ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" серпня 2025 р. Справа № 910/292/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Корсака В.А.

Ходаківської І.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2025

у справі № 910/292/25 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкомтех Проект"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

про визнання неправомірним та скасування рішення, стягнення безпідставно набутих коштів,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інкомтех Проект" (далі - позивач; ТОВ "Інкомтех Проект"; Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (надалі - відповідач; ТОВ "Оператор ГТС України"; апелянт; скаржник) про визнання неправомірним та скасування рішення, стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 200 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем прийнято незаконне рішення про відхилення тендерної пропозиції позивача, а тому отримані ТОВ "Оператор ГТС України", як бенефіціаром, від гаранта (Акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" (далі - Банк) на підставі вимоги від 16.05.2023 за банківською гарантією № 31893 від 29.03.2023 кошти у розмірі 200 000,00 грн підлягають поверненню принципалу - ТОВ "Інкомтех Проект".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.04.2025 позов задоволено повністю. Визнано незаконним та скасовано рішення уповноваженої особи ТОВ "Оператор газотранспортної системи України", оформлене протоколом № 23-1067 р_1 від 10.05.2023, про відхилення переможця процедури закупівлі ТОВ "Інкомтех Проект" у процедурі закупівлі № UA-2023-03-20-011885-а, предмет закупівлі: Сонячна енергія (Сонячні установки), ДК021-2015: 09330000-1 - Сонячна енергія. Стягнуто з ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" на користь ТОВ "Інкомтех Проект" 200 000 (двісті тисяч) грн безпідставно набутих коштів, 6 056 (шість тисяч п`ятдесят шість) грн судового збору та 12 000 (дванадцять тисяч) грн витрат на професійну правничу допомогу.

Приймаючи рішення у даній справі місцевий господарський суд зазначив, що відповідачем, як замовником закупівлі, помилково ототожнено поняття строку та способу, подання документів з порушенням строку не може вважатися порушенням способу подання документів. Крім того, суд зауважив, що під час прийняття спірного рішення відповідачем не було враховано положення частини 5 статті 254 ЦК України. Оскільки 18.04.2023 в електронній системі закупівель визначено переможця торгів й прийнято рішення про намір укласти договір про закупівлю, то останнім днем строку для подання документів вважається 24.04.2023. Також суд першої інстанції зазначив, що 200 000,00 грн були сплачені Банком за банківською гарантією № 31893 від 29.03.2023 за рахунок грошових коштів Товариства, що були розміщені для цілей забезпечення тендерної пропозиції зобов`язань за договором про надання гарантії № 31893/ЮГ-23 від 29.03.2023, у зв`язку з прийняттям відповідачем рішення про відхилення тендерної пропозиції переможця закупівлі, оформленого протоколом № 23-1067 р_1 від 10.05.2023, яке в межах цієї справи було визнано судом незаконним, тому вищезазначена сума коштів є безпідставно набутим майном та підлягає поверненню позивачу.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2025, прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення прийнято: при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; висновки, викладені у рішенні суду не відповідають обставинам справи; із неправильно застосованими нормами матеріального права; з порушенням норм процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги ту обставину, що оскільки ТОВ "Інкомтех Проект" було визнано переможцем процедури закупівлі 18.04.2023, четвертим днем для надання відповідних інформації та/або документів переможцем закупівлі замовнику є 22.04.2023. Проте, у визначений строк позивачем в електронній системі закупівель не було оприлюднено зазначених інформації та/або документів. Також відповідач наголошує, що суд першої інстанції прийняв незаконне рішення не надавши жодної правової оцінки доводам ТОВ "Оператор ГТС України", а саме тим, що при застосуванні частини 6 статті 17 Закону України "Про публічні закупівлі" з урахуванням пункту 44 Особливостей № 1178 перенесення строку на підставі частини 5 статті 254 ЦК України не відбувається.

Відповідач зазначає, що вимога ТОВ "Оператор ГТС України" про сплату грошових коштів у зв`язку з виникненням обставин, за яких бенефіціару надається право вимагати платіж, складена та направлена у відповідності до норм чинного законодавства та положень банківської гарантії № 31893 від 29.03.2023.

