ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2025 р. Справа№ 910/10889/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Коробенка Г.П.

Кравчука Г.А.

секретар судового засідання: Гріщенко А.О.

за участі представників сторін:

від позивача: Ковальчук Ю.М. (в режимі відеоконференції)

від відповідача-1: Рейдель Р.В. (в режимі відеоконференції)

від відповідача-2: не з`явились

від відповідача-3: не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕБЕДИНСЬКЕ КОНСАЛТ»

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2025 (повний текст рішення складено - 18.02.2025)

у справі № 910/10889/24 (суддя - Трофименко Т.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕБЕДИНСЬКЕ КОНСАЛТ»

до: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕПІКА-2017»,

2. Приватного підприємства «Ф.Ф.-СЕРВИС»,

3. Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бойка Олега Володимировича

про визнання недійсним договору, скасування рішень державного реєстратора та відкритого розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1. короткий зміст позовних вимог

У вересні 2024 року до подання позовної заяви Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЕБЕДИНСЬКЕ КОНСАЛТ» звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.09.2024 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕБЕДИНСЬКЕ КОНСАЛТ» про забезпечення позову до подання позовної заяви задоволено частково, вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на комплекс будівель і споруд площею: 4713,1 кв.м., що розташований за адресою: м. Київ, вул. Полярна, буд. 10, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000; накладення арешту на комплекс будівель і споруд площею: 1750,3 кв.м., що розташований за адресою: м. Київ, вул. Лебединська, буд. 6, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000; заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна: комплекс будівель і споруд площею: 4713,1 кв.м., що розташований за адресою: м. Київ, вул. Полярна, буд. 10, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000; заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна: комплекс будівель і споруд площею: 1750,3 кв.м., що розташований за адресою: м. Київ, вул. Лебединська, буд. 6, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000. В іншій частині заяви відмовлено.

Надалі, у межах встановленого ч. 3 ст. 138 Господарського процесуального кодексу України строку Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЕБЕДИНСЬКЕ КОНСАЛТ» звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕПІКА-2017», Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСХАУС», Приватного підприємства «Ф.Ф.-СЕРВИС» та Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бойка Олега Володимировича про визнання недійсним договору, скасування рішень державного реєстратора та відкритого розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

У подальшому, ухвалою суду від 28.10.2024 було роз`єднано позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕБЕДИНСЬКЕ КОНСАЛТ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕПІКА-2017», Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСХАУС», Приватного підприємства «Ф.Ф.-СЕРВИС», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бойка Олега Володимировича та Київської міської ради про визнання недійсними договорів, скасування рішень державного реєстратора та відкритих розділів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, скасування рішень, виділено їх у самостійні провадження.

Внаслідок роз`єднання позовних вимог, у межах справи № 910/10889/24 розглядаються позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21.04.2017, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 585, скасування рішень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бойка О.В. від 24.04.2017 № 34896718, від 23.09.2021 № 60552479, від 08.10.2021 №№ 60858666 та 60858710 та скасування відкритого розділу № 000 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно по об`єкту нерухомості за адресою: м. Київ, вул. Лебединська, буд. 6.

1.2. короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.02.2025 у справі № 910/10889/24 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Скасовано вжиті ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.09.2024 у справі № 910/10889/24 заходи забезпечення позову в частині: накладення арешту на комплекс будівель і споруд площею: 1750,3 кв.м., що розташований за адресою: м. Київ, вул. Лебединська, буд. 6, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000; заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна: комплекс будівель і споруд площею: 1750,3 кв.м., що розташований за адресою: м. Київ, вул. Лебединська, буд. 6, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

Відмовляючи в задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю порушення прав позивача, суд першої інстанції виходив зокрема з того, що позивач не є стороною оспорюваного правочину, який більше того було укладено до фактичного утворення позивача, що унеможливлює висновок про порушення таким правочином прав позивача.

1.3. короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЕБЕДИНСЬКЕ КОНСАЛТ» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕБЕДИНСЬКЕ КОНСАЛТ» у справі № 910/10889/24 задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2025 у справі № 910/10889/24 скасувати та прийняти нове рішення у справі № 910/10889/24, яким позовну заяву позивача задовольнити у повному обсязі.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ:

2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2025 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Коробенко Г.П., Кравчук Г.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2025 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/10889/24 та відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕБЕДИНСЬКЕ КОНСАЛТ» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2025 у справі до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 910/10889/24.

До Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/10889/24.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2025, зокрема, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕБЕДИНСЬКЕ КОНСАЛТ» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2025 у справі № 910/10889/24 - залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

10.04.2025 до канцелярії суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2025 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/10889/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕБЕДИНСЬКЕ КОНСАЛТ» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2025 та призначено апеляційну скаргу до розгляду на 11.06.2025.

05.06.2025 через систему «Електронний суд» від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕПІКА-2017» надійшла заява про участь у судових засіданнях у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

10.06.2025 до суду через систему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕПІКА-2017 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

11.06.2025 судове засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Кравчука Г.А. у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.06.2025 розгляд справи №910/10889/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕБЕДИНСЬКЕ КОНСАЛТ» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2025 призначено у режимі відеоконференції на 09.07.2025.

08.07.2025 через систему «Електронний суд» від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕБЕДИНСЬКЕ КОНСАЛТ» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.07.2025 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕБЕДИНСЬКЕ КОНСАЛТ» про відкладення розгляду справи задоволено та відкладено розгляд справи № 910/10889/24 на 15.07.2025.

10.07.2025 через систему «Електронний суд» від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕБЕДИНСЬКЕ КОНСАЛТ» надійшло клопотання про участь у судових засіданнях у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.07.2025 клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕБЕДИНСЬКЕ КОНСАЛТ» про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

11.07.2025 через систему «Електронний суд» від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕБЕДИНСЬКЕ КОНСАЛТ» надійшли додаткові письмові пояснення.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Скаржник вважає, що суд першої інстанції при прийнятті рішення неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що судом не було належно досліджено ту обставину, що за позивачем зареєстровано право власності на об`єкти нерухомого майна, що розташовані на земельній ділянці, а тому на думку позивача, фактично існує посягання на право власності позивача, оскільки внаслідок поділу порушується принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою.

У поданих до суду додаткових поясненнях скаржник зазначає наступне:

- судом першої інстанції було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання в залученні третьої особи - Київської міської ради, про права якої було прийнято судове рішення, чим порушено норми процесуального права;

- суд першої інстанції не навів аргументації щодо оцінки всіх обставин, наведених сторонами, поверхнево дослідив матеріали справи, а тому дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ТОВ «ЕПІКА-2017» у поданому відзиві на апеляційну скаргу заперечило проти її доводів та зазначило, що визнає рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Лебединське Консалт» та вважає його законним та обґрунтованим, проте Відповідач-1 не погоджується з висновком суду про те, що позови у справах №910/312/22 та 910/10889/24 не є тотожними.

Відповідач-1 вважає, що у справі №910/10889/24 ТОВ «Лебединське Консалт» звернулось з позовом, який є тотожним позову у справі № 910/312/22, що у свою чергу є додатковою підставою для відмови у задоволенні позову у справі, яка розглядається.

Відповідач-1 просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, а також залучити до матеріалів справи в якості доказу копію Договору «про розірвання договору міни» від 31.03.2023 за реєстровим № 660.

2.4. явка в судове засідання

У судове засідання 15.07.2025 з`явилися (в режимі відеоконференції) представники позивача та відповідача-1.

Представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача-1 просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Представники відповідача-2 та відповідача-3 в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про розгляд справи в суді апеляційної інстанції були повідомлені належним чином та завчасно.

Згідно з ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Судом враховано, що у своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Враховуючи належне повідомлення учасників процесу про дату, час та місце розгляду справи, а також те, що наявних матеріалів достатньо для належного перегляду оскаржуваного рішення суду в апеляційному порядку, оскільки явка учасників апеляційного провадження в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, встановлені Господарським процесуальним кодексом України, колегія суддів дійшла висновку про можливість перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та за відсутності представників, що не з`явились в судове засідання.

2.5. інші процесуальні дії

Щодо клопотання відповідача-1, викладеного у відзиві на апеляційну скаргу, про залучення до матеріалів справи доказу - договору «про розірвання договору міни» від 31.03.2023 за реєстровим № 660, суд зазначає наступне.

На вказаний доказ відповідач-1 посилається, наводячи свої доводи стосовно тотожності даної справи та справи №910/312/22, та зазначає, що копія такого доказу не надавалась до суду першої інстанції, адже у справі яка розглядається до предмету позову не входить визнання недійсним договору міни.

В обгрунтування неможливості подання вказаного доказу до суду першої інстанції відповідач-1 не наводить жодних доводів.

