ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" серпня 2025 р. м. Київ Справа № 911/1147/25

Господарський суд Київської області у складі судді Колесника Р.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, матеріали справи за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Амо Лізинг» (04070, місто Київ, вул. Спаська, будинок 34, код: 36218498)

до

Товариства з обмеженою відповідальністю «Аір Індастріал Філтерс» (07400, Київська обл., місто Бровари, б. Незалежності, будинок 14, офіс 40, код: 43887304)

про стягнення 382368,21 гривень,

До Господарського суду Київської області 31.03.2025 надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Амо Лізинг» (надалі по тексту позивач/ТОВ «Амо Лізинг») про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аір Індастріал Філтерс» (надалі по тексту відповідач/ТОВ «Аір Індастріал Філтерс») заборгованості за договором фінансового лізингу від 01.02.2023 № 4 до Генерального договору фінансового лізингу від 01.12.2022 № ФЛ/10/10/2022 у загальному розмірі 382368,20 гривень, з яких: 239901,52 гривень несплачених лізингових платежів, 20856,37 гривень інфляційних втрат, 30009,90 гривень пеня, 63059,04 гривень штрафних санкцій, нарахованих згідно з п. 6.1.2. генерального договору, 19027,59 гривень штрафних санкцій, нарахованих згідно з п. 6.1.4. генерального договору, 9513,79 гривень штрафних санкцій, нарахованих згідно з п. 6.1.5. генерального договору.

В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору фінансового лізингу від 01.02.2023 № 4 до генерального договору фінансового лізингу від 01.12.2022 № ФЛ/10/10/2022 щодо сплати періодичних лізингових платежів, у зв`язку з чим за відповідачем утворилась стягувана сума заборгованості, що стало підставою для додаткового нарахування та вимог про стягнення штрафних санкції та інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/1147/25. Ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання. Цією ж ухвалою: встановлено відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та відзиву на позовну заяву із додержанням вимог ст. 165 Господарського процесуального кодексу України п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали.

Поштове відправлення, яким суд надсилав за адресою місцезнаходження відповідача, ухвалу про відкриття провадження у справі, повернуто підприємством поштового зв`язку на адресу суду з відміткою про невручення відповідачу поштового відправлення та його повернення у зв`язку із «закінченням терміну зберігання».

У відповідності до п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

Пунктом 10) частини 2 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про юридичну особу, зокрема місцезнаходження юридичної особи.

За змістом правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19, від 27.07.2022 у справі № 908/3468/13 та підлягають застосуванню з огляду на ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у цьому випадку, суду. Факт неотримання поштової кореспонденції, якою суд з додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і незвернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи судом, проте, процесуальним правом на подання відзиву не скористався.

Враховуючи те, що відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, а наявних у матеріалах справи доказів достатньо для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між ТОВ «Калина-Автолізинг» (найменування якого наразі ТОВ «Амо Лізинг») (далі лізингодавець) та ТОВ «Аір Індастріал Філтерс» (далі лізингоодержувач) 01.12.2022 укладено генеральний договір фінансового лізингу № ФЛ/10/10/2022 (далі генеральний договір) відповідно до п. 1.1. якого лізингодавець зобов`язується набути у свою власність і передати лізингоодержувачу на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування замовлене (обране) лізингоодержувачем майно (далі по тексту «Предмет лізингу»), найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна постачальника, строк лізингу, лізингові платежі та інші суттєві умови користування якого зазначаються у відповідному Договорі фінансового лізингу, що є невід`ємною частиною цього Генерального договору (далі - «Договір»), а Лізингоодержувач зобов`язується прийняти Предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі відповідно до умов цього Генерального договору та відповідного Договору, а в кінці строку дії Договору має право придбати Предмет лізингу у власність за викупною вартістю, визначеною у відповідному Договорі.

Лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу на строк, вказаний у відповідному договорі (далі строк лізингу). Строк лізингу починається з дати підписання сторонами акта прийому-передачі відповідного предмета лізингу, але в будь-якому разі не може бути менше одного року (п. 1.2. генерального договору).