Скаржник наголошує і на тому, що з огляду на наявність публічно-правового характеру спірних правовідносин, які виникають протягом проведення процедури публічної закупівлі, безпідставним є розгляд таких вимог судом в порядку господарського судочинства.

Також на думку апелянта обраний спосіб захисту не призведе до реального поновлення прав або законних інтересів позивача, а тому не є ефективним способом захисту прав позивача, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню.

Крім того відповідач заперечує проти стягнення витрат на правничу допомогу, вважає їх неспівмірними зі складністю справи та необґрунтованими належним чином.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.04.2025, апеляційна скарга у справі № 910/292/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Ходаківська І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Оператор ГТС України" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2025 у справі № 910/292/25, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи; витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/292/25.

Про перегляд справи в апеляційному порядку сторони повідомлялись шляхом надіслання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у передбачений законом спосіб, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного документа від 01.05.2025 до електронних кабінетів останніх.

12.05.2024 на адресу апеляційного господарського суду, через підсистему «Електронний суд», надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У своєму відзиві позивач, по-перше, наголошує, що довіреність додана до позовної заяви є нікчемною, оскільки в даті її підписання є помилка. По-друге, відхилення пропозиції переможця процедури закупівлі з посиланням на порушення строків подання документів не передбачено ні пунктом 3 частини 1 статті 31 Закону України "Про публічні закупівлі", ні підпунктом 3 пункту 41 Особливостей. Позивач зазначає, що документи, передбачені тендерною документацією та пунктом 44 Особливостей, подані у спосіб - через електронну систему закупівель та у строк, враховуючи положення статті 253 та статті 254 ЦК України.

По-третє, пункт 3-7 розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про публічні закупівлі" має правову невизначеність. Правова невизначеність обумовлена тим, що Кабінету Міністрів України не надано конкретних повноважень і не встановлено конкретних меж визначення захищеності замовників від воєнних загроз. Також правова невизначеність прийняття Особливостей обумовлює порушення Кабінетом Міністрів України вимоги частини 2 статті 19 Конституції України. Оскільки законом Кабінету Міністрів України не надано конкретних повноважень, тому Урядом прийнято Особливості без наявності підстав для їх прийняття. Враховуючи викладене, є необхідність застосувати правові висновки Європейського суду з прав людини, які викладені в § 49 рішення цього суду у справі «The Sunday Times v. The United Kingdom (No.1)» від 26.04.1979 (заява № 6538/74).

По-четверте, сторони у спорі є юридичними особами, які не володіють публічно-владними управлінськими функціями.

По-п`яте, позовна вимога про стягнення безпідставно отриманих коштів в сумі 200000,00 грн є похідною від першої вимоги та мотивована з посиланням на висновки Верховного Суду, які викладені у п. 59 постанови від 17.05.2024 у справі № 910/17772/20.

За змістом частини 3 статті 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною 10 цієї статті та частиною 2 статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до частини 5 статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів зазначає, що за частиною 1 статті 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Водночас, апеляційний господарський суд враховує, що відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи, а також надання сторонам можливості скористатись наявним процесуальним інструментарієм для захисту своїх прав та інтересів, розгляд справи по суті здійснено в розумні строки.

15.05.2025 до Північного апеляційного господарського суду від Господарського суду міста Києва, на виконання вимог ухвали апеляційного суду від 25.04.2025, надійшли матеріали справи № 910/292/25.

Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено колегією суддів, 20.03.2023 на офіційному порталі про публічні закупівлі України prozorro.gov.ua ТОВ "Оператор ГТС України" було оприлюднено оголошення про проведення відкритих торгів з особливостями UA-2023-03- 20-011885-а:

- предмет закупівлі ДК 021:2015:09330000-1 Сонячна енергія (Сонячні установки);

- джерело фінансування закупівлі - власний бюджет (кошти від господарської діяльності підприємства).

20.03.2023 відповідачем на порталі prozorro.gov.ua оприлюднено тендерну документацію для процедури закупівлі - "Сонячна енергія (Сонячні установки)" та додатки до тендерної документації, а саме: додаток 1 "Технічні, якісні та кількісні характеристики предмета закупівлі"; додаток 1.1 "Гарантійний лист"; додаток 2 "Перелік інформації, що подається учасником в складі його тендерної пропозиції, та вимоги до неї"; додаток 3 "Вимоги до документів, що надаються переможцем торгів, порядку і строків їх надання"; додаток 4 "Проект договору про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів)"; додаток 5 "Форма оцінки відповідності потенційного контрагента"; додаток 6.1 "Вимоги до банківської гарантії (забезпечення тендерної пропозиції)"; додаток 6.2 "Вимоги до банківської гарантії забезпечення виконання договору".

