РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.08.2025Справа № 910/3753/23 (910/13138/24)

Господарський суд міста Києва у складі судді Стасюка С.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Керівника Корюківської окружної прокуратури (15300, Чернігівська обл., м. Корюківка, вул. Шевченка, 98) в інтересах держави в особі Сосницької селищної ради (16100, Чернігівська обл., Корюківський р-н, смт. Сосниця, вул. Грушевського, 15; ідентифікаційний код: 04412656)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лейзітраншіс" (50006, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Соборності, 12; ідентифікаційний код: 42949165)

про визнання недійсними додаткових угоди та стягнення грошових коштів,

в межах справи №910/9327/24

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кепітал фінанс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лейзітраншіс" (ідентифікаційний код 42949165)

про банкрутство

Без виклику представників учасників справи

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

1. Стислий виклад позиції прокурора

В обґрунтування позовних вимог прокурор вказує, що оскаржувані додаткові угоди укладено з порушенням вимог пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", що є підставою для визнання їх недійсними на підставі статтей 203, 215 Цивільного кодексу України. Крім того, з відповідача підлягають стягненню на користь місцевого бюджету Сосницької селищної ради безпідставно отримані кошти в сумі 33 317,10 грн. на підставі статті 1212 Цивільного Кодексу України, що становить різницю між сумою бюджетних коштів, які фактично перераховано відповідачу та сумою, що підлягала сплаті за електроенергію за ціною договору.

2. Стислий виклад позиції відповідача

Відповідач своїм правом не скористався у визначений судом строк відзиву на позовну заяву до суду не подав.

3. Процесуальні дії у справі

У провадженні Господарського суду міста Києва на стадії ліквідаційної процедури, введеної постановою суду від 18.07.2024 перебуває справа №910/3753/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Лейзітраншіс".

До Господарського суду міста Києва звернувся Керівник Корюківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Сосницької селищної ради з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лейзітраншіс" з позовом про визнання недійсними додаткових угоди та стягнення грошових коштів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2024 матеріали справи № 910/13138/24 за позовом Керівника Корюківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Сосницької селищної ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лейзітраншіс" про визнання недійсними додаткових угоди та стягнення грошових коштів передано до Господарського суду м. Києва для розгляду в межах справи № 910/3753/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Лейзітраншіс".

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, вказану справу передано для розгляду судді Стасюку С.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2024 прийнято позовну заяву Керівника Корюківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Сосницької селищної ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лейзітраншіс" про визнання недійсними додаткових угоди та стягнення грошових коштів в межах справи № 910/3753/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Лейзітраншіс", відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Суд вказує, що ухвала суду від 09.12.2024 направлялася на адресу відповідача поштовим повідомленням № 920, однак, згідно трекінгу поштових відправлень, відправлення № 920 повернуто за зворотною адресою 24.12.2024 неврученим із зазначенням причин "адресат відсутній за вказаною адресою".

Приписами статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" закріплено, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Відповідно до пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За приписами частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Таким чином, приймаючи до уваги, що учасники повідомлені про відкриття провадження у справі належним чином, а матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

08.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергоносії України" (постачальник), яке у подальшому змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Лейзітраншіс" та Сосницькою селищною радою (споживач) укладено Договір про постачання електричної енергії споживачу № 32/20-Е.

Відповідно до п. 1.1, 1.2 договору він встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії. Умови договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312.

Згідно з п. 2.1 договору за цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Строк поставки товару - 01.01.2020 - 31.12.2020 (п. 3.1. договору).

Відповідно до п. 3.4. договору постачальник за цим договором не має права вимагати від споживача будь-якої іншої плати за електричну енергію, що не визначена у комерційній пропозиції, яка є додатком 2 до цього договору.

Згідно з п. 13.8 договору умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у т. ч. ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

-зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;

-зміни ціни за одиницю товару не більше, ніж на 10 % у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі;

-покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі;

-продовження строку дії договору та виконання зобов`язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі;

-узгоджена зміна ціни в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг);

-зміни ціни у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок;

-зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни;

-зміни умов у зв`язку із продовженням строку дії договору, достатнього для проведення процедури закупівлі на початок наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 % суми, визначеної в договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку.