Відповідно до частин 1, 2 3,4 статті 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною восьмою статті 80 ГПК України встановлено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до частини 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

За змістом частин 1-3 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З наведеного вбачається, що законодавець встановив чіткий порядок та строки подання доказів та подання заяв чи клопотань.

Разом з тим, виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції саме в суді першої інстанції.

Як було зазначено вище, підстав неможливості подання відповідого доказу відповідачем-1 не наведено, як і не заявлено клопотання про поновлення строку на подання доказу.

У процесі апеляційного провадження апеляційний суд в силу приписів статті 269 ГПК України має визначені межі перегляду справи, а з огляду на те, що відповідачем-1 обґрунтованих причин, з яких надання суду необхідних на його думку доказів не могли бути вчинені раніше з об`єктивних обставин, які унеможливили своєчасне вчинення таких процесуальних дій - не наведено, як і не заявлено клопотання про поновлення строку на подання нових доказів на стадії апеляційного розгляду справи, то судова колегія не вбачає правових підстав для прийняття доказу - договору «про розірвання договору міни» від 31.03.2023 за реєстровим № 660, долученого до відзиву на апеляційну скаргу.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА.

3.ПОЗИЦІЯ СУДУ:

3.1. встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини

29.03.2021 між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІН Б-52» (покупець) було укладено Договір купівлі - продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О. за реєстровим № 1379, відповідно до умов якого продавець передав у власність, а покупець прийняв і оплатив на умовах цього договору нерухоме майно - виробничий комплекс, загальною площею - 8 588,70 кв.м, який складається з: адміністративного корпусу бази УВТК (літера А), загальною площею 1 461,60 кв.м, виробниче (закритий склад бази) (літера Б), загальною площею - 5 216,50 кв.м, виробниче (головний склад бази) (літера В), загальною площею - 1 910,60 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Лебединська, буд. 6, реєстраційний номер нерухомого майна: 00. Майно розташоване на земельній ділянці, площею 2,4028 га, кадастровий номер: :78:039:0002. Майно передається з усіма його приналежностями у тому числі інженерними мережами та комунікаціями.

За Актом приймання-передачі нерухомого майна від 29.03.2021 Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» передав, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН Б-52» прийняло нерухоме майно - виробничий комплекс, загальною площею - 8 588,70 кв.м, який складається з: адміністративного корпусу бази УВТК (літера А), загальною площею 1 461,60 кв.м, виробниче (закритий склад бази) (літера Б), загальною площею - 5 216,50 кв.м, виробниче (головний склад бази) (літера В), загальною площею - 1 910,60 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Лебединська, буд. 6, реєстраційний номер нерухомого майна: 00.

На підставі Протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН Б-52» від 12.08.2021 № 12-08/21 та розподільчого балансу від 12.08.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН Б-52» передало Товариству з обмеженою відповідальністю «ЛЕБЕДИНСЬКЕ КОНСАЛТ», зокрема, нерухоме майно - загальною площею - 8 588,70 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Лебединська, буд. 6.

3.2. обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначення відповідно до них правовідносин та доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції, а також посилання на норми права

Звернувшись із даним позовом до суду, позивач зазначає, що йому стало відомо, що за адресою: м. Київ, вул. Лебединська, буд. 6, неправомірно, з порушенням норм чинного законодавства зареєстровано право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕПІКА-2017» на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Позивач вважає, що реєстрацію права власності відповідача-1 на вищевказаний об`єкт нерухомого майна здійснено на підставі неналежних документів на самовільно зайнятій земельній ділянці, яка належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста Києва, тоді як у відповідача-1 відсутні будь-які речові права та таку земельну ділянку. Відтак, позивач зазначає про порушення принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна. При цьому, за доводами позивача, фізично жодних об`єктів нерухомого майна, зареєстрованих на праві власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕПІКА-2017», немає, а відтак відповідні відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не відповідають фактичному стану майнових прав.

