ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2025 Справа № 904/2336/25
За позовом: Харківського національного університету внутрішніх справ в особі Кременчуцького льотного коледжу Харківського національного університету внутрішніх справ, м. Кременчук

До: Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтекс Івест», м. Дніпро

Про: визнання недійсним договору та стягнення 35 490,65грн.

Суддя Васильєв О.Ю.

Без участі представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

Харківський національний університет внутрішніх справ в особі Кременчуцького льотного коледжу Харківського національного університету внутрішніх справ (позивач) звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ТОВ «Інтекс Івест» (відповідач) про визнання недійсним п.2.1. договору про закупівлю товарів №80-СК від 12.12.22р. в частині включення до договірної ціни податку на додану вартість та стягнення 35 490,65грн.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на невідповідність оспорюваного пункту договору положенням постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.22р. №178., внаслідок чого позивач зайво сплатив на користь відповідача у складі вартості придбаного пального податок на додану вартість в розмірі 35 490,65грн.

Ухвалою від 20.09.23р. господарським судом Дніпропетровської області прийнято позовну заяву до розгляду, відкрите провадження у справі та ухвалено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників, за наявними в матеріалах справи документами.

ТОВ «Інтекс Івест» (відповідач) своїм правом на подання до суду відзиву на позов не скористався, про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі був повідомлений належним чином , про що свідчить довідка про доставку 20.05.25 р. електронного листа ( ухвали суду ) до його електронного кабінету .

Відповідно до ч.2 ст. 178 ГПК України у раз неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

12.12.22р. між Харківським національним університетом внутрішніх справ в особі Кременчуцького льотного коледжу (замовник) та ТОВ «Інтекс Івест» (продавець) укладено договір про закупівлю товарів за державні кошти №80-СК. За умовами цього договору продавець зобов`язався у 2022 р. поставити замовнику товар (бензин А-92 Energy, бензин А-95, дизельне паливо Energy ), а замовник зобов`язався отримати товар та оплатити його вартість ( п.1.1.)

Відповідно до п.2.1. ціна договору складає 542 500, 00грн. з урахуванням ПДВ 35 490,00грн.

На виконання умов договору відповідачем виставлено позивачу для здійснення оплати за паливо рахунок-фактуру №0040/0000198 від 12.12.22р. на загальну суму 542 500,00 грн., а покупцем здійснено оплату виставленого рахунку платіжним доручення №3658 від 13.12.22р. на суму 542 500,00 грн., в т.ч. ПДВ 7% - 35 490,65 грн.

Як зазначає позивач, відповідачем до вартості товару за вищезазначеним договором зайво включено ПДВ за ставкою 7%, а позивачем зайво сплачено у складі вартості придбаного пального податок на додану вартість в розмірі 35 490,65 грн., що суперечить положенням норми підпункту г підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 розділу V Податкового кодексу України та порушує постанову Кабінету Міністрів України від 2 березня 2022 року №178 «Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період військового стану», оскільки операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою.

Таким чином, товар придбаний позивачем, який є предметом договору про закупівлю товарів за державні кошти №80-СК від 12.12.22р., відповідно до вимог законодавства, яке чинне на момент укладення цього договору та здійснення оплати за ним, віднесено до товарів, які оподатковуються ПДВ за нульовою ставкою. З урахуванням наведеного, позивачем надмірно сплачено суму ПДВ у розмірі 35 490,65 грн.

Здійснивши оцінку обґрунтованості заявлених вимог, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, згідно з якою, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зокрема, при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити ціну, яка є істотною умовою господарського договору (ст.ст. 628, 638 Цивільного кодексу України, ст.ст.180, 189 Господарського кодексу України).

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними (ч. 5 ст.180 ГК України).

Відповідно до статті 11 Закону України «Про ціни і ціноутворення» вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Отже, сторони на договірних засадах передбачають формування ціни за договором.

Суд зауважує, що хоча ПДВ і включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну (істотною умовою) в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися за погодженням сторін. Подібний за змістом правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 01.06.2021 року по справі № 916/2478/20 та від 03.12.2021р. по справі № 910/12764/20.

Податок на додану вартість, визначений в підпункті 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, є непрямим податком, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу. Об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку, зокрема, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу (п. "а" п.185.1 ст. 185 Податкового кодексу України).

За своєю правовою сутністю ПДВ є часткою новоствореної вартості та сплачується покупцем (замовником послуг).

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України від 12 травня 2015 року № 389-УШ «Про правовий режим воєнного стану» (далі Закон № 389-VIII), Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (далі - Указ № 64/2022) на території України введено воєнний стан. Указ № 64/2022 затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні».

Постановою Кабінету Міністрів України № 178 від 02.03.22р. «Про деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану» встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Міністерства внутрішніх справ, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших утворених відповідно до законів військових формувань, їх з`єднань, військових частин, підрозділів, установ або організацій, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.

Згідно з п.1 розділу ІІІ Статуту Харківського національного університету внутрішніх справ університет є державним закладом вищої освіти із специфічними умовами навчання,який належить до сфери управління МВС .

Враховуючи викладене, Харківський національний університет внутрішніх справ (позивач) належить до сфери управління міністерства внутрішніх справ, що утримується за рахунок коштів державного бюджету.

За таких обставин, недотримання під час укладення договору про закупівлю товарів за державні кошти №80-СК від 12.12.22р. вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 178 від 02.03.2022, яка застосовується з 24.02.22 року, зумовлює існування підстав для визнання такого договору недійсним в частині включення податку на додану вартість в розмірі 7% до загальної ціни договору.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Загальна умова частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувача), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 Цивільного кодексу України.

Зокрема, набуття відповідачем як однією зі сторін зобов`язання коштів за рахунок іншої сторони не в порядку виконання договірного зобов`язання, а поза підставами, передбаченими договором, внаслідок перерахування на рахунок відповідача понад вартість товару, який було поставлено, виключає застосування до правовідносин сторін норм зобов`язального права, а є підставою для застосування положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

Оскільки відповідач, в рахунок оплати поставленого товару отримав від позивача суму ПДВ у розмір 7% при тому, що відповідний товар підлягав оподаткуванню за нульовою ставкою, суд погоджується з доводами позивача про необхідність повернення різниці в сумі 35 490,65 грн. в порядку ст. 1212 ЦК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 74, 75, 77-79, 86, 123, 126, 129, 233, 236-241, 247, 252 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати недійсним пункт 2.1 договору про закупівлю товарів за державні кошти №80-СК від 15.09.22р., який укладено між Харківським національним університетом внутрішніх справ в особі Кременчуцького льотного коледжу (39605,м. Кременчук , вул. Перемоги, 17/6 , ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтекс Івест» (49600, м. Дніпро, вул. Мандриківська, буд. 47, оф.206/2; ) в частині включення до вартості товару податку на додану вартість в розмірі 35 490,65 грн.

3. Стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтекс Івест» (49600, м. Дніпро, вул. Мандриківська, буд. 47, оф.206/2; ) на користь позивача - Харківського національного університету внутрішніх справ в особі Кременчуцького льотного коледжу (39605,м. Кременчук , вул. Перемоги, 17/6 , ) : 35 490,65 грн. - безпідставно збережених коштів та 4 844,80 грн. витрат на сплату судового збору. Видати відповідний наказ після набрання рішенням чинності.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України рішення складено та підписано без його проголошення 15.08.25р.

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Васильєв О.Ю.