У пункті 4.10 розділу І "Загальні положення" тендерної документації передбачено надання учасником забезпечення тендерної пропозиції в розмірі 200 000,00 грн у формі банківської гарантії на умовах, які викладені в додатку № 6.1 до тендерної документації.

30.03.2023 Товариство через електронну систему закупівель подало тендерну пропозицію учасника закупівлі. У складі тендерної пропозиції через електронну систему закупівель позивачем також було подано банківську гарантію № 31893 від 29.03.2023.

Банківська гарантія № 31893 від 29.03.2023 була видана Банком (Гарантом) відповідно до договору про надання гарантії № 31893/ЮГ-23 від 29.03.2023, у пункті 1 якої визначено Принципалом (Учасником) - Товариство, Бенефіціаром (Замовником) - ТОВ "Оператор ГТС України", Банк Бенефіціара - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк", суму гарантії - 200 000,00 грн.

У пункті 3 Гарантії № 31893 від 29.03.2023 передбачено, що за цією гарантією Гарант безвідклично та безумовно зобов`язаний протягом п`яти банківських днів, після дати отримання Банком-гарантом першої вимоги від Бенефіціара (Замовника) в письмовій формі або в електронній формі ключованим SWIFT-повідомленням, сплатити Бенефіціару визначену у вимозі суму грошових коштів, без необхідності для Бенефіціара обґрунтовувати свою вимогу, за умови, що в тексті вимоги буде зазначено, що сума, яка вимагається, повинна бути сплачена у зв`язку з виникненням обставин, за яких Бенефіціару надається право вимагати платіж, визначених частиною третьою статті 25 Закону України "Про публічні закупівлі" з урахуванням строку, що зазначений в абзаці 15 пункту 44 Особливостей, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178.

06.04.2023 ТОВ "Оператор ГТС України" прийнято рішення про продовження строку розгляду тендерної пропозиції, яке оформлено протоколом № 23-1067.

10.04.2023 ТОВ "Оператор ГТС України" прийнято рішення уповноваженої особи щодо виправлення невідповідностей в інформації та/або документах, що подані учасниками у тендерних пропозиціях та/або подання яких вимагалось тендерною документацією, яке оформлено протоколом № 23-1067.

18.04.2023 рішенням ТОВ "Оператор ГТС України", яке оформлено протоколом № 23-1067 д_1, визначено ТОВ "Інкомтех Проект" переможцем процедури закупівлі UA-2023-03-20-011885-а та прийнято рішення про намір укласти з ним договір закупівлі, у зв`язку з чим на порталі prozorro.gov.ua оприлюднено відповідне повідомлення.

23.04.2023 Позивачем подано та оприлюднено в електронній системі закупівель документи, які зазначені у абзаці 15 пункту 44 Особливостей.

Проте, 10.05.2023 відповідно до висновку Служби безпеки № ТОВСЛ-23-16613 від 02.05.2023 на підставі п.п. 3 п. 41 Особливостей ТОВ "Оператор ГТС України" було прийнято рішення, оформлене протоколом № 23-1067 р_1, про відхилення тендерної пропозиції переможця у зв`язку з ненаданням у спосіб, зазначений в тендерній документації, документів, що підтверджують відсутність підстав, визначених пунктом 44 Особливостей: порушення чотирьохденного з дати оприлюднення в електронній системі закупівель повідомлення про намір укласти договір про закупівлю строку для подання документів.

16.05.2023 Відповідач у формі SWIFT-повідомлення надіслав Гаранту (Банку) вимогу про сплату грошової суми за банківською гарантією № 31893 від 29.03.2023 у розмірі 200 000,00 грн.