У подальшому, за ініціативою Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоносії України" (після зміни найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю "Лейзітраншіс"), між сторонами до вказаного договору укладено додаткові угоди, якими змінено його істотні умови, в частині збільшення вартості за одиницю електричної енергії, зокрема:

1) Додатковою угодою № 3 від 03.04.2020 збільшено ціну за 1 кВт/год до 2,059 грн (з ПДВ). Дія цієї додаткової угоди розповсюджується на відносини між сторонами, які виникли на підставі п. 2 статті 631 Цивільного кодексу України, до її укладання, а саме з 11.03.2020;

2) Додатковою угодою № 4 від 25.09.2020 збільшено ціну за 1 кВт/год до 2,23 грн (з ПДВ). Дія цієї додаткової угоди розповсюджується на відносини між сторонами, а саме з моменту підписання, а в частині розрахунків з 01.09.2020;

3) Додатковою угодою № 5 від 30.11.2020 збільшено ціну за 1 кВт/год до 2,32 грн (з ПДВ). Дія цієї додаткової угоди розповсюджується на відносини між сторонами, які виникли на підставі п. 3 статті 631 Цивільного кодексу України, до її укладання, а саме з 01.11.2020.

На виконання умов договору відповідачем поставлено електричну енергію, про що Сосницькою селищною радою та ТОВ «Лейзітраншіс» підписано акти прийому-передачі електроенергії:

від 11.03.2020 № 167 прийому-передачі електричної енергії у лютому 2020 року обсягом 16,480000 тис. кВт/год на суму 30 848,92 грн з ПДВ. Сосницькою селищною радою на рахунок ТОВ «Лейзітраншіс» перераховано кошти згідно з платіжними дорученнями від 11.03.2020 №774-5 515,83 грн, № 773 - 28 333,09 грн;

від 19.03.2020 .№ 236 прийому-передачі електричної енергії у лютому 2020 року обсягом 0,517000 тис. кВт/год на суму 967,78 грн з ПДВ. Сосницькою селищною радою на рахунок ТОВ «Лейзітраншіс» перераховано кошти згідно з платіжними дорученнями від 19.03.2020 №811 - 561,00 грн, № 812 - 406,78 грн;

від 14.03.2020 № 274 прийому-передачі електричної енергії у березні 2020 року обсягом 3,607000 тис. кВт/год на суму 6 751,94 грн з ПДВ. Сосницькою селищною радою на рахунок ТОВ «Лейзітраншіс» перераховано кошти згідно з платіжними дорученнями від 14.04.2020 №830 - 5 851,94 грн, №831 - 900,00 грн.;

від 14.03.2020 № 324 прийому-передачі електричної енергії у березні 2020 року обсягом 7,577000 тис. кВт/год на суму 15 601,04 грн з ПДВ. Сосницькою селищною радою на рахунок ТОВ «Лейзітраншіс» перераховано кошти згідно з платіжними дорученнями від 14.01.2020 №834 - 13 816,84 грн, №832 - 1 784,20 грн;

від 13.05.2020 №510 прийому-передачі електричної енергії у квітні 2020 року обсягом 15,067000 тис. кВт/год на суму 31 022,96 грн з ПДВ. Сосницькою селищною радою на рахунок ТОВ «Лейзітраншіс» перераховано кошти згідно з платіжними дорученнями від 13.05.2020 №861 - 14 361,52 грн, №872 - 16 661,43 грн;

від 12.06.2020 №672 прийому-передачі електричної енергії у травні 2020 року обсягом 2,355000 тис. кВт/год на суму 4 848,95 грн з ПДВ. Сосницькою селищною радою на рахунок ТОВ «Лейзітраншіс» перераховано кошти згідно з платіжними дорученнями від 12.06.2020 №901 - 1 459,60 грн, №900 - 3 389,35 грн;

від 15.07.2020 №672 прийому-передачі електричної енергії у червні 2020 року обсягом 3,514000 тис. кВт/год на суму 7 235,33 грн з ПДВ. Сосницькою селищною радою на рахунок ТОВ «Лейзітраншіс» перераховано кошти згідно з платіжними дорученнями від 15.07.2020 №939 - 4 836,59 грн, №938 - 2 398,74 грн;

від 25.08.2020 № 865 прийому-передачі електричної енергії у липні 2020 року обсягом 3,903000 тис. кВт/год на суму 8 036,28 грн з ПДВ. Сосницькою селищною радою на рахунок ТОВ «Лейзітраншіс» перераховано кошти згідно з платіжними дорученнями від 25.08.2020 №1006 - 1 157,28 грн, № 1005 - 6 879,00 грн;

від 16.09.2020 № 1040 прийому-передачі електричної енергії у серпні 2020 року обсягом 6,040000 тис. кВт/год на суму 12 436,36 грн з ПДВ. Сосницькою селищною , радою на рахунок ТОВ «Лейзітраншіс» перераховано кошти згідно з платіжними дорученнями від 16.09.2020 №1058 - 1 925,70 грн, 1059 - 10 510,70 грн.