Відповідно до п. 2.1. генерального договору всі платежі за користування відповідним предметом лізингу лізингоодержувач зобов?язаний здійснювати в національній валюті України (гривні) шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця. Лізингоодержувач зобов?язаний оплачувати лізингові платежі незалежно від виставлення та отримання рахунків лізингодавця. Лізингові платежі включають платежі в погашення (компенсацію) вартості предмета лізингу і винагороду (комісію) лізингодавця за наданий в лізинг предмет лізингу та інші платежі, які встановлюються у додатку до цього генерального договору та/або до відповідного договору. Сума лізингових платежів за користування предметом лізингу зазначається в відповідному договорі і може змінюватись на умовах, передбачених цим генеральним договором. Порядок, розмір та терміни оплати лізингоодержувачем лізингових платежів певного предмета лізингу встановлюються в графіку платежів, який зазначається в відповідному договорі. Всі лізингові платежі за користування предметом лізингу лізингоодержувач зобов?язаний оплачувати не пізніше за дату та в сумі, які встановлені для їх оплати відповідно до графіка платежів відповідного договору. Якщо дата оплати будь-якого лізингового платежу припадає на неробочий (вихідний, святковий або інший) день, то датою оплати такого лізингового платежу вважається наступний за ним робочий день. Датою здійснення лізингового платежу вважається дата фактичного надходження коштів на банківський рахунок лізингодавця.

За умовами пункту 2.2. генерального договору перший лізинговий платіж (визначений під порядковим номером 1 в графіку платежів) включає: авансовий платіж, що є частиною компенсації вартості предмета лізингу та включає вартість ПДВ; адміністративний платіж (у разі його наявності за відповідним договором), що є платою за організаційні заходи, пов?язані з підготовкою та укладенням договору фінансового лізингу.

Для погашення вартості предмета лізингу відноситься сума, зазначена в графі 2 «Платіж, що відшкодовує вартість предмета лізингу» відповідного графіка внесення лізингових платежів на відповідну дату (п. 2.3. генерального договору).

Пунктом 3.2. генерального договору передбачено, що приймання лізингоодержувачем предмета лізингу в лізинг оформлюється шляхом підписання сторонами акту прийому-передачі предмета лізингу. Одночасно з актом прийому-передачі предмета лізингу лізингоодержувачу передається реєстраційна, технічна документація, комплект ключів, договір обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ЦВ) та інші документи зі страхування, а також оформляється (в т.ч. реєструється згідно з вимогами чинного законодавства) весь необхідний для цілей бухгалтерського і податкового обліку комплект документів (видаткова накладна, податкова накладна).

Пункт 4.1. генерального договору передбачає, що протягом всього терміну лізингу, зазначеному у відповідному договорі, лізингоодержувач зобов`язаний: з метою виконання вимог чинного законодавства України про обов?язковий періодичний технічний контроль предмета лізингу, лізингоодержувач самостійно за власний рахунок проводить такий технічний контроль. Якщо лізингоодержувач через будь-які причини не пройшов та/або несвоєчасно пройшов періодичний технічний контроль предмета лізингу, на нього покладається вся відповідальність за втрату права користування предметом лізингу та/або сплати штрафу за невиконання вимог чинного законодавства України (пп. 4.1.4. генерального договору).

Лізингодавець має право контролювати будь-якими зручними для нього способами дотримання лізингоодержувачем умов користування та утримання предмета лізингу, а також бути проінформованим про фінансовий стан лізингоодержувача (п. 4.9. генерального договору)

Відповідно до п. 4.10. генерального договору, з метою реалізації лізингодавцем контролю відповідно до п. 4.9. генерального договору лізингоодержувач зобов?язаний забезпечити безперешкодний доступ лізингодавця до предмета лізингу, території (приміщення) знаходження предмета лізингу при проведенні інспектування предмета лізингу, що здійснюється в робочий час на підставі повідомлення лізингодавця, відправленого лізингоодержувачу по електронній пошті, факсу чи через інші інформаційні носії, попередньо за 3 (три) робочі дні до дати проведення інспектування, в тому числі у разі необхідності забезпечити надання Предмета лізингу для інспектування (огляду) в місце та час, зазначені у відповідному повідомленні.