31.05.2023 на підставі вказаного повідомлення (з урахуванням електронного повідомлення № 2037 від 01.06.2023) за рахунок грошових коштів Товариства, що були розміщені на рахунку грошового покриття в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання гарантії № 31893/ЮГ-23 від 29.03.2023, Банком перераховано на користь ТОВ "Оператор ГТС України" 200 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 14712 від 31.05.2023, випискою Банку по особовим рахункам з 22.05.2023 по 01.06.2023, листами Банку № 1-2163 від 01.06.2023, № 1-2212 від 12.06.2023.

18.09.2024 Товариство звернулося до ТОВ "Оператор ГТС України" з вимогою № 98, в якій просило повернути грошові кошти у розмірі 200 000,00 грн, проте вона була залишена без відповіді.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до господарського суду з позовом про визнання неправомірним та скасування вищезазначеного рішення відповідача, та стягнення 200 000,00 грн.

З огляду на вказані фактичні обставини цієї справи колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначені Законом України "Про публічні закупівлі" (скорочено - Закон).

Частиною 1 статті 11 Закону передбачено, що відповідальною за організацію та проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі є уповноважена особа, яка визначається або призначається замовником.

Рішення уповноваженої особи оформлюються протоколом із зазначенням дати прийняття рішення, який підписується уповноваженою особою (частина 10 статті 11 Закону).

Відповідно до статті 20 Закону відкриті торги є основною процедурою закупівлі. Під час проведення процедури відкритих торгів тендерні пропозиції мають право подавати всі зацікавлені особи. Для проведення процедури закупівлі має бути подано не менше двох пропозицій.

Електронна система закупівель повинна бути загальнодоступною та гарантувати недискримінацію, рівні права під час реєстрації всім заінтересованим особам та рівний доступ до інформації всім особам. Обмін і збереження інформації та документів має відбуватися з гарантуванням цілісності даних про учасників і їхніх тендерних пропозицій/пропозицій під час проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та їх конфіденційність до моменту розкриття тендерних пропозицій/пропозицій (частина 1 статті 12 Закону).

Частиною 8 статті 12 Закону встановлено, що подання інформації під час проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі здійснюється в електронному вигляді через електронну систему закупівель. Замовникам забороняється вимагати від учасників подання у паперовому вигляді інформації, поданої ними під час проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі.

Згідно з пунктом 31 частини 1 статті 1 Закону тендерна документація - документація щодо умов проведення тендеру, що розробляється та затверджується замовником і оприлюднюється для вільного доступу в електронній системі закупівель.

Пунктом 2 частини 2 статті 22 Закону передбачено, що у тендерній документації зазначаються відомості про один або декілька кваліфікаційних критеріїв відповідно до статті 16 цього Закону, підстави, встановлені статтею 17 цього Закону, та інформація про спосіб підтвердження відповідності учасників установленим критеріям і вимогам згідно із законодавством. Замовник не вимагає документального підтвердження інформації про відповідність підставам, встановленим статтею 17 цього Закону, у разі якщо така інформація є публічною, що оприлюднена у формі відкритих даних згідно із Законом України "Про доступ до публічної інформації", та/або міститься у відкритих єдиних державних реєстрах, доступ до яких є вільним. Для об`єднання учасників замовником зазначаються умови щодо надання інформації та способу підтвердження відповідності таких учасників установленим кваліфікаційним критеріям та підставам, встановленим статтею 17 цього Закону.

Згідно з частиною 3 статті 17 Закону учасник процедури закупівлі в електронній системі закупівель під час подання тендерної пропозиції підтверджує відсутність підстав, передбачених пунктами 5, 6, 12 і 13 частини першої та частиною другою цієї статті. Спосіб документального підтвердження згідно із законодавством щодо відсутності підстав, передбачених пунктами 5, 6, 12 і 13 частини першої та частиною другою цієї статті, визначається замовником для надання таких документів лише переможцем процедури закупівлі через електронну систему закупівель.

Відповідно до приписів частини 6 статті 17 Закону переможець процедури закупівлі у строк, що не перевищує десяти днів з дати оприлюднення в електронній системі закупівель повідомлення про намір укласти договір про закупівлю, повинен надати замовнику документи шляхом оприлюднення їх в електронній системі закупівель, що підтверджують відсутність підстав, визначених пунктами 2, 3, 5, 6, 8, 12 і 13 частини першої та частиною другою цієї статті.