від 15.10.2020 № 1168 прийому-передачі електричної енергії у вересні 2020 року обсягом 7,904000 тис. кВт/год на суму 17 625,92 грн з ПДВ. Сосницькою селищною радою на рахунок ТОВ «Лейзітраншіс» перераховано кошти згідно з платіжними дорученнями від 15.10.2020 №1110 - 1 583,30 грн, № 1059 - 16 042,62 грн;

від 12.11.2020 № 1257 прийому-передачі електричної енергії у жовтні 2020 року обсягом - 9,239000 тис. кВт/год на суму 20 602,97 грн з ПДВ. Сосницькою селищною радою на рахунок ТОВ «Лейзітраншіс» перераховано кошти згідно з платіжними дорученнями від 12.11.2020 №1155 - 1 962,40 грн, .№ 1154 - 18 640,67 грн;

від 14.12.2020 № 1395 прийому-передачі електричної енергії у листопаді 2020 року обсягом 15,407000 тис. кВт/год на суму 35 744,24 грн з ПДВ. Сосницькою селищною радою на рахунок ТОВ «Лейзітраншіс» перераховано кошти згідно з платіжними дорученнями від 21.12.2020 № 1227 - 1 809,60 грн, від 14:12.2020 № 1228 - 33 326,80 грн, №1227 - 607,84 грн;

від 22.12.2020 №1538 прийому-передачі електричної енергії у грудні 2020 року обсягом 20,000000 тис. кВт/год на суму 46 400,00 грн з ПДВ. Сосницькою селищною радою на рахунок ТОВ «Лейзітраншіс» перераховано кошти згідно з платіжними дорученнями від 22.12.2020 № 1281 - 1 958,94 грн, від 23.12.2020 №1300 -409,78 грн, трансакції №191260838 від 24.12,2020-44 031,28 грн;

від 24.02.2021 № 69 прийому-передачі електричної енергії у січні 2021 року обсягом 9,187940 тис. кВт/год на суму 21 316,02 грн з ПДВ. Сосницькою селищною радою на рахунок ТОВ «Лейзітраншіс» перераховано кошти згідно з платіжними дорученнями від 26.02.2021 № 24 - 20 472,02 грн, № 25 - 844,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор зазначає, що додаткові угоди № 3-5 до договору укладені з порушенням вимог Закону України «Про публічні закупівлі» та прав споживача, внаслідок чого відповідачем безпідставно отримано грошові кошти у розмірі 33 317,10 грн.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД

Відповідно до статті 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

Статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що представництво прокурором інтересів громадянина або Держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних держави у разі порушення або загрози порушення інтересів Держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

За приписами статті 53 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за заявами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. В позовній заяві прокурор самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Аналіз положень частин 3-5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у взаємозв`язку зі змістом частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Нездійснення захисту" має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №905/803/18).

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року категорично ствердив, що "правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес" (п. 54 рішення).

Згідно рішення Конституційного Суду України від 08.04.99 у справі № 1-1/99, державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів.

Відповідно до п. 4 рішення Конституційного Суду України №3- рп/99 від 08.04.1999 р. інтереси держави можуть повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді.

Тобто, зазначений пункт рішення Конституційного Суду України визначив, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося або може відбутися порушення матеріальних чи інших інтересів держави.

Відповідно до п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 р. прокурори і їх заступники мають право звертатись до суду з позовними заявами в інтересах держави.

Оскільки "інтереси держави - є оціночним поняттям", прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначають у чому саме відбулося або може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, атому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17).

В контексті правовідносин у даній справі, інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захист прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи.

Частиною 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Верховним Судом у його постанові від 10.06.2021 по справі № 910/114/19 висловлено позицію про те, що визначене положеннями Закону України "Про публічні закупівлі" спеціальне законодавче регламентування процедури закупівлі товарів, робіт і послуг для потреб держави хоч і має на меті створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, розвиток добросовісної конкуренції і запобігання проявам корупції, проте одночасно слугує захисту інтересів держави, а тому така процедура спрямована, перш за все, на задоволення потреб держави у певних групах товарів, робіт і послуг в особі конкретних замовників, які фінансуються за рахунок бюджетних коштів.

Відтак, прямий інтерес держави полягає у неухильному дотриманні учасниками процедури закупівлі та замовником встановлених Законом України "Про публічні закупівлі" вимог.

