РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.08.2025Справа № 910/4699/25

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція"

про стягнення коштів у розмірі 49 489 369,48 грн

за зустрічною позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"

про визнання недійсним договору в частині та внесення змін до договору

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

О.Ю. Мороз

Представники:

від позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічним позовом - Бернацька О.В.;

від відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом - не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (далі - ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (далі - ТОВ "Євро-Реконструкція") про стягнення 49 489 369,48 грн основного боргу.

Позовні вимоги за первісним позовом обґрунтовані неналежним виконанням ТОВ "Євро-Реконструкція" умов п. 5.1 Договору постачання природного газу № 1269-ТКЕ(Л24)-41 від 24.04.2024 (далі - Договір) щодо повної та своєчасної оплати за природний газ, переданий ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" у період квітень - серпень 2024 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2025 прийнято позовну заяву ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/4699/25, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, розгляд справи призначено на 19.05.2025 о 09:40 год.

06.05.2025 до суду від ТОВ "Євро-Реконструкція" надійшов відзив на позовну заяву.

06.05.2025 до суду від ТОВ "Євро-Реконструкція" надійшов зустрічний позов до ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" про визнання недійсним Договору в частині п. 5.1, п. 5.4 та внесення змін до Договору шляхом доповнення його п. 5.1-1, п. 5.7 у редакції, наведеній у зустрічній позовній заяві.

Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що оскільки укладення Договору на умовах безумовної оплати за газ в ситуації, коли така оплата без субвенції з бюджету економічно неможлива, було викликано тяжкою обставиною - необхідністю забезпечити опалювальний сезон в умовах повномасштабної війни - то наявні всі підстави для визнання Договору недійсним в частині порядку оплати за газ та зміни відповідних умов Договору.

12.05.2025 до суду від ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2025 прийнято зустрічний позов ТОВ "Євро-Реконструкція" до ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" про визнання недійсним договору в частині та внесення змін до договору до спільного розгляду з первісним позовом у справі № 910/4699/25. Призначено підготовче засідання для спільного розгляду первісного і зустрічного позову у справі № 910/4699/25 на 19.05.25 о 09:40.

16.05.2025 до суду від позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив на зустрічну позовну заяву.

19.05.2025 до суду від відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом надійшли заперечення на відповідь на відзив на первісну позовну заяву.

19.05.2025 до суду від відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У підготовче засідання, призначене на 19.05.2025, з`явився представник позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічним. Представник відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом не з`явився.

Суд долучив до матеріалів справи, подані учасниками справи заяви по суті справи та з процесуальних питань.

Суд розглянув та задовольнив клопотання відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом про відкладення підготовчого засідання.

Судом оголошено перерву до 02.06.2025 о 10:00.

22.05.2025 до суду від відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом надійшла відповідь на відзив на зустрічний позов.

02.06.2025 до суду від відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом надійшли пояснення по справі.

У підготовче засідання, призначене на 02.06.2025, з`явилися представники позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічним та відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом.

Суд долучив до матеріалів справи відповідь на відзив на зустрічний позов, поданий відповідачем за первісним позовом/позивачем за зустрічним позовом.

Суд долучив до матеріалів справи пояснення відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом.

У підготовчому засіданні, призначеному на 02.06.2025, представник позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічним позовом заявив усне клопотання відкладення підготовчого засідання у справі.

У підготовчому засіданні, призначеному на 02.06.2025, представник відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом заявив усне клопотання про продовження строку підготовчого провадження та відкладення підготовчого засідання у справі.

Суд розглянув та задовольнив усні клопотання представника позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічним позовом та відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом про відкладення підготовчого засідання у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2025 продовжено строк підготовчого провадження за ініціативою суду на тридцять днів, відкладено підготовче засідання у справі на 14.07.2025 о 11:20 год.

11.07.2025 до суду від відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання або оголошення в судовому засіданні перерви.

У підготовче засідання, призначене на 14.07.2025, з`явився представник позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічним позовом. Представник відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом не з`явився.

У підготовчому засіданні 14.07.2025 суд розглянув та відхилив клопотання відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом про відкладення підготовчого засідання або оголошення в судовому засіданні перерви.

У підготовчому засіданні, призначеному на 14.07.2025, суд вчинив дії, визначені частиною другою статті 182 ГПК України, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.07.2025 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 11.08.2025 о 12:00 год.

06.08.2025 до суду від позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічним позовом надійшло клопотання про врахування правової позиції Верховного Суду.

11.08.2025 до суду від відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом надійшло клопотання про відкладення судового засідання або оголошення в судовому засіданні перерви.

У судове засідання, призначене на 11.08.2025, з`явився представник позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічним позовом. Представник відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом не з`явився.

У судовому засіданні, призначеному на 11.08.2025, судом долучено до матеріалів справи клопотання позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічним позовом про врахування правової позиції Верховного Суду.

У судовому засіданні 11.08.2025 суд розглянув та відхилив клопотання відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом про відкладення судового засідання або оголошення в судовому засіданні перерви.

У судовому засіданні 11.08.2025 здійснювався розгляд справи по суті.

Відповідно до ст. 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд і вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

У судовому засіданні 11.08.2025 суд заслухав вступне слово представника позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічним позовом.

Представник позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічним позовом підтримав первісний позов у повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечував у повному обсязі.

Позиція відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом викладена у заявах по суті справи, згідно яких останній заперечує проти задоволення первісного позову у повному обсязі, зустрічний позов підтримує у повному обсязі.

У судовому засіданні 11.08.2025 судом здійснювалось з`ясування обставин справи та дослідження доказів, після чого суд перейшов до судових дебатів.

У судовому засіданні 11.08.2025 представник позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічним позовом у судових дебатах виступив з промовою (заключним словом).

Після судових дебатів суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та оголосив перерву для проголошення рішення.

У судовому засіданні 11.08.2025 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення суду буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши в судовому засіданні докази, якими учасники справи обґрунтовували обставини справи, суд

УСТАНОВИВ:

24.04.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (далі - ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"), як постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (далі - ТОВ "Євро-Реконструкція"), як споживачем, укладено Договір постачання природного газу № 1269-ТКЕ(Л24)-41 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві, який є виробником теплової енергії в розумінні пп. 1) пункту 4 Положення про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу щодо особливостей постачання природного газу виробникам теплової енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2022 № 812 (зі змінами) (далі - Положення), природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах цього договору.

Природний газ, що постачається за цим Договором, використовується споживачем для власних потреб або в якості сировини і не може бути використаний для перепродажу (п. 1.2 Договору).

Згідно з п. 2.1 Договору постачальник передає споживачу на умовах цього Договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з квітня 2024 року по 31 серпня 2024 року (включно) в кількості 6 590,493000 тис. куб. метрів.

Згідно з п. 2.2 Договору споживач підтверджує, що замовлені ним обсяги природного газу, які зазначені в п. 2.1 цього Договору повністю покривають потреби споживача у відповідному розрахунковому періоді для потреб, визначених пунктом 1.2 цього Договору.

За змістом пп 2.2.1. п. 2.2 Договору сторони узгодили, що Обсяг І (фіксований) природного газу використовується споживачем для потреб виробництва теплової енергії для надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води населенню та/або постачання теплової енергії як товарної продукції для зазначених потреб.

Обсяг ІІІ (фіксований) природного газу використовується споживачем для виробництва теплової енергії для надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям та релігійним організаціям, закладам охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо), закладам охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), підприємствам, установам та організаціям, що перебувають в управлінні Державного управління справами, та/або постачання теплової енергії як товарної продукції для зазначених потреб.

Пунктом 3.1 Договору встановлено, що постачальник передає споживачу у загальному потоці природний газ у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі.

Приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу (п. 3.5 Договору).

Розділом 4 Договору сторони установили ціну природного газу.

Згідно з п. 4.1 Договору ціна на природний газ, який постачається за цим Договором, встановлюється наступним чином:

Ціна обсягів газу, визначених в пункті 2.1 цього Договору як Обсяг І (фіксований) за 1000 куб. м газу без ПДВ - 6 183,33 грн, крім того ПДВ за ставкою 20%, всього з ПДВ - 7 420,00 грн;

крім того тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи - 124,16 грн без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом - 136,576 грн, крім того ПДВ 20% - 27,315 грн, всього з ПДВ - 163,89 грн за 1000 куб. м.

всього ціна газу для Обсягу І (фіксований) за 1000 куб. м з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед, становить 7 583,89 грн (пп 4.1.1 п. 4.1 Договору).

Розділом 5 Договору сторони установили порядок та умови проведення розрахунків, а саме.