Положенням абзацу 2 пункту 3 частини 1 статті 31 Закону передбачено, що Замовник відхиляє тендерну пропозицію із зазначенням аргументації в електронній системі закупівель у разі, якщо переможець процедури закупівлі не надав у спосіб, зазначений в тендерній документації, документи, що підтверджують відсутність підстав, установлених статтею 17 цього Закону.

Водночас пунктом 37 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України встановлено, що на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування особливості здійснення закупівель товарів, робіт та послуг для замовників, передбачених цим Законом (далі - Особливості), визначаються Кабінетом Міністрів України із забезпеченням захищеності таких замовників від воєнних загроз та з дотриманням вимог, встановлених пунктом 38 цього розділу.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1178 від 12.10.2022 затверджено Особливості здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування (далі - Особливості).

Відповідно до абзацу 3 підпункту 3 пункту 41 Особливостей замовник відхиляє тендерну пропозицію із зазначенням аргументації в електронній системі закупівель у разі, коли, зокрема, переможець процедури закупівлі не надав у спосіб, зазначений в тендерній документації, документи, що підтверджують відсутність підстав, визначених пунктом 44 цих Особливостей.

Зі змісту абзацу 1 пункту 44 Особливостей випливає, що замовник приймає рішення про відмову учаснику процедури закупівлі в участі у відкритих торгах та зобов`язаний відхилити тендерну пропозицію учасника процедури закупівлі в разі наявності підстав зазначених в підпунктах 1-12 вказаного абзацу.

Відповідно до абзацу 3 пункту 44 Особливостей переможець процедури закупівлі у строк, що не перевищує чотири дні з дати оприлюднення в електронній системі закупівель повідомлення про намір укласти договір про закупівлю, повинен надати замовнику шляхом оприлюднення в електронній системі закупівель документи, що підтверджують відсутність підстав, зазначених у підпунктах 3, 5, 6 і 12 та в абзаці чотирнадцятому цього пункту. Замовник не вимагає документального підтвердження публічної інформації, що оприлюднена у формі відкритих даних згідно із Законом України "Про доступ до публічної інформації" та/або міститься у відкритих публічних електронних реєстрах, доступ до яких є вільним, або публічної інформації, що є доступною в електронній системі закупівель, крім випадків, коли доступ до такої інформації є обмеженим на момент оприлюднення оголошення про проведення відкритих торгів.

Крім того, відповідно до пункту 6 розділу V Загальної інструкції учасникам процедури закупівлі UA-2023-03-20-011885-a Тендерної документації вимоги до документів, що надаються переможцем торгів, порядку і строків їх надання, зазначено в Додатку 3 до тендерної документації.

У Додатку 3 тендерної документації встановлено: "Ненадання переможцем документів згідно з вимогами пункту 1.4. у строк, визначений частиною першою Додатку 3, буде підставою для відхилення - не надав у спосіб, зазначений в тендерній документації, документи, що підтверджують відсутність підстав, установлених пунктом 44 Особливостей".

З матеріалів справи вбачається, що 18.04.2023 в електронній системі закупівель визначено переможця торгів й прийнято рішення про намір укласти договір про закупівлю. Позивач надав відповідні документи 23.04.2023.

Проте, 10.05.2023 відповідачем, на підставі п.п. 3 п. 41 Особливостей, було прийнято рішення, оформлене протоколом № 23-1067 р_1, про відхилення тендерної пропозиції переможця у зв`язку з ненаданням у спосіб, зазначений в тендерній документації, документів, що підтверджують відсутність підстав, визначених пунктом 44 Особливостей: порушення чотирьохденного строку для подання документів з дати оприлюднення в електронній системі закупівель повідомлення про намір укласти договір про закупівлю.

Відповідно до статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Колегія суддів зазначає, що зі змісту статті 252 ЦК України вбачається, що строк визначається, зокрема, днями, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Отже, при визначенні строку (терміну) виконання зобов`язання судам необхідно враховувати загальні положення ЦК України про порядок визначення та обчислення строків (термінів), зокрема, щодо початку і закінчення строку (терміну), а також умови вчиненого сторонами спору правочину, на підставі якого виникло зобов`язання (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (частина 5 статті 254 ЦК України).

