ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2025 р. Справа №926/560/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Бонк Т.Б.,

Суддів Бойко С.М.,

Якімець Г.Г.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Керівника Чернівецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону бн від 14.05.2025 (вх. суду від 15.05.2025 № 01-05/1467/25)

на ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 30.04.2025 про зупинення провадження (повний текст складено 02.05.2025, суддя Тинок О.С.)

у справі № 926/560/25

за позовом: Керівника Чернівецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави

в особі Чернівецької обласної військової (державної) адміністрації, м. Чернівці

відповідача-1: Тереблеченської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, с. Тереблече, Чернівецька обл.

відповідача-2: Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області, м. Чернівці

відповідача-3: Фізичної особи-підприємця Гуз Адріана Івановича, с. Грушівка,

Чернівецька обл.

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), АДРЕСА_1

про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

Чернівецька спеціалізована прокуратура у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі Чернівецької обласної військової (державної) адміністрації звернулась до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Тереблеченської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, Головного управління Держгекодастру у Чернівецькій області та Фізичної особи-підприємця Гуза А.І. про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна земельна ділянка відноситься до земель оборони та, на думку прокурора, може перебувати виключно у власності держави, а відтак наказ відповідача-2 про передачу земельної ділянки у комунальну власність та договір оренди землі між відповідачем-1 та відповідачем-3 є протиправним.

29.04.2025 відповідача-1 подав до суду клопотання про зупинення провадження у справі (в новій редакції).

Клопотання обґрунтовано тим, ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 26.03.2025 прийнято до розгляду справу № 902/122/24 для вирішення виключної правової проблеми щодо визначення правового статусу земельних ділянок, які розміщені в межах прикордонної смуги, встановленої вздовж державного кордону з урахуванням положень пункту 27-1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, а саме щодо віднесення/не віднесення їх до земель оборони в автоматичному порядку. Просить зупинити провадження у справі №926/449/25 до закінчення перегляду судового рішення у справі № 902/122/24 Великою Палатою Верховного Суду.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 30.04.2025, серед іншого, задоволено клопотання відповідача-1 про зупинення провадження у справі; зупинено провадження у справі № 926/560/25 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у подібних правовідносинах у справі № 902/122/24.

Ухвала суду мотивована тим, що зважаючи на подібність правовідносин у справах № 926/560/25 та №902/122/24 за характером спору (визначення правової природи земельних ділянок, які примикають до державного кордону України, тобто знаходяться у прикордонній зоні), суб`єктним складом, сферою правового регулювання та ключовою правовою проблемою, тому з метою дотримання єдності судової практики висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 902/122/24 має суттєве значення для вирішення спору в цій справі.

Не погодившись з ухвалою суду, прокурор звернувся до Західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 30.04.2025 року скасувати та направити справу №926/560/25 до Господарського суду Чернівецької області для продовження розгляду.

Прокурор зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про зупинення провадження у даній справі, адже, на його думку справи №926/560/25 та 902/122/24 мають різні предмети спору, різні правовідносини, а отже рішення суду першої інстанції про зупинення провадження у справі №926/560/25 є передчасним.

Відповідач-1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому не погодився з доводами скаржника, вказав, що доводи прокурора є помилковими, адже у справах 902/122/24 та 926/560/25 предметом спору є правовий статус земельних ділянок, які розміщені в межах прикордонної смуги, отже, висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для зупинення провадження на підставі п.5 ч.1 ст. 227 ГПК України є обґрунтованими та законними.

Відтак, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду про зупинення провадження у справі без змін.

Інші учасники справи відзиву на апеляційну скаргу не подали.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.05.2025 справу № 926/560/25 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бонк Т.Б., суддів Бойко С.М. та Якімець Г.Г.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 04.06.2025 у справі № 926/560/25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Керівника Чернівецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону бн від 14.05.2025 (вх. суду від 15.05.2025 № 01-05/1467/25) на ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 30.04.2025 про зупинення провадження у справі № 926/560/25; постановлено здійснювати розгляд справи № 926/560/25 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

При перегляді ухвали місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась таким:

Відповідно до ст. 2 ГПК України серед основних завдань господарського судочинства визначено справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи (п. 10 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Дотримання розумних строків розгляду справи є важливим та одним з пріоритетних принципів господарського судочинства. Поряд із цим існують обставини, за яких суд має право або ж зобов`язаний зупинити провадження у справі.

Верховний Суд виходить зі сталої правової позиції щодо поняття, суті та меж зупинення провадження у справі. Так, зупинення - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, зумовлене настанням певних визначених законом обставин, що перешкоджають подальшому руху справи до їх усунення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.03.2025 у справі № 910/13175/23).

Верховний Суд також зауважує, що саме по собі зупинення провадження у справі не повинне розглядатися як невиправдане затягування строків розгляду справи, адже цей інститут має застосовуватися лише за обставин, визначених процесуальним законом.

Підстави зупинення провадження унормовані ст. 227 та 228 ГПК України.

Так, ст. 227 ГПК України визначає обставини, за яких господарський суд зобов`язаний зупинити провадження у справі.