Проведення процедури державних закупівель та укладення договору із порушенням законодавства порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання у цій сфері суспільних відносин законодавства становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.03.2019 по справі № 912/989/18.

У постанові від 23.09.2021 по справі №910/11608/20 Верховний Суд вказав на ту обставину, що закупівля проводиться не лише для того, щоб забезпечити однакову можливість всім суб`єктам господарювання продавати свої товари, роботи чи послуги державі, але й для того, щоб закупівля була проведена на максимально вигідних для держави умовах.

Крім того, використання бюджетних коштів з порушенням вимог законодавства підриває матеріальну і фінансову основу системи бюджетного фінансування, що в свою чергу завдає шкоду інтересам держави.

Звернення прокурора до суду з вказаною позовною заявою має важливе значення для зміцнення правопорядку в сфері здійснення публічних закупівель і захисту економічної конкуренції та додержання всіма учасниками цих суспільних відносин принципу законності (ст. 68 Конституції України).

Таким чином, у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес.

Відповідно до ст. 4 Господарського процесуального кодексу України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до ст. 28 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", для реалізації наданих повноважень місцеві державні адміністрації мають право звертатися до суду та здійснювати інші функції і повноваження у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Згідно ч. 3 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування" матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Відповідно до ст. 18-1 Закону України "Про місцеве самоврядування", орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

Сосницькою селищною радою, заходи щодо стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів не вживалися. Таким чином, порушені права не поновлено, що свідчить про неналежність захисту інтересів територіальної громади.

Сосницька селищна рада є органом, який наділений повноваженнями щодо розпорядження коштами місцевого бюджету. Правомірне та раціональне використання бюджетних коштів беззаперечно становить інтерес територіальної громади в особі Сосницької селищної ради.

Позивач упродовж тривалого часу не вживав заходів до повернення грошової суми, сплаченої за електричну енергію, яка не була. поставлена ТОВ «Лейзітраншіс», чим завдано шкоди інтересам держави.

Листом від 17.09.2024 №51-77-3986вих-24 окружною прокуратурою інформовано Сосницьку селищну раду про порушення Закону України «Про публічні закупівлі» під час укладення додаткових угод № 3-5 до договору від 08.01.2020 №32/20-Е.

Зі змісту відповіді від 20.09.2024, №04-20/267, наданої на запит окружної прокуратури, вбачається, що Сосницька селищна рада заходів до стягнення безпідставно сплачених коштів не вживала.

Вказані обставини свідчать про неналежне здійснення Сосницькою селищною радою захисту порушених інтересів держави та територіальної громади, та наявність передбачених ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" підстав для представництва.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва суд не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною сьомою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Відтак, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховною Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

У даному випадку в діях уповноваженого органу влади вбачається бездіяльність щодо захисту порушених інтересів держави протягом розумного строку, що є виключним випадком для представництва прокурором інтересів держави, передбаченим ст.23 Закону України "Про прокуратуру".

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина перша статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади визначено Законом України "Про публічні закупівлі".

Згідно з приписами статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі", договір про закупівлю - договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари.

Положеннями статті 3 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Відповідно до пункту 7 частини другої статті 22 Закону України "Про публічні закупівлі" тендерна документація має містити проект договору про закупівлю з обов`язковим зазначенням порядку змін його умов.

Відповідно до пункту 1, 2 частини 4 статті 36 Закону України Про публічні закупівлі" (умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

За змістом частин 1, 4, 5, 7, 9 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного Кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;

2) збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії;

3) покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

4) продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку;

6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування;

7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни;

8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень ч. 6 цієї статті.

У разі внесення змін до істотних умов договору про закупівлю у випадках, передбачених ч. 5 цієї статті, замовник обов`язково оприлюднює повідомлення про внесення змін до договору про закупівлю.

У разі закінчення строку дії договору про закупівлю, виконання договору про закупівлю або його розірвання замовник обов`язково оприлюднює звіт про виконання договору про закупівлю.

Статтею 632 Цивільного кодексу України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Отже, зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися. Зазначена правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19.

Як встановлено судом, позивач та відповідач укладаючи договір в п. 13.8. погодили, що істотні умови цього договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім визначених випадків, що відповідають приписам частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Відповідно до частин 1 та 2 статті 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Що стосується підписання сторонами додаткових угод № 3, № 4, № 5 до договору з порушенням пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" з огляду на коливання цін на ринку, суд відзначає наступне.

Передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим.

Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону України "Про публічні закупівлі" нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів.

