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов?язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов?язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов?язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов?язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов?язання, ступінь виконання зобов?язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов?язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (пункт 88 постанови Верховного Суду від 02.03.2023 у справі № 905/1409/21).

Норми чинного законодавства України не містять переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткового співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статті 86 ГПК на власний розсуд, за внутрішнім переконанням, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статті 86 ГПК за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу, встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з?ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.

За частиною 2 статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов?язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов?язань.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов?язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов?язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов?язання, що, своєю чергою, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК та 233 ГК щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав. Така правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №918/289/19.

Окрім того, суд звертається до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 14.12.2023 у справі № 916/2550/22, щодо нерозумності обсягу відповідальності з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення, а саме враховує наступні висновки: «При вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суду належить брати також до уваги ступінь виконання основного зобов?язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов?язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов?язання. При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду».

Як вказувалось судом вище, у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Строк воєнного стану неодноразово продовжувався. Востаннє Указом Президента України №26/2025 від 14.01.2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №4220-IX від 15 січня 2025, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 09 травня 2025 року на 90 діб.

Релігійна організація «Релігійна православна громада «Свято-Петропавлівська парафія Донецької єпархії української православної церкви села Павлівки Маріїнського району Донецької області», що безпосередньо споживала природний газ, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстрована за адресою: 85672, Донецька область, Мар?їнський район, с.Павлівка, вул. Шевченка, буд. 68-А.

Згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, що затверджений наказом Міністерства розвитку

громад та територій України № 376 від 28.02.2025, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 11.03.2025 за № 380/43786, до території України, що тимчасово окупована Російською Федерацією, з 13.03.2022 віднесено с.Павлівка Вугледарської міської територіальної громади, що розташоване на території Волноваського району.

Факт тимчасової окупації с.Павлівка визнається судом загальновідомим, тому згідно приписів ст. 75 ГПК України не потребує доведення.

Вирішуючи питання щодо зменшення розміру пені за ініціативою суду останній враховує істотний вплив збройної агресії проти України на діяльність відповідача, що безпосередньо споживав природний газ та який зареєстрований та здійснював свою діяльність на території с.Павлівка.

При цьому, суд враховує, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану та господарської діяльності позивача, та/або доказів настання негативних наслідків та понесення ним збитків саме в результаті порушення умов договору з боку відповідача.

Суд вважає, що збитками, заподіяними позивачу внаслідок прострочення оплати за отриманий газ, є лише збитки від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів, позовні вимоги про стягнення яких також заявлені у даній справі та задоволені судом у повному обсязі заявленої суми. Також грошові втрати, які поніс позивач за період наявності заборгованості, відшкодовуються останньому шляхом стягнення 3% річних.

Окремо суд зазначає, що господарські санкції спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника, і не повинні розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів.

З урахуванням викладеного у сукупності, враховуючи дискреційність наданих суду повноважень щодо зменшення розміру штрафних санкцій, суд вважає справедливим, доцільним, обґрунтованим, таким, що цілком відповідає принципу верховенства права висновок щодо зменшення розміру пені до 5% від заявленої суми пені, а саме, до 400,88 грн. У задоволенні решти позовних вимог в цій частині суд відмовляє.

Проаналізувавши встановлені обставини, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні у справі докази в їх сукупності та взаємозв?язку, господарський суд, враховуючи наведені положення цивільного законодавства та визначені процесуальним законом стандарти доказування, дійшов висновку про часткове задоволення заявленого позову та стягнення з відповідача основного боргу в сумі 40 090,64 грн, пені в сумі 400,88 грн, 3% річних в сумі 2 808,04 грн, інфляційних втрат в сумі 10 819,17 грн.

Розподіл судових витрат

Положення статті 123 ГПК України передбачають, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов?язаних з розглядом справи (витрат на професійну правничу допомогу, витрат, пов?язаних із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи, витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства у відповідності до пункту 12 частини третьої статті 2 ГПК України є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення.

За п.1 ч.1ст.129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладаються - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, який сплачений за позовними вимогами, що є задоволеними, та сплачений за позовними вимогами, у яких відмовлено внаслідок зменшення розміру пені за ініціативою суду, відшкодовується з відповідача на користь позивача, а саме, в сумі 2 422,40 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 236-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» до Релігійної організації «Релігійна православна громада «Свято-Петропавлівська парафія Донецької єпархії української православної церкви села Павлівки Маріїнського району Донецької області» про стягнення 61 735,53 грн, у тому числі основний борг в сумі 40 090,64 грн, пеня в сумі 8 017,67 грн; 3% річних у сумі 2 808,05 грн; інфляційні втрати в сумі 10 819,17 грн - задовольнити частково.

Стягнути з Релігійної організації «Релігійна православна громада «Свято-Петропавлівська парафія Донецької єпархії української православної церкви села Павлівки Маріїнського району Донецької області» (адреса місцезнаходження: 85672, Донецька обл., Мар?їнський р-н, с. Павлівка, вул. Шевченка, буд. 68-А, ідентифікаційний код 26351903) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (адреса місцезнаходження: 04116, місто Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, ідентифікаційний код 42399676) основний борг в сумі 40 090,64 грн, пеню в сумі 400,88 грн, 3% річних у сумі 2 808,04 грн, інфляційні втрати в сумі 10 819,17 грн, судовий збір у розмірі 2 422,40грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення підписано 08.08.2025.

Рішення господарського суду може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.М. Устимова