Згідно із п. 6.1. генерального договору за невиконання або неналежне виконання умов генерального договору та/або відповідного договору лізингодавець має право стягнути шляхом направлення відповідної вимоги/рахунку (в тому числі на електронну адресу лізингоодержувача) наступні штрафні санкції:

- за несвоєчасну оплату лізингових платежів за відповідним договором та інших платежів, передбачених генеральним договором, лізингоодержувач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сторони дійшли згоди, що при нарахуванні пені відповідно до умов цього пункту генерального договору не застосовуються положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України в редакції, що діє на момент укладення договору. Пеня нараховується за весь строк прострочення до повного погашення заборгованості (пп. 6.1.1. генерального договору);

- у разі несвоєчасної сплати лізингових платежів та інших платежів за відповідним договором, крім пені, передбаченої пп. 6.1.1. генерального договору, лізингоодержувач оплачує штраф в залежності від терміну заборгованості: при затримці платежу від 2 (двох) до 10 (десяти) днів - у розмірі 5% (п?яти відсотків) від суми простроченої заборгованості, від 11 (одинадцяти) до 20 (двадцяти) днів - 10% (десять відсотків) від суми простроченої заборгованості, понад 20 (двадцять) днів - 15% (п`ятнадцять відсотків) від суми простроченої заборгованості (пп. 6.1.2 генерального договору);

- за використання предмета лізингу не за призначенням, невиконання обов`язку з утримання його у відповідності з технічними умовами, правилами технічної експлуатації і інструкціями продавця (виробника) предмета лізингу (у тому числі, але, не обмежуючись нездійснення гарантійного обслуговування), ненадання предмета лізингу для обов?язкового технічного контролю - штраф у розмірі 2% (два відсотки) від вартості предмета лізингу, зазначеної у відповідному договорі за кожен випадок такого порушення (пп. 6.1.4. генерального договору);

- за недопущення до інспектування предмета лізингу - штраф у розмірі 1% (один відсоток) від вартості предмета лізингу, зазначеної у відповідному договорі, за кожен випадок такого порушення (пп. 6.1.5. генерального договору).

Згідно із п. 9.1. дія генерального договору та/або відповідного договору припиняється повним виконанням сторонами його умов, а також в інших випадках, передбаченим генеральним договором та чинним законодавством.

У пункті 9.2. генерального договору сторони погодили, що лізингодавець має право достроково в односторонньому порядку розірвати генеральний договір та/або відповідний договір (відмовитися від генерального договору та/або відповідного(их) договору(ів)) та вилучити предмет(и) лізингу у випадках, коли лізингоодержувач:

- не сплатив лізинговий платіж (частково або повністю) та/або інший платіж передбачений відповідним договором чи будь-яким іншим договором, що укладені чи будуть укладені сторонами протягом дії генерального договору, та прострочення оплати становить більше 30 (тридцяти) днів з дня настання строку платежу (пп. 9.2.1. генерального договору).

Відповідно до п. 9.6. генерального договору датою розірвання відповідного договору є дата вказана у відповідному повідомленні про відмову (розірвання) від договору, що направляється рекомендованим/цінним листом чи кур?єрською доставкою на адресу, вказану у відповідному договорі. У випадку неотримання лізингоодержувачем повідомлення про відмову (розірвання) від договору з будь-яких причин лізингоодержувач вважається належним чином повідомлений про відмову (розірвання) від договору та її наслідки згідно п. 9.4. генерального договору. Датою розірвання генерального договору є дата розірвання усіх договорів.

Пункт 9.8. генерального договору передбачає, що вилучення предмета лізингу, припинення (відмова від договору та/або генерального договору) не звільняє лізингоодержувача від сплати всіх нарахованих та несплачених платежів згідно з відповідним договором та/або генеральним договором. Сторони досягли згоди, що в разі односторонньої відмови лізингодавця від відповідного договору та/або генерального договору (розірвання генерального договору) лізингоодержувач зобов?язаний сплатити лізингодавцю всі належні до сплати та несплачені лізингові платежі згідно з графіком платежів відповідного(их) договору(ів); виграти, понесені лізингодавцем у зв?язку з виконанням договору(ів) (у тому числі в зв?язку з вилученням та подальшою реалізацією предмета(ів) лізингу, транспортуванням, зберіганням, витрати на здійснення виконавчого напису нотаріуса, судові витрати, виграти в зв?язку з оплатою юридичних послуг, витрати, пов?язані із залученням будь-яких третіх осіб, що надають послуги, пов?язані з вилученням предмета лізингу, тощо), а також передбачені генеральним договором або чинним законодавством України штрафні санкції.