У зв`язку з чим Верховний Суд визначив, що обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 зроблено правовий висновок про те, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається

Як було встановлено судом, підставою для підписання додаткових угод та збільшення ціни на одиницю товару послугували довідки Харківської торгово-промислової палати.

У свою чергу, суд вказує, що збільшення ціни товару у замовника повинні бути обґрунтовані підстави, зокрема, надані постачальником підтвердження (довідка, експертний висновок) компетентних органів (установ, організацій) про підвищення цін на ринку відповідної продукції.

В документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар та її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання).

Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження; документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.03.2021 у справі № 924/1240/18.

Поняття "коливання ціни" законодавчо не визначено, саме Верховний Суд у справі № 826/6926/17 розкрив це поняття та сформував правову позицію про те, як необхідно вираховувати коливання ціни на товар, а також підтвердив визначені нормами права повноваження Торгово-промислової палати України з цих питань.

Виходячи з норм чинного законодавства, до суб`єктів надання такої інформації можна віднести, зокрема, Державну службу статистики України, Державне підприємство "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків". Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.12.2020 у справі № 913/368/19.

З огляду на те, що положеннями частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачено виключні випадки можливості внесення змін до істотних умов договору лише після його підписання і до його виконання, суд зазначає, що у разі внесення змін до договору додатковими угодами, збільшення ціни відповідного товару (електричної енергії) повинно відбуватися також після його укладання, а у разі наступних змін - в період між черговими додатковими угодами.

Відповідач без допустимого обґрунтування підстав ініціював укладання додаткових угод. У свою чергу, укладення сторонами договору Додаткових угод №№3-5 з необґрунтованим збільшенням ціни за товар та зменшенням його кількості, жодним чином не відповідає принципу максимальної економії та ефективності.

Тож вказані додаткові угоди не відповідають вимогам статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а тому мають бути визнані судом недійсними.

За приписами частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Поряд з цим, визнання недійсною будь-якої додаткової угоди тягне за собою визнання недійсними всіх послідуючих додаткових угод, оскільки кожна наступна додаткова угода має фіксовану ціну за одиницю товару, а тому є похідною від попередніх додаткових угод та автоматично незаконною, оскільки без попередньої додаткової угоди ціна за послідуючими угодами фактично перевищуватиме ціну за одиницю товару більше, ніж на 10 %, визначених в статті 41 Закону, у порівнянні із основним договором.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Отже, відповідно до статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України Додаткові угоди №3 -5 до договору є недійсними, оскільки укладені в порушення вимог частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а тому є всі підстави вважати, що кошти, які сплачені позивачем за товар є безпідставно отриманими.

Отже, внаслідок неправомірного збільшення ціни на електричну енергію шляхом укладання спірних додаткових угод з порушенням законодавства мала місце переплата зі сторони позивача коштів у розмірі 33 317,10 грн.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 1-3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Отже, з огляду на викладене вище у своїй сукупності, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для задоволення позову Керівника Корюківської окружної прокуратури та визнання недійсними Додаткових угод №№ 3 - 5 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 32/20-Е від 08.01.2020, а також стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лейзітраншіс" на користь Сосницької селищної ради грошових коштів у сумі 33 317,10 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Керівника Корюківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Сосницької селищної ради - задовольнити.

2. Визнати недійсною Додаткову угоду № 3 від 03.04.2020 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 32/20-Е від 08.01.2020, укладену між Сосницькою селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лейзітраншіс".

3. Визнати недійсною Додаткову угоду № 4 від 25.09.2020 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 32/20-Е від 08.01.2020, укладену між Сосницькою селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лейзітраншіс".

4. Визнати недійсною Додаткову угоду № 5 від 30.11.2020 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 32/20-Е від 08.01.2020, укладену між Сосницькою селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лейзітраншіс".

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лейзітраншіс" (50006, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Соборності, 12; ідентифікаційний код: 42949165) на користь Сосницької селищної ради (16100, Чернігівська обл., Корюківський р-н, смт. Сосниця, вул. Грушевського, 15; ідентифікаційний код: 04412656) грошові кошти в сумі 33 317 (тридцять три тисячі триста сімнадцять) грн 10 коп.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лейзітраншіс" (50006, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Соборності, 12; ідентифікаційний код: 42949165) на користь Чернігівської обласної прокуратури (одержувач: Чернігівська обласна прокуратура, UA0006008, ідентифікаційний код 02910114, банк ДКСУ м. Київ) судовий збір в сумі 12 112 (дванадцять тисяч сто дванадцять) грн 00 коп.

7. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 07.08.2025

Суддя Сергій СТАСЮК