Згідно з п. 5.1 Договору споживач здійснює розрахунок за придбані обсяги природного газу в наступному порядку:

- 70 відсотків вартості фактично переданого відповідно до акту/актів приймання - передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу;

- остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту/актів приймання-передачі природний газ - до 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70 відсотків грошових коштів за відповідний розрахунковий період.

У разі відсутності акту/актів приймання-передачі, фактична вартість переданого Споживачу природного газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.3 пункту 3.5 цього Договору.

Пунктом п. 5.2 Договору встановлено такі умови: "Споживач зобов`язується укласти договори або додаткові угоди до договорів банківського рахунку щодо здійснення договірного списання (надалі - Договір про Договірне списання) з рахунків споживача, на який надходять кошти в оплату за теплову енергію та відповідні комунальні послуги, послуги (товари), для надання (передачі) яких використовується поставлений природний газ.

Під час підписання Договору про Договірне списання сторони зобов`язані використовувати накладення електронного підпису та печатки (за наявності) відповідно до вимог законодавства про електронний документообіг та електронні довірчі послуги, сервіси для обміну електронними документами, при цьому електронні копії документів та електронне листування прирівнюється до оригіналів документів (повідомлень).

Договір про Договірне списання укладається між споживачем, постачальником та банком, в якому обслуговується відповідний рахунок споживача. Споживач також зобов`язується не відкривати інших рахунків в будь-яких банківських установах для отримання коштів в оплату за теплову енергію та відповідні комунальні послуги, послуги (товари), для надання (передачі) яких використовується поставлений природний газ, та не здійснювати розрахунки за теплову енергію та відповідні комунальні послуги, послуги (товари), для надання (передачі) яких використовується поставлений природний газ, із застосуванням будь-яких інших рахунків, ніж рахунок, відносно якого укладений Договір про Договірне списання.

Умови договору банківського рахунку, укладеного між банком і споживачем, згідно з яким обслуговується рахунок споживача, на який надходять кошти в оплату за теплову енергію та відповідні комунальні послуги, послуги (товари), для надання (передачі) яких використовується поставлений природний газ, підлягають виконанню сторонами Договору банківського рахунку у частині, в якій вони не суперечать умовам Договору про Договірне списання, та сторони підтверджують свої зобов`язання за ними.

Договором про Договірне списання повинно бути передбачено, що у разі одночасного надходження до банку кількох документів, на підставі яких здійснюється списання грошових коштів, банк списує кошти з рахунку споживача в такій черговості:

1) у першу чергу списуються грошові кошти на підставі рішення суду для задоволення вимог про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, а також вимог про стягнення аліментів;

2) у другу чергу списуються грошові кошти на підставі рішення суду для розрахунків щодо виплати вихідної допомоги та оплати праці особам, які працюють за трудовим договором (контрактом), а також виплати за авторським договором;

3) у третю чергу списуються грошові кошти на підставі інших рішень суду;

4) у четверту чергу списуються грошові кошти за розрахунковими документами, що передбачають платежі до бюджету і розрахунки Споживача з персоналом та пов`язані з ними обов`язкові відрахування, передбачені чинним законодавством України;

5) у п`яту чергу списуються грошові кошти для виконання грошових зобов`язань Споживача перед банком в порядку договірного списання;

6) у шосту чергу списуються грошові кошти для виконання грошових зобов`язань Споживача перед Постачальником за всіма договорами постачання природного газу (в тому числі і за цим Договором постачання природного газу); у разі надходження до банку більше одного повідомлення договірне списання здійснюється в порядку черговості їх надходження до банку;

7) у сьому чергу списуються грошові кошти за іншими розрахунковими документами в порядку черговості їх надходження до банку, та на підставі інших умов договорів про здійснення договірного списання.

У разі порушення споживачем умов розрахунків за поставлений природний газ оплата за природний газ за цим Договором здійснюється шляхом щоденного Договірного списання банками залишку грошових коштів з банківських рахунків споживача, на які надходять кошти в оплату за послуги, для надання яких використано поставлений природний газ, на банківський рахунок постачальника.

Договірне списання (перерахування) з поточного рахунку споживача на поточний рахунок постачальника здійснюється з дати отримання банком повідомлення постачальника про порушення строків розрахунків за цим Договором, на підставі відповідного Договору про Договірне списання до повного виконання зобов`язань Споживача в частині розрахунків за поставлений природний газ за цим Договором без застосування платіжних вимог від Постачальника.

Дія цього пункту зупинена до 31.08.2024.

Відповідно до п. 5.4 Договору оплата за природний газ здійснюється споживачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений в розділі 14 цього Договору.

Споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 5.1 цього Договору.

Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за попередні розрахункові періоди за цим Договором.

Відповідно до п. 5.5 Договору у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості із сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги Постачальника у такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного Споживачем:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання;

2) у другу - сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи;

3) у третю чергу - погашається основна сума заборгованості за використаний природний газ;

4) у четверту чергу - компенсація вартості робіт, пов`язаних з припиненням (обмеженням) газопостачання споживачу.

Згідно з пп 2, 4 п. 6.2 Договору споживач зобов`язаний виконати умови пунктів 2.1., 3.3, 5.1 та 5.2 цього Договору; прийняти газ на умовах цього Договору, своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим Договором та використовувати його відповідно до умов цього Договору. У свою чергу, постачальник згідно з пп 4 п. 6.3 Договору має право отримати оплату за переданий за цим Договором прродний газ в розмірі та в строки, визначені цим Договором.

Відповідно до п. 9.1 Договору споживач має право на вільний вибір постачальника шляхом укладення з ним договору постачання природного газу відповідно до умов та положень, передбачених Правилами постачання природного газу. Порядок зміни постачальника визначено розділом 9 Договору.

Згідно з п. 13.1 Договору даний Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення підписів печаткою (за наявності) та діє до 31 серпня 2024 року включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання. Продовження або припинення Договору можливе за взаємною згодою Сторін шляхом підписання додаткової угоди до Договору.

Відповідно до п. 13.3 Договору сторони узгодили такий порядок внесення змін до цього договору: усі зміни і доповнення до цього Договору оформлюються у формі додаткової угоди про внесення змін до цього Договору та підписуються уповноваженими представниками Сторін, в т.ч. з урахуванням п. 13.6 цього Договору, крім випадків, коли укладання додаткових угод не потребується відповідно до умов чинного законодавства України та/або даного Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з квітня 2024 по серпень 2024 ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" передало, а ТОВ "Євро-Реконструкція" прийняло природний газ на загальну суму 49 489 369,48 грн, що підтверджується наступними актами приймання-передачі природного газу (далі разом - приймання-передачі природного газу):

від 30.04.2024 на суму 4 913 775,62 грн (за квітень 2024 року),

від 31.05.2024 на суму 3 915 378,95 грн (за травень 2024 року),

від 30.06.2024 на суму 17 664 594,84 грн (за червень 2024 року),

від 31.07.2024 на суму 14 873 314,81 грн (за липень 2024 року),

від 31.08.2024 на суму 8 122 305,26 грн (за серпень 2024 року).

Акти приймання-передачі природного газу підписані сторонами без зауважень та заперечень.

ТОВ "Євро-Реконструкція" оплату природного газу за Договором за період з квітня 2024 по серпень 2024 на загальну суму 49 489 369,48 грн не здійснило у повному обсязі.

Посилаючись на порушення ТОВ "Євро-Реконструкція" п. 5.1 Договору, ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ "Євро-Реконструкція" про стягнення 49 489 369,48 грн заборгованості за поставлений природний газ (далі - первісний позов).

У свою чергу, ТОВ "Євро-Реконструкція" заявлено зустрічний позов до ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" з вимогами:

- визнати недійсними пункти 5.1 та 5.4 Договору постачання природного газу № 1269-ТКЕ(Л24)-41 від 24.04.2024, укладеного між ТОВ "Євро-Реконструкція" та ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг";

- внести зміни до Договору постачання природного газу № 1269-ТКЕ(Л24)-41 від 24.04.2024, укладеного між ТОВ "Євро-Реконструкція" та ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", шляхом його доповнення пунктами 5.1-1 та 5.7 у наступній редакції:

"5.1-1. Крім випадків, передбачених пунктом 5.7 цього Договору, споживач здійснює розрахунок за придбанi обсяги природного газу в наступному порядку:

- 70 вiдсоткiв вартостi фактично переданого вiдповiдно до акту/актiв приймання-передачi природного газу - до останнього числа мiсяця, наступного за мiсяцем, в якому було здiйснено постачання газу;

- остаточний розрахунок за фактично переданий вiдповiдно до акту/актiв приймання-передачi природний газ - до 15-го числа (включно) мiсяця, наступного за мiсяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70 вiдсоткiв грошових коштiв за вiдповiдний розрахунковий перiод.