В подальшому 01.02.2023 сторонами укладено договір фінансового лізингу № 4 до генерального договору (далі договір фінансового лізингу), відповідно до якого, лізингодавець зобов`язується набути у свою власність і передати лізингоодержувачу на умовах фінансового лізингу в платне володіння та користування замовлене згідно заяви від 01.12.2022 (додаток № 3) обраний лізингоодержувачем предмет лізингу, а саме: Schmitz Cargobull, SCS 24/L -13.62 ЕВ, вживаний тривісний напівпричіп зі зсувним боковим тентом 2016 року випуску, заводський номер НОМЕР_1 , на строк лізингу: 36 місяців.

Згідно із договором фінансового лізингу вартість предмета лізингу складає 951379,49 гривень; викупна вартість (останній 37-й платіж лізингоодержувача) 20650,51 гривень; аванс 24%, що становить 228331,08 гривень; адміністративний платіж 2654,80 гривень.

Також договором фінансового лізингу сторонами погоджено графік лізингових платежів, а саме: 37 лізингових платежів до 10 числа кожного місяця, починаючи з 10.03.2023 по 10.02.2026 на загальну суму 1330915,57 гривень.

Позивач передав, а відповідач прийняв у володіння та користування предмет лізингу: Schmitz тривісний напівпричіп зі зсувним боковим тентом, 2016 року випуску, заводський номер WSM1137, загальною вартістю 951379,49 гривень, що підтверджується підписаним, без будь-яких зауважень та заперечень, представниками сторін актом приймання-передачі предмета лізингу від 10.02.2023.

Додатковою угодою № 1 від 06.11.2023 до договору фінансового лізингу (далі додаткова угода) сторони виклали графік платежів у новій редакції, який складається з 37 лізингових платежів до 10 числа кожного місяця починаючи з 10.03.2023 до 10.10.2023, та в подальшому до 20 числа кожного місяця починаючи з 20.02.2024 по 20.05.2026 на загальну суму 1330915,57 гривень.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач певний період часу належним чином виконував зобов`язання за договором лізингу в частині сплати періодичних лізингових платежів, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями банківських виписок по рахунку позивача за загальний період з 01.12.2022 по 30.06.2024.

Надалі, позивач, враховуючи неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором фінансового лізингу в частині сплати лізингових платежів та наявною заборгованістю лізингоодержувача зі сплати лізингових платежів починаючи з 20.06.2024, звернувся до відповідача з повідомленням від 21.01.2025 № 21012025/1 про розірвання договору фінансового лізингу, у якому повідомив відповідача про те, що на підставі п.п. 9.1., 9.2., пп. 9.2.1. Генерального договору, ст. 651 Цивільного кодексу України договір фінансового лізингу є розірваним шляхом односторонньої відмови від договору, у зв`язку із чим просив повернути предмет лізингу до 24.01.2025 та сплатити заборгованість, зокрема, несплачені лізингові платежі, інші платежі, у тому числі, але не виключно, суму неустойки, штрафи, понесені витрати лізингодавця, витрати на ремонт предмета лізингу та платежі, що безпосередньо пов`язані з виконанням договорів фінансового лізингу.

Факт надсилання вказаного повідомлення на належну адресу відповідача підтверджується наявними у матеріалах справи копіями опису вкладення у лист від 21.01.2025 № 590, поштової накладної та фіскального чека від 21.01.2025.

Докази надання відповіді на зазначену вимогу або ж її задоволення відповідачем у матеріалах справи відсутні.