В обґрунтування недійсності укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕПІКА-2017» та Приватного підприємства «Ф.Ф.-СЕРВИС» договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21.04.2017 № 585, позивач зазначає, що у Приватного підприємства «Ф.Ф.-СЕРВИС» був відсутній необхідний обсяг цивільної дієздатності для відчуження на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕПІКА-2017» об`єкту нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Лебединська, 6, оскільки відповідачем-2 право власності на це майно набуто на підставі неналежних документів. У договорі від 21.04.2017 № 585 зазначено: «Майно належить продавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 24.12.1998 між продавцем та ВАТ трест «Київміськбуд-1», та зареєстрованим Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації 28.01.1999 у реєстрову книгу № 409/30108 за реєстровим № 3613-П. Однак, позивач стверджує, що жодного договору купівлі-продажу, укладеного 24.12.1998 між ПП «Ф.Ф.-СЕРВИС» та ВАТ трест «Київміськбуд-1» не існує, посилаючись на відповідь Комунального підприємства Київської міської ради «Київського міського бюро технічної інвентаризації у якій зазначено, що за даними реєстрових книг Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації договір купівлі-продажу від 24.12.1998 на об`єкт нерухомого майна за адресою: м. Київ, вул. Лебединська, 6 (комплекс будівель і споруд загальною площею 306 кв.м) в Бюро, - не реєструвався. Також повідомлено, що в реєстровій книзі №409 /30108 відсутня реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: м. Київ, вул. Лебединська, 6 (комплекс будівель і споруд загальною площе 306 кв,м). Згідно з даними реєстрових книг Бюро за реєстровим №3613-П відсутня реєстрація об`єкта нерухомого майна за адресою: м. Київ вул. Лебединська, 6 (комплекс Будівель і споруд загальною площею 306 кв.м).

Відтак, за доводами позивача, договір від 21.04.2017 № 585, укладений між відповідачами 1, 2, спрямований на створення штучних передумов для ініціювання незаконного заволодіння земельними ділянками, які є комунальною власністю територіальної громади міста Києва, а об`єкти нерухомого майна по вул. Лебединській, 6 у м. Києві є самочинним будівництвом, здійсненим відповідачем-1.

При цьому, здійснені приватним нотаріусом КМНО Бойком О.В. оскаржувані реєстраційні дії позивач вважає незаконними, оскільки приватним нотаріусом не було дотримано положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме, не запитано необхідної для проведення реєстрації інформації (щодо державної реєстрації об`єктів нерухомості, існування речового права на земельну ділянку, на якій знаходяться об`єкти нерухомості).

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з чим погоджується судова колегія, виходячи з наступного.

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5).

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

В силу положень статей 13, 74 ГПК України тягар доведення порушеного права у спору про визнання правочину недійсним покладений на заявника цих вимог.

Як неодноразово наголошував Верховний Суд України (постанови від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14, від 30.11.2016 у справі № 910/31110/15), під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину необхідно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Отже, задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем відповідно до вимог процесуального законодавства обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340, від 22.10.2019 у справі № 923/876/16, від 03.12.2019 у справі № 904/10956/16.

Тому в кожній конкретній справі про визнання правочину недійсним суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків.

Як встановлено судом, позивачем не визнається право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕПІКА-2017» на нерухоме майно по вул. Лебединській, 6 у м. Києві (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), з підстав його набуття відповідачем-1 на підставі неналежних документів та без відповідної згоди Київської міської ради на будівництво на земельній ділянці об`єктів нерухомості.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

21.04.2017 між Приватним підприємством «Ф.Ф.- СЕРВИС» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕПІКА-2017» (покупець) було укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком О.В. за реєстровим №585, за умовами якого продавець передає у власність покупцю, а покупець на умовах визначених цим Договором приймає у власність нерухоме майно - комплекс будівель і споруд, загальною площею: 306 кв.м., які знаходяться за адресою: місто Київ, вулиця Лебединська, будинок 6 (шість), що складається з таких складових частин: І - комора, K - приміщення охорони, Л - приміщення охорони, M - склад, C - гараж, T - столярний цех, У - столярний цех, Ф - столярний цех, Ц - Автомийка, 1 - навіс, 2- навіс. Вказаний договір зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується відповідним витягом.

Майно належить продавцю на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу, укладеного 24.12.1998 між продавцем та Відкритим акціонерним товариством трест «Київміськбуд-1», та зареєстрованого Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації 28.01.1999 у реєстрову книгу №409/30108 за реєстровим №3613-П (п. 1.2 Договору від 21.04.2017 № 585).

На підставі Акту приймання-передачі до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21.04.2017 № 585, складеного 21.04.2017 між відповідачами-1, -2, відповідачем-2 передано відповідачу-1 у власність вищезазначене нерухоме майно.