У разi вiдсутностi акту/актiв приймання-передачi, фактична вартiсть переданого споживачу природного газу розраховується вiдповiдно до умов пiдпункту 3.5.3 пункту 3.5 цього Договору.

5.7. Розрахунки за Договором в обсязі заборгованості з різниці в тарифах, підтвердженої для споживача територіальними комісіями з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах, здійснюється за рахунок видатків Державного бюджету за цільовим призначенням в порядку організації взаєморозрахунків, встановленому законодавством. До завершення процедури врегулювання заборгованості споживача за рахунок видатків Державного бюджету, розрахунки між сторонами за Договором на узгоджену суму заборгованості з різниці в тарифах можуть здійснюватися виключно шляхом відступлення споживачем на користь постачальника права вимоги на відшкодування заборгованості з різниці в тарифах".

Позиція сторін за первісним позовом.

Позивач за первісним позовом (ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг") зазначив, що між ним та відповідачем за первісним позовом (ТОВ "Євро-Реконструкція") укладено Договір, на виконання умов якого позивач за первісним позовом у період з квітня по серпень 2024 року передав у власність відповідача за первісним позовом природний газ на загальну суму 49 489 369,48 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

Однак, відповідач за первісним позовом, в порушення взятих на себе зобов`язань за Договором, а саме п. 5.1 Договору, оплату за переданий газ не здійснив у жодному розмірі, внаслідок чого заборгованість останнього перед позивачем за первісним позовом станом на 25.03.2025 становить 49 489 369,48 грн (сума основного боргу).

У відповіді на відзив позивач за первісним позовом зазначив, що:

- відповідач не заперечує наявності заборгованості за використаний природний газ за Договором, проте стверджує, що заборгованість виникла в результаті несвоєчасного відшкодування з боку органів державної влади різниці в тарифах;

- позивач за первісним позовом звернув увагу, що предметом спору у даній справі №910/4699/25 є стягнення 49 489 369,48 грн заборгованості за зобов`язаннями згідно Договору за період квітень-серпень 2024 року;

- у Законі України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" відсутні статті, якими б передбачалося надання субвенції з Державного бюджету місцевим бюджетам на компенсацію різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у поточному році. Як наслідок, відсутні будь-які нормативні акти Кабінету Міністрів України, які б затверджували порядок та умови проведення відповідних взаєморозрахунків у 2024 році;

- постанова КМУ від 20.12.2022 № 1403 не містить будь-яких нормативних приписів щодо зміни умов виконання договорів постачання природного газу, в тому числі і щодо заборгованості, яка є предметом розгляду справи №910/4699/25;

- умови Договору постачання природного газу не містять відкладальної умови щодо здійснення розрахунків за використаний природний газ до вчинення будь-яких дій сторонами Договору та третіми особами;

- дія пункту 5.2 Договору щодо списання коштів була зупинена до 31.08.2024;

- у разі незгоди із установленими Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування державними регульованими цінами на теплову енергію в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, без визначення джерел для відшкодування різниці між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів, відповідач за первісним позовом не позбавлений права звернутися до суду за захистом порушених прав та пред`явлення вимог до Держави;

- на думку позивача за первісним позовом, відповідач за первісним позовом намагається уникнути сплати заборгованості за спожитий природний газ за спірним Договором, тоді як за висновками Верховного Суду у постановах від 07.05.2025 у справі №920/481/23 та від 23.04.2024 у справі №925/636/23, "ані договір постачання природного газу, ані Закон № 2479 не передбачають звільнення теплопостачальних та теплогенеруючих організацій від обов`язку оплатити спожитий ними природний газ з 01.06.2021, а також послуги з його розподілу та транспортування, лише через наявність заборгованості з відшкодування різниці в тарифах на теплову енергію та послуги з її постачання. Законодавець передбачив умови та порядок її врегулювання";

- позивач за первісним позовом вважає, що матеріалами справи підтверджено порушення права позивача за первісним позовом на отримання оплати спожитого відповідачем за первісним позовом природного газу у строки, визначені розділом 5 Договору, а отже спосіб захисту порушених прав відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, тому є належним способом захисту.

Відповідач за первісним позовом (ТОВ "Євро-Реконструкція") у відзиві на позовну заяву проти задоволення первісних позовних вимог заперечив з огляду на таке:

- дана справа не є "класичною" справою щодо стягнення заборгованості за поставлений товар, адже стосується поставки товару на регульованому ринку в умовах воєнного стану, де питання оплати поставленого газу залежить від наявності фінансування в державному бюджеті та наявності відповідної субвенції;

- Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" (далі - Закон про врегулювання заборгованості або Закон № 1730) визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення. Законом про врегулювання заборгованості передбачено дві моделі вирішення питання погашення боргів за природний газ: врегулювання заборгованості шляхом реструктуризації (заборгованість за газ, спожитий станом на 1 червня 2021 року); врегулювання заборгованості шляхом здійснення взаєморозрахунків (заборгованість за газ, спожитий після 1 червня 2021 року;

- на законодавчому рівні визнано, що тарифи, які затверджуються для підприємств теплопостачання, не покривають їх фактичні витрати, в тому числі, витрати на придбання природного газу, у зв`язку з чим Законом про врегулювання заборгованості встановлено гарантію щодо компенсації різниці в тарифі за рахунок коштів державного бюджету;

- мораторій на підвищення тарифів на законодавчому рівні запроваджено статтею 1 Закону України "Про особливості регулювання відносин на ринку природнього газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" від 29.07.2022 № 2479-ІХ (далі - Закон № 2479). Статтею 2 цього закону встановлено гарантію компенсації заборгованості з різниці в тарифах на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що підлягає врегулюванню на умовах та в порядку, визначених Законом про врегулювання заборгованості;

- проте, протягом 2022-2025 років субвенції для компенсації різниці в тарифах не надавалися, в Законі України "Про Державний бюджет на 2024 рік" не передбачено надання органам місцевого самоврядування субвенції для компенсації заборгованості з різниці в тарифах;

- незважаючи на законодавчо встановлений розподіл коштів, що надходять на рахунки теплогенеруючих та теплопостачальних організацій, цих коштів недостатньо для погашення заборгованості перед ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг". Відповідно, невиконання державою взятих на себе гарантій призводить до накопичення боргів підприємств теплопостачання за природний газ;

- за відсутності джерела для погашення цих боргів належне виконання зобов`язань за договорами постачання природного газу є неможливим. У свою чергу, відсутність джерела погашення боргу призведе до неможливості його стягнення і в примусовому порядку через відсутність коштів, що дорівнюють сумі компенсації з різниці в тарифах;

- рішення суду про стягнення на користь позивача за первісним позовом матиме наслідком застосування неефективного способу захисту порушеного права та не призведе до відновлення порушеного права через відсутність джерела погашення боргу;

- рішення суду про стягнення з відповідача за первісним позовом заборгованості за природний газ без наявності джерела його погашення покладає на останнього надмірний тягар та не відповідає принципу справедливості;

- з урахуванням відсутності у відповідача за первісним позовом джерела для погашення боргу перед позивачем за первісним позовом, ефективним способом захисту порушеного права, на думку відповідача за первісним позовом, буде переведення на позивача за первісним позовом права вимоги на відшкодування заборгованості з різниці в тарифах, яку відповідач за первісним позовом має до Держави. Проти такого переведення права вимоги відповідач за первісним позовом ніколи не заперечував, не заперечує і зараз.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач за первісним позовом зазначив:

- ТОВ "Євро-Реконструкція" зверталось до сторін взаєморозрахунків для укладання договору проведення взаєморозрахунків з метою отримання коштів на оплату поставленого природного газу перед ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг". Оскільки сторони договору взаєморозрахунків не підписали направлений ТОВ "Євро-Реконструкція" проєкт договору, то ТОВ "Євро-Реконструкція" було вимушене звернутись з позовною заявою до суду, з метою захисту власних прав та інтересів, шляхом визнання договору укладеним. Тобто, ще до подання позовної заяви у цій справі, ТОВ "Євро-Реконструкція" вчиняло юридично значимі дії з метою проведення розрахунків за поставлений газ перед позивачем;

- станом на дату подання ТОВ "Євро-Реконструкція" даних заперечень, заборгованість Держави перед відповідачем за первісним позовом для оплати заборгованості останнього перед позивачем за первісним позовом становить 663 079 215,48 грн, що є більшим на 613 589 846,00 грн ніж вимоги, які заявлені у цій справі;

- відповідач за первісним позовом не погоджується з доводами позивача за первісним позовом, що за наявності правового регулювання компенсації в тарифах належним способом захисту прав ТОВ "Євро-Реконструкція" було б пред`явлення вимог до Держави. Так, звернення з позовом до Держави є правом, а не обов`язком відповідача за первісним позовом, який самостійно обирає допустимі варіанти захисту у правовідносинах щодо постачання природного газу;

- пряму участь у встановленні мораторію на підвищення тарифів брав НАК "Нафтогаз України", про що свідчать Меморандум від 09.02.2021 "Про взаєморозуміння щодо врегулювання проблемних питань у сфері централізованого постачання теплової енергії та постачання гарячої води" та Меморандум від 30.09.2021 "Про взаєморозуміння щодо врегулювання проблемних питань у сфері постачання теплової енергії та постачання гарячої води в опалювальному періоді 2021/2022 рр." (далі відповідно Меморандум від 09.02.2021, Меморандум від 30.09.2021). Оскільки засновником позивача (зі 100% часткою) є ДОЧІРНЯ КОМПАНІЯ "ГАЗ УКРАЇНИ" НАЦІОНАЛЬНОЇ АКЦІОНЕРНОЇ КОМПАНІЇ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", то вказане означає, що дії позивача за первісним позовом є продовженням дій Держави, адже позивач є ключовим постачальником природного газу, кінцевим бенефіціарним власником якого якраз і є Держава.