Як стверджує позивач, свої зобов`язання за договором фінансового лізингу до генерального договору ним виконано належним чином, однак відповідач, своєю чергою, зобов`язання щодо сплати періодичних лізингових платежів за договором фінансового лізингу належним чином не виконав, у зв`язку із чим за період з 20.06.2024 по 20.01.2025 за відповідачем обліковується заборгованість у загальному розмірі 239901,52 гривень, а також нараховані за порушення відповідачем взятих на себе грошових зобов`язань за генеральним договором та договором фінансового лізингу 20856,37 гривень інфляційних втрат, 30009,90 гривень пені, 10509,84 гривень штрафні санкції згідно з п. 6.1.2. генерального договору, що становить 5% від 2-10 днів від простроченої суми заборгованості, 21019,68 гривень штрафних санкцій згідно з п. 6.1.2. генерального договору, що становить 10% від 11-20 днів від простроченої суми заборгованості, 31529,52 гривень штрафних санкцій згідно з п. 6.1.2. генерального договору, що становить 15% від 20 днів від простроченої суми заборгованості, 19027,59 гривень штрафних санкцій згідно з п. 6.1.4. генерального договору, 9513,79 гривень штрафних санкцій згідно з п. 6.1.5. генерального договору.

Тому, враховуючи невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором фінансового лізингу, позивач звернувся до суду із розглядуваним позовом про стягнення з відповідача облікованої заборгованості.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.

За змістом ст.ст. 11, 509, 627 Цивільного кодексу України та ст. 179 Господарського кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як встановлено ст. 292 Господарського кодексу України, лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця)майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів. Залежно від особливостей здійснення лізингових операцій лізинг може бути двох видів - фінансовий чи оперативний. За формою здійснення лізинг може бути зворотним, пайовим,міжнародним тощо.

Відповідно до частин 1-3 ст. 806 Цивільного кодексу України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - вид правових відносин, за якими лізингодавець зобов`язується відповідно до договору фінансового лізингу на строк та за плату, визначені таким договором, передати лізингоодержувачу у володіння та користування як об`єкт фінансового лізингу майно, що належить лізингодавцю на праві власності та набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем, або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, а також які передбачають при цьому додержання принаймні однієї з ознак (умов) фінансового лізингу, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 5 цього Закону.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що відносини між лізингодавцем та лізингоодержувачем, що виникають на підставі договору фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, цього Закону з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», а також прийнятими відповідно до закону актами Національного банку України.

Таким чином, договір фінансового лізингу є змішаним договором, який поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу, а передбачені договором лізингові платежі включають як плату за надання майна у користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченню дії договору.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 762 Цивільного кодексу України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі, належні до сплати за договором фінансового лізингу, здійснюються в порядку, встановленому договором фінансового лізингу.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за договором лізингу виконав належним чином, передавши відповідачу предмет лізингу Schmitz тривісний напівпричіп зі зсувним боковим тентом, 2016 року випуску, заводський номер WSM1137, загальною вартістю 951379,49 гривень, що підтверджується наявним у матеріалах справи підписаним, без будь-яких зауважень та заперечень, представниками сторін актом приймання-передачі предмета лізингу від 10.02.2023.

В подальшому позивач, керуючись пп. п.п. 9.1., 9.2., пп. 9.2.1. генерального договору, направив на адресу відповідача повідомлення від 21.01.2025 № 21012025/1 про розірвання договору фінансового лізингу, у якому також зазначено, зокрема, про те, що договір лізингу вважається розірваним та висунуто вимогу про повернення у строк до 24.01.2025 предмета лізингу лізингодавцю.

За приписами статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно з приписами статті 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Відповідно до частини 1 статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Частинами 4, 5 статті 17 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що після отримання лізингоодержувачем об`єкта фінансового лізингу лізингодавець має право відмовитися від договору фінансового лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингоодержувача, та/або вимагати повернення об`єкта фінансового лізингу, у тому числі у безспірному порядку, на підставі виконавчого напису нотаріуса: 1) у разі якщо лізингоодержувач не сплатив за договором фінансового лізингу лізинговий платіж частково або в повному обсязі та прострочення становить більше 60 календарних днів; 2) за наявності інших підстав, встановлених договором фінансового лізингу або законом.