При цьому, відповідно до наявного в матеріалах справи листа Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 19.06.2023 № 062/14-8121 (И-2023) згідно з даними реєстрових книг за адресою в м. Києві вул. Лебединська, 6 по нежитловому фонду за ПП «Ф.Ф.- СЕРВИС» право власності на комплекс будівель та споруд загальною площею 306,0 кв.м. не зареєстровано (в тому числі на підставі договору купівлі-продажу від 24.12.1998); реєстрова книга № 409/30108 в Бюро не формувалась. За реєстровим номером №3613-П по нежитловому фонду проведені реєстрація на об`єкти нерухомого майна за іншою адресою.

Посилаючись у тому числі на такі дані Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» позивач зазначає про наявність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21.04.2017 № 585, оскільки документи, на підставі яких відповідач-2 набув у власність спірне майно, є підробленими, а договір від 21.04.2017 № 585 спрямований виключно на створення штучних передумов для ініціювання незаконного заволодіння земельними ділянками, які є комунальною власністю територіальної громади міста Києва.

Однак, колегія суддів критично оцінює такі доводи позивача, оскільки жодних належних та допустимих доказів на підтвердження визнання недійсним договору купівлі-продажу від 24.12.1998, укладеного між Приватним підприємством «Ф.Ф.-СЕРВИС» та Відкритим акціонерним товариством трест «Київміськбуд-1», на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, суду не надано. Крім того, обставини дійсності/недійсності договору купівлі-продажу від 24.12.1998 також не є предметом розгляду у даній справі.

Як вже зазначалось, позивач набув у власність нерухоме майно - виробничий комплекс, загальною площею - 8 588,70 кв.м, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Лебединська, 6, на підставі Протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН Б-52» від 12.08.2021 № 12-08/21 та розподільчого балансу від 12.08.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН Б-52».

При цьому, як встановлено судом згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, об`єкти нерухомого майна, належні позивачу та відповідачу-1, хоч і знаходяться за однією адресою, втім є окремими об`єктами нерухомості, з різними реєстраційними номерами об`єктів нерухомого майна. Доказів іншого позивачем в матеріали справи не подано.

Судова колегія враховує, що позивач не є стороною оспорюваного ним договору купівлі - продажу нерухомого майна від 21.04.2017 № 585 та більше того, вказаний правочин укладено до фактичного утворення позивача (ТОВ «Лебединське Консалт») (дата реєстрації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - 13.08.2021), який був виділений з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН б-52» (дата реєстрації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - 05.07.2019).

Таким чином, оскарження дійсності правочину, який був укладений до фактичного утворення позивача, унеможливлює висновок про порушення таким правочином прав та інтересів позивача, оскільки юридична особа до її створення не могла мати жодних прав та обов`язків, а при вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними суди повинні встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення). Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13.05.2021 у справі № 925/1221/17 та у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17.

Щодо доводів Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕБЕДИНСЬКЕ КОНСАЛТ» про необхідність усунення перешкод у користуванні правом власності.

Негаторний позов подається у випадках, коли власник має своє майно у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися ним. Характерною ознакою негаторного позову є його спрямованість на захист права від порушень, не пов`язаних з позбавленням володіння майном, а саме у разі протиправного вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном.

Отже, предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом.

При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.

Велика Палата Верховного суду у постанові від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц висловила позицію, що власник нерухомого майна не втрачає права володіння ним, навіть тоді, коли таке майно протиправно використовує інша особа.

Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.

Однак, як правильно зазначив суд першої інстанції, при зверненні до суду з вказаним позовом позивачем не наведено, а матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження існування будь-яких порушень його права власності з боку відповідачів, що перешкоджають належним чином користуватися, розпоряджатися належним йому майном тим чи іншим способом.

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 16.10.2019 у справі №525/505/16-ц).

Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові незалежно від інших встановлених судом обставин. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19, від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17, від 29.08.2023 у справі № 910/5958/20, 22.03.2023 у справі № 509/5080/18.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутність порушення прав та законних інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕБЕДИНСЬКЕ КОНСАЛТ» є самостійною та достатньою підставою для відмови у позові.

Позивач заперечує щодо набуття відповідачем-1 речового права на земельну ділянку за адресою: вул. Лебединська, 6, м. Київ (із кадастровим номером :78:039:0002), яка належить територіальній громаді міста Києва та, водночас, знаходиться під майном, яке належить позивачу, що позбавляє останнього можливості оформити право користування земельною ділянкою.