Позиція сторін за зустрічним позовом.

Позивач за зустрічним позовом (ТОВ "Євро-Реконструкція"), обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги, послався на те, що пункти 5.1 та 5.4 Договору є несправедливими та такими, що були погоджені ним під впливом тяжких обставин, а саме: необхідність забезпечення проведення опалювального сезону 2024-2025 в умовах повномасштабної війни; закупити природний газ для проведення опалювального сезону 2024-2025 позивач за зустрічним позовом міг тільки у відповідача за зустрічним позовом; наявність мораторію на підвищення тарифів теплопостачання, що унеможливлює виконання обов`язків за Договором; відсутність субвенцій з бюджету на покриття заборгованості підприємств (з компенсації різниці в тарифах).

Зі спірних умов Договору вбачається, що оплата за поставлений газ не залежить від наявності чи відсутності дій третіх осіб чи певних зовнішніх подій, зокрема, наявності субвенції на погашення заборгованості за газ.

Позивач за зустрічним позовом стверджує, що закупити газ для цілей проведення опалювального сезону 2024-2025 він міг тільки у відповідача за зустрічним позовом, при цьому не закупити газ він не міг, оскільки був зобов`язаний провести опалювальний сезон. Так, ТОВ "Євро-Реконструкція", на підставі ліцензій Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 01.06.2012 №198 та від 14.06.2012 № 742 (переоформлені рішенням від 21.06.2016 №1159), є єдиним виробником та постачальником теплової енергії і гарячої води для мешканців лівого берега ріки Дніпро в Києві та численних соціальних, промислових і комерційних об`єктів. У свою чергу, на ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 19 липня 2022 року №812 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу щодо особливостей постачання природного газу виробникам теплової енергії та бюджетним установам", було покладено спеціальні обов`язки щодо забезпечення постачання природного газу за договорами з виробниками теплової енергії (пункт 4 наведеного Положення).

Протягом опалювальних сезонів 2020-2021, 2021-2022, 2022-2023, 2023-2024, 2024-2025 діяв мораторій на підвищення тарифів теплопостачання, який не скасовано і зараз, що унеможливлює виконання обов`язків за Договором.

Держава гарантує, що різниця в тарифах, яка спричиняє накопичення заборгованості теплопостачальними організаціями, буде компенсована за рахунок відповідних субвенцій, проте з моменту вступу в силу Закону №2479 така субвенція жодного разу надана не була.

Через необхідність забезпечення проведення опалювального сезону позивач за зустрічним позовом був вимушений укласти Договір на умовах, за яких він буде платити за газ з коштів, які держава може і не виділити, такі умови очевидно є вкрай невигідними для позивача за зустрічним позовом.

За доводами позивача за зустрічним позовом наявність причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та укладеним правочином полягає у тому, що у позивача за зустрічним позовом на було іншого варіанту, як погоджуватись на ті умови Договору в частині оплати за поставлений газ, які пропонував відповідач за первісним позовом, інакше опалювальний сезон було б зірвано.

Враховуючи викладене, на переконання позивача за зустрічним позовом, вкрай невигідними є умови, передбачені пунктами 5.1 та 5.4 Договору, а тому саме вони мають бути визнані недійсними на підставі ст. 233 Цивільного кодексу України.

Позивач за зустрічним позовом зазначив, що стаття 233 Цивільного кодексу України жодним чином не забороняє суду не просто визнати недійсним певне положення правочину, а замінити його іншим, більш справедливим в ситуації, що склалася.

З урахуванням приписів ч. 2 ст. 651 ЦК України, враховуючи обставини недійсності пунктів 5.1 та 5.4 Договору, з огляду на законодавчі зміни в частині порядку взаєморозрахунків за поставлений газ в умовах мораторію на підвищення тарифів, позивач за зустрічним позовом просить суд внести зміни в Договір шляхом доповнення його пунктами 5.1-1 та 5.7 у редакції, наведеній у зустрічній позовній заяві.

Позивач за зустрічним позовом вважає, що, запропонована ним редакція пунктів п. 5.1-1 та 5.7 Договору забезпечить врахування:

- законодавчих змін в частині порядку взаєморозрахунків за поставлений газ в умовах мораторію на підвищення тарифів (зокрема, необхідність отримання висновків територіальних комісій; очікування відповідних видатків з Державного бюджету; залежність обов`язку позивача за зустрічним позовом сплатити за газ від належного виконання обов`язку з боку Держави);

- можливості позивачеві за первісним позовом перевести на себе право вимоги на отримання відповідного відшкодування від Держави (шляхом укладення договору відступлення права вимоги) до отримання позивачем за зустрічним позовом коштів відповідної субвенції.

У відповіді на відзив на зустрічний позов позивач за зустрічним позовом зазначив, що тяжкою обставиною, яка існувала на момент укладення договору, був обов`язок ТОВ "Євро-Реконструкція" з безперервного постачання гарячої води, зокрема протягом квітня - серпня 2024 року в умовах повномасштабної війни.

Незважаючи на наявність тяжких обставин, ТОВ "Євро-Реконструкція" було зобов`язано безперервно надавати гарячу воду та готуватись до опалювального сезону 2024/2025, як наслідок, зобов`язано придбавати паливо для виробництва гарячої води, для чого й було укладено Договір з ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг".

Зазначене, на думку позивача за зустрічним позовом, підтверджує нерозривний зв`язок з наявністю тяжкої обставини, під впливом якої ТОВ "Євро-Реконструкція" уклала Договір з ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг".

Триваюча неспроможність Держави виконати власні гарантії зі здійснення компенсації в різниці в тарифах є суттєвою обставиною, яка унеможливлює здійснення розрахунків за поставлений природний газ з ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" і як наслідок наявності заборгованості за первісним позовом у цій справі.

Меморандуми від 09.02.2021 та від 30.09.2021 були підписані АТ НАК Нафтогаз України, який є головною компанією Групи Нафтогаз, куди входить ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", тому останній опосередковано є стороною Меморандумів.

Як до укладення Договору, так і протягом його виконання позивач за зустрічним позовом був позбавлений можливості застосовувати до споживачів комунальних послуг економічно обґрунтовані тарифи та за рахунок отриманих коштів розраховуватися, зокрема, за природний газ по Договору.

Зазначене, на думку позивача за зустрічним позовом, підтверджує факт укладення Договору під впливом тяжкої обставини та виключно з метою її (тяжкої обставини) подолання - тобто з метою недопущення зриву опалювального сезону.

Станом на 24.04.2024 (дату укладання Договору) заборгованість Держави перед ТОВ "Євро-Реконструкція" з відшкодування різниці в тарифах, складала 516 652 512,48 грн та станом на сьогоднішній день складає 844 813 019,56 грн з врахуванням останнього протоколу територіальної комісії з питань узгодження заборгованості в тарифах № 2 від 19.05.2025 і вказана заборгованість продовжує зростати. Наведеним, зокрема, підтверджується тяжкий фінансовий стан ТОВ "Євро-Реконструкція".

Щодо можливості закупівлі газу у інших осіб позивач за зустрічним позовом зазначив, що у нього не було вибору купувати чи не купувати природний газ саме у ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", оскільки ціни на природний газ у нього були значно нижчими за ринкові (більше ніж в 2 рази). Оскільки саме Держава зобов`язана компенсувати різницю в тарифах, тому чим меншими є фактичні витрати на придбання природного газу (собівартість теплової енергії), тим меншою буде різниця в тарифах, тобто борг Держави перед теплопостачальною організацією з покриття відповідної різниці в тарифах. За іншого підходу (закупівля газу за більш високими цінами) підприємства теплопостачання наносили б прямі збитки державі.