Для цілей цієї статті сторона вважається повідомленою про відмову від договору та його розірвання, якщо минуло шість робочих днів (у разі якщо договором не передбачено більший строк) з дня, наступного за днем надсилання іншою стороною відповідного повідомлення на поштову адресу та/або адресу електронної пошти, зазначену в договорі, що розривається.

Судом встановлено, що згідно з пунктом 9.2. генерального договору, лізингодавець має право достроково в односторонньому порядку розірвати генеральний договір та/або відповідний договір (відмовитися від генерального договору та/або відповідного(их) договору(ів)) та вилучити предмет(и) лізингу у випадках, коли лізингоодержувач: не сплатив лізинговий платіж (частково або повністю) та/або інший платіж передбачений відповідним договором чи будь-яким іншим договором, що укладені чи будуть укладені сторонами протягом дії генерального договору, та прострочення оплати становить більше 30 (тридцяти) днів з дня настання строку платежу (пп. 9.2.1. генерального договору).

Відповідно до п. 9.6. генерального договору датою розірвання відповідного договору є дата вказана у відповідному повідомленні про відмову (розірвання) від договору, що направляється рекомендованим/цінним листом чи кур?єрською доставкою на адресу, вказану у відповідному договорі.

Як вбачається з матеріалів справи, повідомлення від 21.01.2025 № 21012025/1 надіслано позивачем листом з описом вкладення від 21.01.2025 № 590 на адресу місцезнаходження відповідача, яка також зазначена у договорі лізингу як адреса місцезнаходження, що підтверджується відповідним описом вкладення у лист.

З урахуванням наведених вище обставин та враховуючи умови договору лізингу, зміст повідомлення позивача від 21.01.2025 № 21012025/1 та положення частини 5 статті 17 Закону України «Про фінансовий лізинг», суд дійшов висновку, що договір лізингу є розірваним з 30.01.2025.

За умовами пункту 9.8. генерального договору, що вилучення предмета лізингу, припинення (відмова від договору та/або генерального договору) не звільняє лізингоодержувача від сплати всіх нарахованих та несплачених платежів згідно з відповідним договором та/або генеральним договором; у разі односторонньої відмови лізингодавця від відповідного договору та/або генерального договору (розірвання генерального договору) лізингоодержувач зобов?язаний сплатити лізингодавцю всі належні до сплати та несплачені лізингові платежі згідно з графіком платежів відповідного(их) договору(ів).

Згідно частини 7 статті 17 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингодавець має право стягнути з лізингоодержувача заборгованість із сплати лізингових платежів на дату розірвання договору, неустойку (штраф, пеню), документально підтверджені витрати, у тому числі на оплату ремонту, відшкодування витрат на ремонт об`єкта фінансового лізингу та/або сплати інших платежів, безпосередньо пов`язаних з виконанням договору фінансового лізингу, відповідно до умов такого договору та законодавства, у тому числі витрати, понесені лізингодавцем у зв`язку із вчиненням виконавчого напису нотаріусом.

У частині 1 статті 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умови, строки та порядок сплати лізингових та інших платежів обумовлених договором було узгоджено сторонами у розділі «Вартість і графік платежів» договору фінансового лізингу, в редакції додаткової угоди № 1 від 06.11.2023, згідно якого: лізингоодержувач зобов`язується здійснювати сплату лізингових платежів до 10 числа кожного місяця починаючи з 10.03.2023 до 10.10.2023, та в подальшому до 20 числа кожного місяця починаючи з 20.02.2024 по 20.05.2026 на загальну суму 1330915,57 гривень.

Отже, аналізуючи умови укладеного договору лізингу в цілому, а також наведені вище норми законодавства, суд встановив, що строк оплати зазначених вище періодичних лізингових платежів, є таким що настав.

При цьому, з матеріалів справи судом встановлено, що зобов`язання зі сплати лізингових платежів відповідач з червня 2024 року належним чином не виконує, протилежного суду в перебігу розгляду справи не доведено.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку позивача, який за результатом перевірки судом на предмет правильності та обґрунтованості є таким, що відповідає обставинам справи, вимогам закону та договору, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем станом на 21.01.2025 становить 239901,52 гривень, яка складається з: 160677,44 гривень несплачених лізингових платежів в частині відшкодування вартості предмета лізингу; 79224,08 гривень несплачені лізингові платежі в частині відсотків або комісії (винагороди лізингодавця).