Судова колегія наголошує, що при визначенні кінцевого дня строку слід ураховувати, що правила частини 5 статті 254 ЦК України поширюються на будь-які сфери цивільно-правового регулювання і стосуються будь-яких суб`єктів цивільних правовідносин. Тому коли останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 554/4741/19).

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки 18.04.2023 в електронній системі закупівель визначено переможця торгів й прийнято рішення про намір укласти договір про закупівлю, тому останнім днем строку для подання документів, з у рахуванням частини 5 статті 254 ЦК України, вважається 24.04.2023.

Так позивачем подано в електронній системі закупівель документи 23.04.2023, тобто в межах строку.

Доводи відповідача про те, що при застосуванні положень частини 6 статті 17 Закону з урахуванням пункту 44 Особливостей № 1178 перенесення строку на підставі частини 5 статті 254 ЦК України не відбувається, - критично оцінюються колегією суддів, оскільки застосування будь-яких строків у будь-яких відносинах відбувається нерозривно з врахуванням статей 251-255 ЦК України, про що було зазначено у відповідних правових висновках Верховного Суду та враховано місцевим господарським судом.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення ТОВ "Оператор ГТС України" від 10.05.2023 про відхилення тендерної пропозиції переможця, оформлене протоколом № 23-1067 р_1, було прийнято з порушенням статті 17 Закону та пунктів 41, 44 Особливостей, а тому підлягає скасуванню.

Щодо вимоги про стягнення коштів у розмірі 200 000,00 грн отриманих на підставі банківської гарантії, суд враховує наступне.

Згідно зі статтею 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до статті 562 ЦК України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.

Частинами 1 та 3 статті 563 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.

Згідно з частиною другою статті 564 ЦК України, гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.

Відповідно до частин 1, 3 статті 565 ЦК України гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії. Якщо гарант після пред`явлення до нього вимоги кредитора дізнався про недійсність основного зобов`язання або про його припинення, він повинен негайно повідомити про це кредитора і боржника; повторна вимога кредитора, одержана гарантом після такого повідомлення, підлягає задоволенню.

Колегія суддів наголошує, що законодавчі положення про те, що гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником; гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, слід розуміти таким чином, що звернення бенефіціара до гаранта з вимогою про сплату грошової суми у випадку, коли принципал не порушив основного зобов`язання (наприклад, якщо воно припинене виконанням або з інших підстав, чи є недійсним) є правопорушенням. Водночас це правопорушення спрямоване проти принципала, а не проти гаранта, і воно не впливає на обов`язок гаранта по сплаті відповідної суми за гарантією.

Положення закону про те, що кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією (частина третя статті 563 ЦК України), слугує меті ідентифікації порушення зобов`язання, а відтак, конкретизації банківської гарантії, і не вказує на обов`язок гаранта перевіряти таке порушення. Адже гарант може видати на користь одного й того ж бенефіціара декілька банківських гарантій за зверненням одного й того ж принципала у зв`язку з одним чи декількома договорами з бенефіціаром з різними умовами, що передбачають сплату за гарантіями у різних випадках.

Отже, кредитор-бенефіціар має право вимоги як за основним зобов`язанням, так і за незалежною від цього зобов`язання гарантією. Якщо він не отримає виконання за основним зобов`язанням, то, пред`явивши вимогу гаранту, отримає виконання.

Якщо ж бенефіціар за відсутності основного зобов`язання (наприклад, якщо воно припинене виконанням з інших підстав, є недійсним) звернеться до гаранта і отримає від нього грошову суму, то таке є набуттям майна (грошей) без достатньої правової підстави за рахунок потерпілого, оскільки за загальним правилом частини першої статті 569 ЦК України гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, то постраждалим є боржник (принципал). Він вправі звернутись до бенефіціара з вимогою про повернення принципалу коштів, сплачених гарантом, за правилами глави 83 "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" ЦК України.