Безумовна вимога оплати коштів за поставлений газ, в умовах діючого мораторію на підвищення тарифів, а також фактичною відсутності виконання державної гарантії зі здійснення компенсації з різниці в тарифах є тією вкрай невигідною умовою Договору, яка має бути визнана недійсною.

Відповідач за зустрічним позовом (ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг") із заявленими зустрічними позовними вимогами не погодився, в обґрунтування своєї позиції у відзиві на зустрічний позов зазначив таке:

- визначення підставою для визнання недійсними пунктів 5.1 та 5.4 укладення Договору під впливом тяжкої обставини - опалювальний сезон, є безпідставним, оскільки відповідно до розпорядження Київського міського голови від 26.03.2024 №280 опалювальний період житлового фонду та об`єктів соціальної інфраструктури у місті Києві було закінчено з 28.03.2024, а Договір було укладено 24.04.2024, період за який виникла заборгованість у даній справі, - з квітня по серпень 2024 року;

- воєнний стан запроваджено на всій території України, відповідно всі пов`язані з цим наслідки впливають не тільки на позивача за зустрічним позовом, а й на кожного, хто здійснює господарську діяльність на території України, в тому числі на відповідача за зустрічним позовом. Таким чином, укладаючи Договір на визначених в ньому умовах, позивач за зустрічним позовом повністю усвідомлював обставини його укладання, зокрема, і спричинені російською агресією проти України та запровадженням воєнного стану;

- позивач за зустрічним позовом мав можливість звернутись до будь-якого постачальника природного газу, який діяв в той час на ринку та укласти договір постачання природного газу на погоджених умовах. Таким чином, твердження позивача, що у нього не було іншої альтернативи, як укладення договору постачання газу саме з відповідачем за зустрічним позовом, є безпідставним;

- крім того, із актів приймання-передачі природного газу вбачається, що використаний відповідачем за первісним позовом природний газ віднесено до Обсягу І (фіксований), ціна газу була незмінна і найнижча на ринку природного газу;

- з огляду на викладене, відповідач за зустрічним позовом стверджує, що у спірних правовідносинах відсутні тяжкі обставини, відсутні тяжкі наслідки від укладення Договору. Позивач за зустрічним позовом міг придбати природний газ для власних потреб не тільки у ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", а у будь-якого продавця на ринку природного газу в т. ч. і у постачальника "останньої надії", який згідно Закону України "Про ринок природного газу" не міг відмовити позивачу за зустрічним позовом в укладенні договору на постачання природного газу, проте здійснює постачання природного газу за комерційними цінами;

- процедура врегулювання заборгованості за рахунок видатків із Державного бюджету є чітко регламентованою Законом № 2479 та здійснюється на підставі укладеного договору про організацію взаєморозрахунків;

- оплата за фактично поставлений природний газ відповідає положенням ЦК України, Закону України "Про ринок природного газу" та Правилам постачання природного газу, Положенню №812 про покладення спеціальних обов`язків. Здійснення розрахунку за фактично отриманий природний газ не може бути крайньою формою невигідного становища, оскільки розрахунки могли би проводитися за умовами передоплати, а не післяплати. Отже, застосування статті 233 ЦК України та твердження позивача за зустрічним позовом, що умови Договору про оплату фактично поставленого природного газу є вкрай невигідними (кабальними), є безпідставними;

- укладення Договору між позивачем та відповідачем за зустрічним позовом не призвело до усунення тяжких обставин, оскільки самих тяжких обставин до укладення Договору не було;

- крім того, позивач за зустрічним позовом просить суд визнати недійсними пункти договору, якими встановлюється порядок та строк оплати за фактично поставлений природний газ. Відповідач за зустрічним позовом звертає увагу, що Законом України "Про ринок природного газу" встановлено, що строки та порядок оплати є істотними умовами договору постачання природного газу. Згідно висновків Верховного Суду, у такому випадку правочин має бути визнаний недійсним в цілому;

- відповідачем за зустрічним позовом не підписувалися Меморандуми від 09.02.2021, від 30.09.02, Меморандум не може вважатися та не може бути розтлумачений як: поправка до будь-якого договору чи будь-якого іншого правового документа, Меморандум не породжує додаткових зобов`язань для будь-якої із сторін, отже позивач за зустрічним позовом безпідставно посилається на Меморандум.

Відповідно до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень статей 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Дослідивши зміст укладеного сторонами Договору постачання природного газу № 1269-ТКЕ(Л24)-41 від 24.04.2024, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки, відтак до спірних правовідносин сторін застосовують положення статей параграфів 1, 3 глави 54 Цивільного кодексу України, параграфа 1 глави 30 Господарського кодексу України (далі - ГК України), Закону України "Про ринок природного газу", Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2493, Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2494, Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496, інших нормативно-правових актів України, що регулюють відносини у сфері постачання природного газу.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

В силу приписів ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, статті 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Оскільки ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (позивач за первісним позовом в обгрунтування позовних вимог про стягнення з ТОВ "Євро-Реконструкція" (відповідача за первісним позовом) 49 489 369,48 грн заборгованості за поставлений природний газ посилається на порушення споживачем пунктів 5.1, 5.2 Договору, які ТОВ "Євро-Реконструкція" (позивач за зустрічним позовом) просить визнати недійсними згідно заявленого зустрічного позову до ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (відповідача за первісним позовом), суд вважає за доцільне розглянути спочатку зустрічний позов.

Зустрічний позов.

Для вирішення спору за зустрічним позовом належить встановити, зокрема, наявність/відсутність підстав для визнання недійсним пунктів Договору відповідно до статті 233 ЦК України, які (пункти) за доводами позивача за зустрічним позовом, було погоджено під впливом тяжкої обставини.

Надаючи оцінку доводам та запереченням сторін, суд зазначає таке.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; - правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; - правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Згідно з частиною першою статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Для визнання правочину недійсним з наведеної вище підстави позивач має довести наявність у сукупності таких обставин: 1) наявність тяжкої обставини; 2) наявність нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину. Тобто, позивач має довести те, що оспорюваний ним договір був вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин та/або їх негативних наслідків і внаслідок вчинення такого правочину він отримав можливість усунути тяжку обставину, внаслідок якої був укладений договір. Також має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не був би вчинений взагалі або був би вчинений на інших умовах; 3) наявність невигідних для себе умов правочину; 4) факт вчинення правочину добровільно, без насильства, обману чи помилки; 5) факт того, що він, вчиняючи договір на невигідних умовах, усвідомлював свої дії, але вимушений був це зробити через тяжкі для нього обставини. Відповідні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 27.06.2024 у справі № 910/17359/23, від 08.07.2025 у справі № 910/6727/24.

У постанові Верховного Суду від 12.11.2019 у справі № 918/598/18 зазначено, що у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статті 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем факту наявності тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв`язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину. Ознаками правочину, що підпадає під дію статті 233 ЦК України, є вчинення особою правочину на вкрай невигідних для себе умовах, під впливом тяжкої для неї обставини і добровільно, тобто за відсутності насильства, обману чи помилки. За змістом статті 233 ЦК України для визнання правочину недійсним необхідно встановити наявність двох обставин: тяжких обставин та вкрай невигідних умов вчинення правочину. Тяжка обставина є оцінювальною категорією і має визначатися судом з урахуванням всіх обставин справи. Особа, яка оскаржує правочин, повинна довести, що за відсутності тяжких обставин вона взагалі або на зазначених умовах не уклала б такий правочин.

Позивач за зустрічним позовом зазначає, що тяжкими обставинами, у спріному випадку є сукупність взаємопов`язаних факторів, а саме:

- необхідність забезпечення проведення опалювального сезону 2024-2025 в умовах повномасштабної війни;

- закупити природний газ для проведення опалювального сезону 2024-2025 позивач за первісним позовом міг тільки у відповідача за первісним позовом;

- наявність мораторію на підвищення тарифів теплопостачання, що унеможливлює виконання обов`язків за Договором;

- відсутність субвенцій з бюджету на покриття заборгованості підприємств (з компенсації різниці в тарифах).

Суд звертає увагу, що безпосередньо у зустрічній позовній заяві позивач за зустрічним позовом у якості тяжкої обставини, під впливом якої були погоджені спірні умови Договору зазначив, зокрема, необхідність забезпечення проведення опалювального сезону 2024-2025 в умовах повномасштабної війни.

Водночас у відповіді на відзив на зустрічний позов позивач за зустрічним позовом зазначив, що тяжкою обставиною, яка існувала на момент укладення договору, був обов`язок ТОВ "Євро-Реконструкція" з безперервного постачання гарячої води протягом квітня - серпня 2024 року в умовах повномасштабної війни.