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Однак, матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем свого зобов`язання по сплаті лізингових платежів за договором лізингу, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 239901,52 гривень.

Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався, доводи позивача про наявність у нього заборгованості не спростував, доказів належного виконання своїх зобов`язань не надав.

Отже, аналіз наявних у матеріалах справи доказів у сукупності та з огляду на встановлені судом обставини, суд вважає доведеним факт існування заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 239901,52 гривень по сплаті лізингових платежів, а вимога позивача про стягнення з відповідача існуючої заборгованості є обґрунтованою, матеріалами справи підтверджена та належить до задоволення.

Відповідно до частини 2 статті 193, частини 1 статті 216 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Судом встановлено, що сплата лізингоодержувачем штрафних санкцій узгоджена підпунктами 6.1.1., 6.1.2., 6.1.4., 6.1.5. пункту 6.1. генерального договору.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

За змістом ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобов`язання з оплати мало бути виконано. Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, інфляційних втрат та штрафу, нарахування якого здійснено на підставі п. 6.1.2 Генерального договору, на предмет правильності та обґрунтованості, судом встановлено, що його здійснено арифметично вірно, у відповідності до умов договору та вимог закону, відтак вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат, штрафу підлягають задоволенню повністю у заявленому позивачем розмірі, а саме: 30009,90 гривень пені, 20856,37 гривень інфляційних втрат та 63059,04 гривень штрафу (застосованого згідно з п. 6.1.2 Генерального договору: 10509,84 гривень, що становить 5% від 2-10 днів від простроченої суми заборгованості; 21019,68 гривень, що становить 10% від 11-20 днів від простроченої суми заборгованості, 31529,52 гривень, що становить 15% від 20 днів від простроченої суми заборгованості).

Відповідач в перебігу розгляду справи контррозрахунок заявлених позивачем до стягнення пені, інфляційних втрат та штрафу, не надав, доводи позивача в цій частині не спростував.

Водночас, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача штрафних санкцій у сумі 19027,59 гривень, що нараховані на підставі п. 6.1.4 генерального договору та у сумі 9513,79 гривень, що нараховані на підставі п. 6.1.5. генерального договору, адже позивачем на підтвердження правомірності застосування штрафних санкцій передбачених цими пунктами не надано доказів, які б підтверджували використання відповідачем предмета лізингу не за призначенням, чи невиконання обов`язку з утримання його у відповідності з технічними умовами, чи правилами технічної експлуатації і інструкціями продавця (виробника) предмета лізингу (у тому числі, але, не обмежуючись нездійснення гарантійного обслуговування), чи ненадання предмета лізингу для обов`язкового технічного контролю, чи за недопущення до інспектування предмета лізингу, а тому нарахування штрафних санкцій за такі порушення на підставі пп. 6.1.4., 6.1.5. генерального договору є безпідставними та необґрунтованими.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

А саме суд приймає рішення про стягнення з ТОВ «Аір Індастріал Філтерс» користь ТОВ «Амо Лізинг» 239901,52 гривень заборгованості по сплаті лізингових платежів, 30009,90 гривень пені, 20856,37 гривень інфляційних втрат та 63059,04 гривень штрафу.

Судові витрати по сплаті судового збору, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору у розмірі 5307,40 гривень.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 73-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Амо Лізинг» задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аір Індастріал Філтерс» (07400, Київська обл., місто Бровари, б. Незалежності, будинок 14, офіс 40, код: 43887304) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Амо Лізинг» (04070, місто Київ, вул. Спаська, будинок 34, код: 36218498) 239901,52 гривень заборгованості по сплаті лізингових платежів, 30009,90 гривень пені, 20856,37 гривень інфляційних втрат, 63059,04 гривень штрафу та 5307,40 гривень судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення у відповідності до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 14.08.2024.

Суддя Р.М. Колесник