Водночас ст. 228 ГПК України передбачає випадки, за яких суд має право, у тому числі за заявою учасника справи, зупинити провадження у справі:

1) перебування учасника справи на альтернативній (невійськовій) службі не за місцем проживання або на строковій військовій службі;

2) призначення судом експертизи;

3) направлення судового доручення щодо збирання доказів у порядку, встановленому статтею 84 цього Кодексу;

4) звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги або вручення виклику до суду чи інших документів до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави;

6) прийняття ухвали про тимчасове вилучення доказів державним виконавцем для дослідження судом;

7) перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

У справі, що розглядається, місцевий господарський суд постановив ухвалу про зупинення провадження на підставі приписів п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України у зв`язку з переглядом в касаційному порядку судового рішення у подібних правовідносинах.

Як зазначалося, у п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України передбачено право суду зупинити провадження у справі за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Отже, процесуальний закон надає суду право, у тому числі з власної ініціативи, зупинити провадження у справі, вимагаючи при цьому здійснення оцінки правовідносин у цих справах за критерієм подібності та відповідного обґрунтування своїх висновків щодо наявності підстав зупинення провадження у справі (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.05.2025 у справі № 910/2597/23).

Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

Відповідач-1, звертаючись із клопотанням про зупинення провадження у даній справі, мотивував його тим, що ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 26.03.2025 року прийнято до розгляду справу №902/122/24 для вирішення виключної правової проблеми щодо визначення правового статусу земельних ділянок, які розміщені в межах прикордонної смуги, встановленої вздовж державного кордону з урахуванням положень пункту 27-1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, а саме щодо віднесення/не віднесення їх до земель оборони в автоматичному порядку.

Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі взяв до уваги те, що правовідносини у справі № 926/560/25 та у справі № 902/122/24, за характером спору (щодо визначення правового статусу земельних ділянок, які розміщені в межах прикордонної смуги), суб`єктним складом, сферою правового регулювання є подібними, тому висновок Великої Палати Верховного Суду у справі №902/122/24 має суттєве значення для вирішення спору в цій справі.

Так, предметом спору у даній справі є усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером :01:006:0568, площею 8,371 га, яка розташована на території Тереблеченської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області.

Прокурор обґрунтовує підстави позову таким:

- земельна ділянка розташована на місцевості між лінією державного кордону та лінією прикордонних інженерних споруджень, яка внесена до Державного земельного кадастру за кадастровим номером :01:006:0003, відтак знаходиться у прикордонній смузі.

- враховуючи те, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:006:0568, площею 8,371 га знаходиться у прикордонній смузі та відноситься до земель оборони, в силу законодавчих обмежень вона не могла бути передана в оренду, оскільки для цього існували законодавчі перешкоди, про які сторони оспорюваного договору знали чи повинні були знати, адже спірна земельна ділянка розташована на місцевості між лінією державного кордону та лінією прикордонних інженерних споруджень та взагалі практично впритул знаходиться до державного кордону.

Відтак на переконання прокурора, зважаючи на розташування земельної ділянки, враховуючи норми Закону України «Про використання земель оборони», Земельного кодексу України, спірна земельна ділянка може перебувати виключно у власності держави, оскільки законом віднесена до земель оборони.

Зупиняючи провадження у цій справі, місцевий господарський суд виходив із того, що ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 26.03.2025 прийнято до розгляду справу №902/122/24 для вирішення виключної правової проблеми щодо визначення правового статусу земельних ділянок, які розміщені в межах прикордонної смуги, встановленої вздовж державного кордону з урахуванням положень пункту 27-1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, а саме щодо віднесення/не віднесення їх до земель оборони в автоматичному порядку. Від вирішення цього питання залежить установлення дійсного власника вказаних земель, їх належного розпорядника, а відтак і можливість стверджувати про порушення інтересів держави у спірних правовідносинах.

Проаналізувавши предмет, підстави позову, зміст спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що як у справі № 926/560/25, яка розглядається, так і у справі № 902/122/24 ключовим є вирішення питання щодо визначення правового режиму спірних земельних ділянок, які розміщені в межах прикордонної смуги.

З огляду на те, що правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 902/122/24 матиме суттєве значення для вирішення цієї справи, а також для єдності судової практики, враховуючи, що постанова Верховного Суду є остаточною і виступає джерелом формування судової практики, місцевий господарський суд вважав за необхідне зупинити провадження у справі № 926/560/25 до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 902/122/24, ухваленого за результатами такого розгляду, тобто вирішення питання про усунення неоднозначного застосування норм права у подібних правовідносинах.

Наведене свідчить, що місцевий господарський суд, зупиняючи провадження у справі, у наведеному випадку відповідно до вказаних норм процесуального права та висновків Верховного Суду щодо них, здійснив оцінку правовідносин у цій справі та у справі № 902/122/24 за критерієм подібності, навів мотивоване обґрунтування своїх висновків щодо необхідності зупинення провадження у справі та, користуючись своїм правом, закріпленим у п. 7 ч. 1 статті 228 ГПК України, обґрунтовано зупинив провадження у справі № 926/560/25 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 902/122/24.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).

На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що ухвала Господарського суду Чернівецької області від 30.04.2025 у справі № 926/560/25 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для її скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції:

З урахуванням положень ст.129 ГПК України, апеляційний суд не вирішує питання щодо відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання позивачем апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, оскільки не вирішує спір по суті. Такий (судовий збір) підлягає розподілу за наслідками вирішення спору Господарським судом Чернівецької області.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 252, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Керівника Чернівецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону б/н від 14.05.2025 (вх. суду від 15.05.2025 № 01-05/1467/25) - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 30.04.2025 у справі № 926/560/25 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

суддя С.М. Бойко

суддя Г.Г. Якімець