Також колегія суддів акцентує увагу, що призначенням інституту гарантії (§ 4 глави 49 ЦК України) є надання упевненості учасникам обороту в тому, що бенефіціар гарантовано і швидко одержить платіж, якщо надасть документи, передбачені гарантією (наприклад, товарно-транспортну накладну, акт приймання-передачі виконаних робіт тощо), причому навіть і в тому випадку, коли між принципалом і бенефіціаром існує спір щодо виконання зобов`язання. Запорукою тому має бути надійність банківської системи. Тим самим у разі виникнення спору щодо наявності чи відсутності боргу принципала останній та бенефіціар в частині стягнення боргу міняються місцями: не бенефіціар звертається до суду за стягненням боргу (бо він вже одержав від гаранта суму боргу, яку вважав наявною), а принципал позивається до суду про стягнення з бенефіціара суми, яку принципал вважає отриманою за його рахунок без достатньої правової підстави (глава 83 ЦК України) з огляду на відсутність боргу принципала (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.05.2024 у справі № 910/17772/20).

Згідно зі статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

З наведених норм убачається, що особа, яка набула майно (кошти) без достатньої правової підстави (або підстава набуття цього майна (коштів) згодом відпала) зобов`язана повернути набуте майно (кошти) потерпілому.

Означене зобов`язання виникає в особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Це зобов`язання виникає в особи з моменту безпідставного отримання нею такого майна (коштів) або з моменту, коли підстава їх отримання відпала.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки 200 000,00 грн були сплачені Банком за банківською гарантією № 31893 від 29.03.2023 за рахунок грошових коштів позивача, що були розміщені для цілей забезпечення тендерної пропозиції зобов`язань за договором про надання гарантії №31893/ЮГ-23 від 29.03.2023, у зв`язку з прийняттям відповідачем рішення про відхилення тендерної пропозиції переможця закупівлі, оформленого протоколом № 23-1067 р_1 від 10.05.2023, яке в межах цієї справи було визнано незаконним, тому вищезазначена сума коштів є безпідставно набутим майном та підлягає поверненню позивачу.

В свою чергу, враховуючи зазначене, колегія суддів відхиляє доводи відповідача про невірно обраний позивачем спосіб захисту.

Щодо твердження скаржника про наявність публічно-правового характеру спірних правовідносин, які виникають протягом проведення процедури публічної закупівлі, то відповідні доводи оцінюються критично судовою колегією, зокрема, з огляду на характер спірних правовідносин між відповідними суб`єктами господарювання та зважаючи на правила пункту 10 частини 1 статті 20 ГПК України, згідно яких господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу за результатами розгляду справи в суді першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Статтею 123 ГПК України унормовано, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1-3 статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку (ч. 6 ст. 129 ГПК України).

Одночасно, за змістом частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно, до закінчення судових дебатів у справі сторона повинна зробити заяву про подання доказів понесення нею судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи.

Водночас, за змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при поданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

При цьому витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.

Визначення договору про надання правничої допомоги міститься в статті першій Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За змістом частини третьої статті 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" до договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правничої допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг та на нього поширює своє регулювання Глава 63 Цивільного кодексу України. Так, згідно зі статтею 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 ЦК України передбачає загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Відповідно до статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Водночас, згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Ціна договору, тобто розмір адвокатського гонорару, може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата, кожний з яких відрізняється порядком обчислення. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (аналогічна правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 922/1948/19, від 12.08.2020 у справі № 916/2598/19, від 30.07.2019 у справі № 911/1394/18).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

У постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що: "неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України".

Частинами першою та другою статті 30 названого вище Закону передбачено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У названій вище постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що: "Гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру, погодинної оплати. Ці форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу".

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 зауважила, що: "не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність". У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що чинне законодавство хоча і не містить визначення такого виду гонорару, як гонорар успіху, проте існує "гонорару успіху" як форма оплати винагороди адвокату, і визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди, як "гонорар успіху", що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.03.2024 у справі № 910/15787/21.

Колегія суддів, серед іншого, враховує, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

Частиною 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Зокрема відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем, через підсистему «Електронний суд», надіслано клопотання від 11.02.2025 про обґрунтування понесених судових витрат та долучення письмових доказів по справі № 910/292/25.

До вказаного клопотання додані такі документи:

1. Копія ордера адвоката Коршуна Т.О. від 07.01.2025 Серія АІ № 1786339;

2. Копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2204/10 від 27.03.2003;

3. Копія Договору б/н від 20.06.2024 про надання правничої (правової) допомоги адвокатом;

4. Копія акта від 24.09.2024 про виконання Договору від 20.06.2024 про надання правничої (правової) допомоги адвокатом;

5. Копія акта від 20.01.2025 про виконання Договору від 20.06.2024 про надання правничої (правової) допомоги адвокатом;

6. Звіт від 10.02.2025 про надання правничої (правової) допомоги адвокатом на виконання Договору від 20.06.2024 про надання правничої (правової) допомоги адвокатом (далі - Договір від 20.06.2024).