Враховуючи спірний період з квітня по серпень 2024 року, суд критично оцінює доводи позивача про визначення у якості тяжкої обставини саме необхідність забезпечення проведення опалювального сезону 2024-2025.

Відповідно до Закону "Про ринок природного газу" в Україні діє ринок природного газу.

Згідно зі статтею 3 Закону "Про ринок природного газу" одними із принципів функціонування ринку природного є вільна торгівля природним газом та рівність суб`єктів ринку природного газу незалежно від держави, згідно із законодавством якої вони створені; вільний вибір постачальників природного газу.

Відповідно до статті 13 Закону "Про ринок природного газу" споживач має право на вільний вибір постачальника та безоплатну зміну постачальника.

Згідно частиною 2 статті 12 Закону "Про ринок природного газу", постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, позивач за зустрічним позовом при закупівлі природного газу був вільний у виборі будь-якого продавця природного газу на ринку природного газу за цінами, що вільно встановлюються на ринку, а не тільки шляхом отримання природного газу від ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", що безпосередньо виснується з положень Закону України "Про ринок природного газу". Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19.02.2025 у справі №910/6198/24, від 08.07.2025 у справі № 910/6727/24 за позовом споживача до ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" про визнання недійсними з підстав, визначених статтею 233 ЦК України, пунктів договору постачання природного газу щодо порядку розрахунків.

При цьому доводи позивача за зустрічним позовом, що ТОВ "Євро-Реконструкція" міг купити газ саме у відповідача за зустрічним позовом, оскільки ціни на природний газ у нього були значно нижчими за ринкові, очевидно не можуть підтверджувати невигідність умов укладеного сторонами Договору та наявність тяжких обставин у спірних правовідносинах, оскільки їх суть навпаки зводиться до того, що позивач за зустрічним позовом врегулював свої відносини щодо отримання природного газу за найвигіднішими на ринку на той час умовами.

Водночас сторони не заперечують існування на ринку станом на 24.04.2024 (дата укладення Договору) пропозицій інших постачальників природного газу. Відповідно укладення Договору з відповідачем за зустрічним позовом за таких доводів обґрунтовано не необхідністю усунення тяжких обставин, а отриманням позивачем за зустрічним позовом як юридичною особою приватного права, яка здійснює господарську діяльність на власний ризик, природного газу за найвигіднішою ціною.

В контексті спірних правовідносин сторін суд при розгляді даної справи № 910/4699/25 враховує висновки Верховного Суду, сформовані у справах №910/17359/23, №910/6198/24, №910/6727/24 за позовом споживача до ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" про визнання недійсними пунктів договору постачання природного газу у зв`язку з наявністю тяжких обставин та вкрай невигідних умов, оскільки ці справи є подібними за змістовим критерієм (оспорювання споживачем умов договору постачання природного газу щодо порядку розрахунків з підстав, визначених статтею 233 ЦК України, коли постачальник заперечує такі доводи, зокрема посилаючись на те, що договір було укладено внаслідок реалізації права споживача вільно обирати продавця природного газу).

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах, що є предметом зустрічного позову у даній справі № 910/4699/25, відсутні тяжкі обставини, оскільки позивач міг придбати природний газ не тільки у ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", а у будь-якого продавця на ринку природного газу. Позивач міг отримати природний газ і у постачальника "остатньої надії", який згідно Закону України "Про ринок природного газу" не міг відмовити позивачу в укладенні договору на постачання природного газу.

При цьому доводи позивача за зустрічним позовом про те, що "саме Держава зобов`язана компенсувати різницю в тарифах, а тому чим меншими є фактичні витрати на придбання природного газу (собівартість теплової енергії), тим меншою буде різниця в тарифах, тобто борг Держави перед теплопостачальною організацією з покриття різниці тарифах", "за іншого підходу (закупівля газу за більш високими цінами) підприємства теплопостачання наносили б прямі збитки державі …, що було б очевидно недобросовісною та незаконною поведінкою", не спростовують наведених вище висновків суду, оскільки суть зазначених доводів стосується комерційної вигоди від здійснюваної позивачем за зустрічним позовом господарської діяльності, а не тяжких обставин, за яких мало місце погодження спірних умов.

Позивач за зустрічним позовом зазначив, що "Верховний Суд неодноразово визнавав необхідність провести опалювальний сезон тяжкою обставиною, яка призводила до укладення правочину на вкрай невигідних умовах", посилаючись при цьому на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 16.01.2020 у справі №922/1362/17 від 11.11.2021 у справі №925/1367/19, від 25.01.2022 у справі №925/555/20, від 01.06.2022 у справі №925/552/20, від 21.06.2022 у справі №925/1701/20.

Суд вважає безпідставними посилання позивача за зустрічним позовом на правові позиції, викладені у вищенаведених постановах Верховного Суду, оскільки правозастосування норми статті 233 ЦК України у вказаних справах здійснювалося не щодо умов договору поставки природного газу в частині визначення порядку розрахунку, а щодо договорів (договори про переведення боргу, договори гарантії), які постачальник (Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") спонукав укласти споживачів для можливості укладення договору постачання природного газу. У вказаних справах оспорювані договори укладалися саме як правова підстава для подальшої можливості споживачу укласти договір постачання природного газу, тоді як у даній справі №910/4699/25 такі обставини не доводились позивачем за зустрічним позовом, натомість останній послідовно стверджує про наявність його волевиявлення на укладення Договору з ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" з огляду на найвигідніші умови щодо ціни на природний газ у останнього на ринку. Крім того, позивачем у вказаних справах виступала юридична особа публічного права, тоді як позивач за зустрічним позовом у даній справі №910/4699/25 не має такого статусу, натомість здійснює свою господарську діяльність з надання комунальних послуг на принципі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику з метою отримання прибутку. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 19.02.2025 у справі № 910/6198/24.

Верховний Суд у постановах від 02.08.2018 у справі №918/341/16, від 14.02.2018 у справі №910/8862/17, від 06.03.2018 у справі №910/8866/17 неодноразово наголошував, що для застосування статті 233 ЦК України має бути причинно-наслідковий зв`язок між тяжкими обставинами та укладеним правочином (його укладання саме з метою усунення обставин).

Отже, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним на підставі статті 233 ЦК України, є також доведення нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин. Тобто, внаслідок вчинення такого правочину особа отримує можливість усунути тяжку обставину, яка змусила її це зробити.

Судом встановлено, що у спірних правовідносинах, укладення Договору постачання природного газу відбулося внаслідок здійснення звичайної господарської діяльності позивача за зустрічним позовом, а не у зв`язку з необхідністю усунення тяжких обставин. У спірних правовідносинах, як встановлено судом, позивачем за зустрічним позовом не доведено наявність тяжких обставин, а відтак укладення Договору не могло призвести до їх усунення.

Позивач за зустрічним позовом також вказав, що Договір у частині розрахунків та строків оплати був укладений ним на вкрай невигідних умовах. На переконання позивача за зустрічним позовом, умова про оплату природного газу за фактом його отримання є невигідною, оскільки не передбачає, що така оплата має здійснюватися тільки після отримання видатків на таку оплату з державного бюджету.

Суд вважає такі доводи позивача за зустрічним позовом безпідставними з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Відповідно до висновків, зроблених у постанові Верховного Суду від 14.07.2022 у справі №910/9626/20, для визнання правочину недійсним необхідно встановити наявність двох обставин: тяжких обставин та вкрай невигідних умов вчинення правочину.

У постанові від 12.08.2021 у справі №910/4288/20 Верховний Суд, зокрема, зазначив, що для застосування статті 233 ЦК України умови правочину повинні бути не просто невигідними, а вкрай невигідними. Тобто, такі умови мають бути явно кабальними для особи.

Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 16.09.2021 у справі №404/8483/15-ц, стаття 233 ЦК України хоча і не встановлює, чого саме мають стосуватися умови правочину, однак з аналізу цієї норми випливає, що це насамперед ціна або інші обтяжливі для особи обов`язки.

Таким чином, для визнання недійним правочину на підставі частини першої статті 233 ЦК позивач має довести не тільки наявність тяжких обставин, а й наявність невигідності умов, на яких укладено договір. При цьому доведенню підлягає не будь-яка форма невигідності, а саме крайня форма невигідності, тобто умови договору мають бути явно кабальними для позивача.

У спірних правовідносинах позивач просив визнати недійними пункти Договору, якими передбачено що оплата здійснюється за фактом отримання природного газу.

У той же час, умова про оплату за фактично поставлений природний газ не носить крайньої форми невигідності для позивача.

Відповідно до статті 655 ЦК за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 13 Закону України "Про ринок природного газу" споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

За змістом пункту 21 розділу II Правил постачання природного газу, затверджених НКРЕКП постановою від 30.09.2015 №2496 (далі - Правила постачання природного газу) споживач своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений природний газ на умовах, визначених договорами.