Однак, такі доводи суд вважає безпідставними, оскільки позивач не позбавлений можливості звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотаннями про передачу йому у власність або у користування земельної ділянки, на якій розміщені об`єкти нерухомого майна, що належать позивачу на праві власності. При цьому, правом на звернення із позовом до суду з метою захисту прав та інтересів територіальної громади міста Києва у зв`язку зі здійсненням самочинного будівництва на земельних ділянках, які перебувають у комунальній власності, наділена Київська міська рада.

При цьому, суд наголошує, що позивачем не надано жодних доказів того, що відповідач-1 перешкоджає йому скористатися своїм правом на отримання у власність чи у користування земельної ділянки, на якій розміщені об`єкти нерухомого майна позивача, або ж вчиняє будь-які інші дії, які порушують права та законні інтереси позивача.

Судом досліджено доводи відповідача-1 щодо наявності підстав для закриття провадження у даній справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України, у зв`язку з тим, що раніше позивач вже звертався із тотожним позовом (справа № 910/312/22), та встановлено наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

За ч. 4 ст. 236 ГПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд враховує правові висновки, викладені у постанові КГС у складі Верховного Суду від 20.08.2019 у справі № 916/3255/17, про наступне.

За змістом наведених норм права однією із цілей цих норм законодавець визначив, у тому числі, недопущення надання різних висновків і тлумачень щодо наявних між сторонами обставин та правовідносин і запобігання поданню нового позову з тим же предметом, з тих самих підстав і між тими ж сторонами як засобу, спрямованого на перегляд висновків судів за результатами розгляду попереднього позову, що не відповідатиме принципу юридичної визначеності.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Предмет позову повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин.

Підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що підтверджують позов, зокрема факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, їх виникнення, зміну, припинення.

Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності та характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню переліку доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

Отже, передумовою для застосування положень п. 2 ч. 1 ст. 175 ГПК України, та, як наслідок, і положень п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України є наявність двох справ з тотожним суб`єктним складом, предметом і підставами. При цьому для закриття провадження у справі необхідною є наявність одночасно трьох однакових складових: сторін, предмета, підстав звернення до суду із позовною заявою.

Суд також враховує такі висновки Верховного Суду:

- висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 19.11.2019 по справі № 640/5563/19 про те , що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду;

- висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладений у постанові від 08.01.2024 у справі № 947/31700/20, де Суд досліджував питання щодо закриття провадження у справі з підстав наявності судового рішення, яке набрало законної сили, та вказав, що для застосування вказаної підстави для закриття провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що позов, з приводу якого ухвалено рішення, яке набрало законної сили, є тотожним з позовом, який розглядається.

- у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №761/7978/15-ц зазначено, що необхідність закриття повторного провадження зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили.

Як встановлено судом, у 2022 році до Господарського суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЕБЕДИНСЬКЕ КОНСАЛТ» із позовом до Приватного підприємства «Ф.Ф.- СЕРВИС», Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕПІКА-2017» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСХАУС» про визнання договорів недійсними та скасування реєстраційних дій.

Предметом вказаних позовних вимог було: 1) визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21.04.2017, укладеного між ПП «Ф.Ф.-Сервіс» та ТОВ «Епіка-2017», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко О. В., зареєстрованого в реєстрі за номером 585; визнання недійсним договору міни від 23.09.2021, укладеного між ТОВ «Епіка-2017» та ТОВ «Трансхаус», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко О. В., зареєстрованого в реєстрі за номером 2073; скасування рішень державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бойко О. В., а саме: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 24.04.2017 індексний номер 34896718 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 23.09.2021, індексний номер 60552479; скасування відкритого розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 000 щодо об`єкта нерухомості за адресою: м. Київ, вул. Лебединська, 6.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.11.2022, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2023 у справі № 910/312/22, у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі через недоведеність та необґрунтованість позову.

Водночас, ухвалою Верховного Суду від 30.05.2023 було задоволено заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕБЕДИНСЬКЕ КОНСАЛТ» про відмову від позову у справі № 910/312/22; прийнято відмову Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕБЕДИНСЬКЕ КОНСАЛТ» від позову у справі № 910/312/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕБЕДИНСЬКЕ КОНСАЛТ» до Приватного підприємства «Ф.Ф.- СЕРВИС», Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕПІКА-2017», Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСХАУС», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» та за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бойка Олега Володимировича про визнання договорів недійсними, скасування реєстраційних дій та скасування відкритого розділу. Визнано нечинними рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2023 у справі № 910/312/22 та закрито провадження у вказаній справі.