Відповідно до пункту 1 Договору від 20.06.2024, клієнт замовляє, а адвокат зобов`язується надати правову допомогу щодо захисту прав та інтересів клієнта у Господарському суді міста Києва за позовом Товариства до ТОВ "Оператор ГТС України" про оскарження рішення останнього від 10.05.2023 про відхилення пропозиції клієнта у процедурі закупівлі відкриті торги по предмету закупівлі "Сонячна енергія (Сонячні установки)", номер закупівлі UA-2023-03-20-011885-а, визнання цього рішення неправомірними, а також правову допомогу щодо повернення Клієнту грошових коштів у розмірі 200 000,00 грн, які неправомірно отримані ТОВ "Оператор ГТС України" за банківською гарантією № 31893 від 29.03.2023.

Для виконання зазначеного у пункті 1 цього договору Клієнт доручає, а адвокат зобов`язується розглянути документи, на яких ґрунтуються правовідносини між клієнтом та ТОВ "Оператор ГТС України". Підготувати необхідні процесуальні документи та представляти інтереси Клієнта в Господарському суді м. Києва з усіма правами Позивача без обмежень (пункт 2 Договору від 20.06.2024).

У пункті 3 клієнт та адвокат погодили що вартість послуг, які надаються відповідно до пункту 1 та 2 цього договору, та відповідно гонорар адвоката становить 12 000,00 грн. У зазначену суму враховуються послуги, робота адвоката: проведення правового дослідження документів, на яких ґрунтуються правовідносини між клієнтом та ТОВ "Оператор ГТС України", підготовка плану захисту інтересів клієнта, проведення аналізу судової практики щодо предмету спору, збирання доказів, написання та погодження з клієнтом правової позиції, представництво інтересів клієнта в суді, написання та подання до суду процесуальних документів, а також здійснення інших дій для захисту прав та інтересів клієнта. Клієнт оплачує гонорар двома частинами: перша частина в розмірі 6000,00 грн як попередня оплата не пізніше 30.10.2024; друга частина на протязі 2 робочих днів після здійснення адвокатом першої дії щодо представництва інтересів клієнта в суді, про що складаються акти. Інші послуги адвоката, в тому числі представництво в суді під час розгляду позову, оплачуються авансом.

Відповідно до актів про виконання Договору від 20.06.2024 про надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 24.09.2024 та 20.01.2025 вбачається, що по даній судовій справі адвокатом було надано, а клієнтом - прийнято послуги на загальну суму 12 000,00 грн.

Згідно платіжних інструкцій № 989 від 06.11.2024 та № 56 від 22.01.2025 позивачем здійснено оплату згідно Договору від 20.06.2024 на загальну суму 12 000,00 грн.

Також, позивачем було надано Звіт від 10.02.2025 про надання правничої (правової) допомоги адвокатом на виконання Договору від 20.06.2024, в якому детально розписано характер та періодичність надання відповідних послуг.

Зважаючи на наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено необгрунтованість та неспівмірність розміру гонорару, враховуючи надані позивачем докази, а тому суд першої інстанції правомірно задовольнив вимоги в цій частині.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у частині 1 статті 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК України).

Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.10.2010 у справі «Трофимчук проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, суди мають належним чином зазначати підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру останнього.

З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що у цій постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За висновками колегії суддів, доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, що оскаржуване рішення прийнято: при неповному з`ясуванню обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; висновки, викладені у рішенні суду не відповідають обставинам справи; із неправильно застосованими нормами матеріального права; з порушенням норм процесуального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2025 у справі № 910/292/25 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів статті 277 ГПК України не вбачається.

Апелянтом не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків місцевого господарського суду.

Згідно ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції покладаються на скаржника (відповідача у справі).

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2025 у справі № 910/292/25 ? залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України".

4. Справу № 910/292/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в частині 3 статті 287 ГПК України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді В.А. Корсак

І.П. Ходаківська