Згідно з пунктом 19 розділу II Правил постачання природного газу, постачальник має право отримувати від споживача своєчасну оплату за природний газ відповідно до умов договору.

Отже, оплата за фактично поставлений природний газ відповідає положенням ЦК України, Закону України "Про ринок природного газу" та Правилам постачання природного газу.

Відповідні умови договору не становлять вкрай невигідного (кабального) характеру для позивача, а є загальноприйнятими правилами про те, що поставлений товар має бути оплачений.

Здійснення розрахунку за фактично отриманий природний газ, не може бути крайньою формою невигідного становища, оскільки розрахунки могли би проводитися за умовами передоплати, а не післяплати.

Очевидним є те, що передоплата за ще неотриманий природний газ, є більш невигідною для покупця у порівнянні з розрахунком за фактом вже отриманого природного газу.

Отже, пункти Договору про здійснення розрахунків за фактично отриманий природний газ не становлять крайньої форми невигідності для позивача, а тому необґрунтованими є висновки позивача за зустрічним позовом про недійсність пунктів Договору з наведених підстав.

Сам по собі факт укладання договору на умовах, які позивач суб`єктивно вважає невигідними, не є підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним на підставі статті 233 ЦК України. Відповідні висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, що викладені у постановах від 16.11.2021 у справі №21/89б/2011(913/630/20), від 19.02.2025 у справі №910/6198/24, від 08.07.2025 у справі № 910/6727/24

Таким чином, позивачем за зустрічним позовом не доведено належними та допустимими доказами наявність тяжких обставин та вчинення правочину на вкрай невигідних умовах.

З огляду на наведене, у спірному випадку відсутні підстави для визнання недійсними пунктів Договору постачання природного газу щодо порядку проведення розрахунків на підставі статті 233 ЦК України.

Суд зазначає, що позивач за зустрічним позовом у заявленому позові поєднав два способи захисту та просив визнати недійними пункти Договору, якими встановлюється порядок та строк оплати за фактично посталений природний газ, натомість замість оспорюваних пунктів Договору, просив доповнити його новими умовами.

Однак, частина п`ята статті 188 ГК України регламентує, що якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Водночас частиною першою статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

З огляду на викладені вище норми, застосування обраного позивачем за зустрічним позовом способу захисту порушених, на його думку, прав, який поєднує у собі вимоги про визнання недійсними пунктів договорів та внесення за рішенням суду на їх заміну інших умов, створює правову невизначеність у відносинах сторін щодо строків оплати природного газу з моменту укладення договору і до набрання судовим рішенням про внесення до договору змін законної сили. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19.02.2025 у справі № 910/6198/24.

Суд звертає увагу, що позивач за зустрічним позовом просить суд визнати недійсними пункти Договору, які встановлюють порядок та умови проведення розрахунків та є істотними умовами договору постачання природного газу, тоді як визнання недійсним договору в частині істотних умов не допускається.

Так, відповідно до статті 12 Закону "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Отже, Законом "Про ринок природного газу" встановлено, що строки та порядок оплати є істотними умовами договору постачання природного газу. Відповідно, умови Договору про порядок та умови розрахунків мають регулюватись договором протягом всього часу його дії, а їх зміна можлива лише у спосіб, що визначений договором та/або законом.

Згідно висновків Верховного Суду, які викладені у постановах від 11.08.2021 у справі №926/324/20, від 18.11.2021 у справі №907/12/19, від 12.03.2018 у справі №910/22319/16, від 02.05.2018 у справі №910/14411/16, умова договору, щодо якої ставиться вимога про визнання її недійсною, не може бути істотною умовою договору, оскільки у такому випадку правочин має бути визнаний недійсним в цілому.

Отже, з урахуванням висновків Верховного Суду, які викладені у постановах від 11.08.2021 у справі №926/324/20, від 18.11.2021 у справі №907/12/19, від 12.03.2018 у справі 910/22319/16, від 02.05.2018 у справі №910/14411/16, відсутні підстави для визнання недійними оспорюваних пунктів Договору, які є істотними умовами договору постачання природного газу, що також узгоджується висновками Верховного Суду у постановах від 19.02.2025 у справі № 910/6198/24, від 08.07.2025 у справі № 910/6727/24.

Позивач за зустрічним позовом, на підставі статті 233 ЦК України, частини 2 статті 651 ЦК України просив суд замінити умови Договору шляхом доповнення його новими пунктами щодо порядку та умов розрахунків за поставлений природний газ. На думку позивача за зустрічним позовом, стаття 233 ЦК України жодним чином не забороняє суду не просто визнати недійсним певне положення правочину, а замінити його іншим, більш справедливим в ситуації, що склалася. "Заміщення" судом недійсних умов Договору позивач за зустрічним позовом обгрунтовує ч. 2 ст. 651 ЦК України, яка встановлює, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Таким "законом" позивач за зустрічним позовом вважає як принципи добросовісності та справедливості (п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України), які мають діяти в додаток до ст. 233 ЦК України, так і загальні зміни законодавства в сфері теплопостачання, які пов`язані з гарантуванням з боку держави погашення заборгованості теплопостачальних організацій у вигляді надання субвенцій.

Проте, наведені доводи позивача за зустрічним позовом судом відхиляються як безпідставні з огляду на таке.

Норма статті 233 ЦК України є імперативною та стосується виключно визнання недійсним правочину у разі його укладення під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних умовах.

Стаття 233 ЦК України не передбачає зміни умов договору шляхом його доповнення у випадку укладення правочину під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних умовах.

Коли особа вважає умови укладеного договору невигідними, така особа вправі ініціювати внесення змін до відповідних умов, однак такі зміни можуть буди внесені лише за згодою сторін, або на підставах, що визначені договором та/або Законом. Водночас запропонований позивачем підхід фактично нівелює встановлені приписами законодавства виключні підстави, за яких умови договору можуть бути змінні.

Порядок зміни умов договору за рішенням суду врегульовано статтями 651 та 652 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України, договір може бути змінено за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Крім цього, згідно зі статтею 652 ЦК України договір може бути змінений у разі істтної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

У разі істотної зміни обставин, суд може змінити договір за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, зміна договору за рішенням суду є винятковим заходом та здійснюється у виключних випадках, визначених статтею 651 та 652 ЦК України.

Вищенаведені правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 19.02.2025 у справі № 910/6198/24.

Судом враховано, що у постанові від 08.07.2025 у справі № 910/6727/24 Верховний Суд виснував, що "правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 19.02.2025 у справі № 910/6198/24, щодо питання застосування приписів статей 233, 651, 652 ЦК України у подібних правовідносинах є сталими, чіткими, зрозумілими і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від наведених висновків та передачі справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду".

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №363/1834/17, від 16.01.2021 у справі №910/2861/18, істотним є порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Суд має встановити не лише наявність порушення договору, але й завдання цим порушенням шкоди, її розмір, а також те, чи дійсно суттєвою є різниця між тим, на що мала право розраховувати потерпіла сторона, укладаючи договір, і тим, що насправді вона змогла отримати.

Схожі за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №910/3568/18, від 17.04.2019 у справі №910/6381/18, від 14.08.2019 у справі №910/8819/18.

У спірних правовідносинах позивач за зустрічним позовом не довів належних правових підстав для зміни умов Договору відповідно до частини першої статті 651 ЦК України.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази в порядку ст. 86 ГПК України, суд дійшов висновку, що у задоволенні зустрічного позову належить відмовити повністю.

Первісний позов.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем за первісним позовом факт виникнення заборгованості перед позивачем за первісним позовом на загальну суму 49 489 369,48 грн за поставлений відповідно до Договору за період з квітня 2024 по серпень 2024 природний газ, яка є непогашеною станом на момент розгляду справи.

Відповідач за первісним позовом не заперечує свого обов`язку оплатити поставлений позивачем за зустрічним позовом природний газ, втім стверджує, що заборгованість виникла в результаті несвоєчасного відшкодування з боку органів державної влади різниці в тарифах.

Відповідач за первісним позовом посилається, зокрема, на Закон України від 29.07.2021 №2479-ІХ "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" (далі - Закон № 2479), Закон України від 03.11.2016 № 1730-VIII "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" (далі - Закон № 1730), постанову Кабінету Міністрів України від 19.07.2022 №812, якою затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу щодо особливостей постачання природного газу виробникам теплової енергії та бюджетним установам (далі - Положення №812), Меморандум про взаєморозуміння щодо врегулювання проблемних питань у сфері централізованого постачання теплової енергії та постачання гарячої води від 09.02.2021 (далі - Меморандум від 09.02.2021), Меморандум про взаєморозуміння щодо врегулювання проблемних питань у сфері постачання теплової енергії та постачання гарячої води в опалювальному періоді у 2021/2022 від 30.09.2021 (далі - Меморандум від 30.09.2021).