Аналізуючи зміст судових рішень у справі № 910/312/22, суд встановив, що підставами позовних вимог, на які позивач також посилався при зверненні із даним позовом, є, зокрема: відсутність фізично жодних об`єктів нерухомого майна відповідача-1, що не відповідає фактичному стану майнових прав; відсутність реєстрації в Комунальному підприємстві Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» договору купівлі-продажу, укладеного 24.12.1998 між ПП «Ф.Ф.-Сервіс» та ВАТ трест «Київміськбуд-1». Також суд встановив, що при розгляді справи № 910/312/22 позивач, аналогічно своїм доводам у справі № 910/10889/24, посилався на обставини неможливості оформлення права користування земельною ділянкою, на якій розташовано належний на праві власності позивачу об`єкт нерухомості.

Водночас, крім зазначених, підставами позовних вимог у справі № 910/312/22 також було зазначено внесення в Реєстр інформації про майнові права на частини об`єктів, які є складовими єдиного об`єкту нерухомого майна, яке належить позивачу, на які позивач не посилався при розгляді даної справи. Крім того, у справі № 910/312/22 позивачем також оспорювався договір міни від 23.09.2021, укладений між ТОВ «Епіка-2017» та ТОВ «Трансхаус», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком О. В., зареєстрований в реєстрі за номером 2073, однак у даній справі такий договір не є предметом позовних вимог.

У свою чергу, при зверненні із даним позовом позивач посилався також на те, що Київською міською радою не надавалась згода відповідачам 1, 2 на будівництво об`єктів нерухомого майна за адресою: м. Київ, вул. Лебединська, 6; такі об`єкти є самочинним будівництвом, яке здійснено на земельних ділянках, які не відводились для таких цілей; порушено принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній споруди або будівлі.

Крім того, суд зауважує, що склад сторін у даній справі та у справі № 910/312/22 не є тотожним, як і не є тотожними заявлені позовні вимоги у цих справах.

Таким чином, оскільки підстави, предмет та склад сторін позовних вимог у справі № 910/312/22 є різними з даним позовом, тому підстав для закриття провадження у даній справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України у суду немає, у зв`язку з чим доводи відповідача-1 у відповідній частині підлягають відхиленню.

4. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА:

4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи

Порушенням права є такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку з недоведеністю позивачем порушення його прав.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно з ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Аналогічні положення містяться і в ст. 180 ГК України, за умовами якої зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

5. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ:

5.1. мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу

Колегією суддів встановлено, що при вирішенні спору судом першої інстанції була надана належна оцінка доводам сторін та всебічно досліджено докази, як окремо, так і в їх сукупності, а тому доводи скаржника про неповне з`ясування судом обставин справи є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.

Разом з тим, судова колегія вважає безпідставними твердження скаржника про порушення судом норм процесуального права, що на його думку полягає у незалученні судом першої інстанції в якості третьої особи Київської міської ради, оскільки як було правильно зазначено судом першої інстанції в ухвалі суду від 20.11.2024 та не спростовано апелянтом, з огляду на предмет та підстави даного позову, судом не встановлено, що рішення у даній справі може вплинути на права та обов`язки Київської міської ради.

Доводи відповідача-1 про наявність підстав для закриття провадження у справі та незгоду з висновком суду про те, що позови у справах №910/312/22 та 910/10889/24 не є тотожними колегія суддів врахувала та дослідила при перегляді оскаржуваного рішення, втім не вбачає підстав погодитись з відповідними доводами, оскільки склад сторін та заявлені позовні вимоги у даній справі та у справі № 910/312/22 не є тотожними.

Усі інші доводи та міркування сторін судом апеляційної інстанції враховано, однак вони не спростовують наведених вище висновків суду та не можуть бути достатньою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

6. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ:

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2025 у справі № 910/10889/24 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕБЕДИНСЬКЕ КОНСАЛТ» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2025 у справі № 910/10889/24 задоволенню не підлягає.

7. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ:

Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕБЕДИНСЬКЕ КОНСАЛТ» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2025 у справі № 910/10889/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2025 у справі № 910/10889/24 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/10889/24 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 07.08.2025.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді Г.П. Коробенко

Г.А. Кравчук