Частиною 1 статті 2 Закону 2479-ІХ визначено, що суб`єктам господарювання, що здійснюють виробництво та/або транспортування, та/або постачання теплової енергії і надають послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, щодо яких запроваджено мораторій згідно з частиною першою статті 1 цього Закону, компенсується: заборгованість з різниці в тарифах на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що підлягає врегулюванню на умовах та в порядку, визначених Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" (Закон № 1730).

Одним з видів заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону № 1730 (в редакції Закону № 2479), є кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", суб`єктом господарювання, що здійснює функції постачальника "останньої надії", за спожитий природний газ з 1 червня 2021 року по останнє число шостого місяця після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, а також за послуги з його розподілу і транспортування (ч. 1 ст. 1 Закону № 1730).

Відповідно до абз. 1, 3, статті 4 Закону № 1730 (в редакції Закону № 2479) взаєморозрахунки або перерахування субвенції проводяться щодо врегулювання заборгованості з різниці в тарифах для погашення:

кредиторської заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", суб`єктом господарювання, що здійснює функції постачальника "останньої надії", за спожитий природний газ з 1 червня 2021 року по останнє число шостого місяця після місяця, в якому припинено або скасовано воєнний стан (без урахування розміру зобов`язань із сплати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашеної на початок місяця, в якому укладається договір про організацію взаєморозрахунків, а в разі її відсутності - кредиторської заборгованості перед операторами газотранспортної чи газорозподільної системи за послуги з розподілу або транспортування природного газу.

Відповідно до абзацу 9 статті 4 Закону № 1730 (в редакції Закону № 2479) взаєморозрахунки або перерахування субвенції проводяться у порядку та на умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, за рахунок та в межах видатків державного бюджету за цільовим призначенням, джерелом формування яких є надходження, визначені Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" та на наступні роки на погашення заборгованості з різниці в тарифах.

З метою реалізації положень зазначеної норми Кабінет Міністрів України постановою від 20.12.2022 №1403 (далі - Постанова КМУ № 1403) затвердив Порядок та умови надання у 2022 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на компенсацію різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води згідно із Законом України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування", послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання і централізованого водовідведення згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" (далі - Порядок), а також затвердив Примірний договір про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах (додаток 2 до Порядку, далі - Примірний договір), предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків за субвенцією з державного бюджету місцевим бюджетам на компенсацію різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води згідно із Законом України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування", послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання і централізованого водовідведення згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення", передбаченою пунктом 26 статті 14 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" (далі - субвенція), відповідно до Порядку та умов надання у 2022 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на компенсацію різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води згідно із Законом України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування", послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання і централізованого водовідведення згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2022 р. № 1403.

Постанова № 1403 визначала механізм, порядок та умови надання саме у 2022 році субвенції з державного бюджету на компенсацію різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води.

Підставою для проведення розрахунків мав стати відповідний договір про організацію взаєморозрахунків, укладений згідно з Примірним договором.

На сьогоднішній день не існує Порядку, який би визначав механізм надання субвенції у 2024, 2025 роках і укладення договору про організацію взаєморозрахунків, що не заперечується сторонами спору.

Постанова № 1403 не містить будь-яких нормативних приписів щодо зміни умов виконання договорів постачання природного газу, в тому числі і щодо заборгованості, яка є предметом розгляду справи №910/4699/25.

Водночас, у Законах України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", "Про Державний бюджет України на 2025 рік" відсутні статті, якими б передбачалося надання субвенції з Державного бюджету місцевим бюджетам на компенсацію різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у поточному році.

Як наслідок, відсутні нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, які б затверджували порядок та умови проведення відповідних взаєморозрахунків та які б затверджували Примірний договір про організацію таких взаєморозрахунків у 2024, 2025 роках.

Отже, підставою для проведення розрахунків по компенсації різниці в тарифах має стати відповідний договір про організацію взаєморозрахунків, укладений згідно з Примірним договором. Проте такий Договір відсутній щодо спірної заборгованості за Договором.

Судом враховано висновки Верховного Суду у постанові від 07.05.2025 у справі № 920/481/23 щодо застосування норм Закону № 1730 в редакції Закону № 2479:

"51. Закон 2479 встановлює єдину підставу для проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах - це договір про організацію взаєморозрахунків, і не встановлює можливість проведення таких взаєморозрахунків за рішенням суду при вирішенні спору про стягнення заборгованості за спожитий газ.

52. Згідно із ч. 4 ст. 14 ЦК особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

53. Ця норма надає можливість сторонам договору або законодавцю визначити обставини, за яких особа може бути звільнення від цивільного обов`язку або його виконання. Звільнення від виконання цивільного обов`язку означає повне припинення самого цивільного зобов`язання. Звільнення від виконання обов`язку має місце тоді, коли сам обов`язок зберігається (продовжує існувати), проте його не можна виконати примусово.

54. Ані договір постачання природного газу, ані Закон 2479 не передбачають звільнення теплопостачальних та теплогенеруючих організацій від обов`язку оплатити спожитий ними природний газ з 01.06.2021, а також послуги з його розподілу та транспортування, лише через наявність заборгованості з відшкодування різниці в тарифах на теплову енергію та послуги з її постачання. Законодавець передбачив умови та порядок її врегулювання.

55. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 23.04.2024 у справі №925/636/23. Верховний Суд зробив такий висновок щодо застосування норм ст.4 Закону 1730 в редакції Закону 2479:

1) стаття 4 Закону 1730 в редакції Закону 2479 має на меті врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ з 01.06.2021. Це врегулювання здійснюється шляхом взаєморозрахунків між сторонами заборгованості; перерахування субвенції з державного бюджету теплопостачальним та теплогенеруючим організаціям для погашення заборгованості;

2) наявність заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію та послуги з її постачання не є достатньою підставою для звільнення теплопостачальних та теплогенеруючих організацій від обов`язку оплатити спожитий ними природний газ, а також послуги з його розподілу та транспортування. Для застосування цього механізму сторони мають укласти договір про організацію взаєморозрахунків. Умови та порядок проведення взаєморозрахунків або перерахування субвенції у 2022 році визначені постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2022 №1403;

3) Закон 1730 не передбачає можливість проведення взаєморозрахунків за рішенням суду при вирішенні спору про стягнення заборгованості за спожитий газ. Суд не може провести таке зарахування самостійно".

Матеріалами справи підтверджено порушення права позивача на отримання оплати спожитого відповідачем за первісним позовом природного газу у строки, визначені розділом 5 Договору. Отже, обраний позивачем спосіб захисту порушених прав відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, а тому є належним способом захисту.

Встановивши наявність у позивача за первісним позовом права на отримання заборгованості за Договором та наявність у відповідача за первісним позовом кореспондуючого зобов`язання сплатити вартість отриманого природного газу за період з квітня по серпень 2024 року на суму 49 489 369,48 грн, суд дійшов висновку про задоволення первісного позову повністю.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Позивачем за первісним позовом у позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, який становить (враховуючи ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір") 593 872,43 грн суми судового збору за подання позовної заяви.

Відповідач за первісним позовом попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, суду не подав.

Позивачем за зустрічним позовом у зустрічній позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, який становить 50 000,00 грн витрат з правничої допомоги. Позивачем за зустрічним позовом сплачено судовий збір у сумі 4 844,80 грн.

Відповідач за зустрічним позовом попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, суду не подав.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи приписи ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та задоволення первісного позову повністю, судовий збір у сумі 593 872,43 грн, сплачений позивачем за первісним позовом, покладається на відповідача за первісним позовом.

Враховуючи приписи ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та відмову у задоволенні зустрічного позову повністю, судовий збір у сумі 4 844,80 грн покладається на позивача за зустрічним позовом.

Керуючись ст. 13, 73, 74-80, 86, 123, 124, 129, 180, 236-241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Первісний позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" (Україна, 02094, місто Київ, вулиця Гната Хоткевича, будинок 20, ідентифікаційний код 37739041) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ ТРЕЙДИНГ" (Україна, 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 1, ідентифікаційний код 42399676) 49 489 369,48 грн (сорок дев`ять мільйонів чотириста вісімдесят дев`ять тисяч триста шістдесят дев`ять гривень 48 коп.) основного боргу та 593 872,43 грн (п`ятсот дев`яносто три тисячі вісімсот сімдесят дві гривні 43 коп.) судового збору.

3. У задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 13.08.2025

Суддя Оксана ГУМЕГА