РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.08.2025Справа № 910/7646/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукаса А.Ю., за участю секретаря судового засідання Салацької О.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Комунального підприємства Звягельської міської ради «Звягельтепло» (вул. Івана Франка, буд. 15А, місто Звягель, Житомирська обл., 11700; ідентифікаційний код 35824365)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (вул. Шолуденка, буд. 1, м. Київ, 04116; ідентифікаційний код 42399676)

про визнання недійсним договору,

Представники сторін:

від позивача: Тодорович Людмила

від відповідача: Вольда Марина

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

1. Стислий виклад позиції Позивача

До Господарського суду міста Києва звернулось Комунальне підприємство Звягельської міської ради «Звягельтепло» (далі за текстом - КП «Звягельтепло», Позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (далі за текстом - ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», Відповідач), в якому Позивач просить суд:

- визнати недійсними пункти 5.1 та 5.4 Договору постачання природного газу № 8014-ПСО(ТКЕ)-10 від 19.09.2022, укладеного між Комунальним підприємством Новоград-Волинської міської ради «Новоград-Волинськтеплокомуненерго», яке перейменоване на Комунальне підприємство Звягельської міської равди «Звягельтепло», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг»;

- внести зміни до Договору постачання природного газу № 8014-ПСО(ТКЕ)-10 від 19.09.2022, укладеного між Комунальним підприємством Новоград-Волинської міської ради «Новоград-Волинськтеплокомуненерго», яке перейменоване на Комунальне підприємство Звягельської міської ради «Звягельтепло», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», шляхом його доповнення пунктами 5.1-1 та 5.7 у наступній редакції:

« 5.1-1. Крім випадків, передбачених пунктом 5.7 цього Договору, Споживач здійснює розрахунок за придбані обсяги природного газу в наступному порядку:

- 70 відсотків вартості фактично переданого відповідно до акту/актів приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу;

- остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту/актів приймання-передачі природний газ - до 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому Споживач повинен був сплатити 70 відсотків грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту/актів приймання-передачі, фактична вартість переданого Споживачу природного газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.3 пункту 3.5 цього Договору.

5.7. Розрахунки за Договором в обсязі заборгованості з різниці в тарифах, підтвердженої для Споживача територіальними комісіями з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах, здійснюється за рахунок видатків Державного бюджету за цільовим призначенням в порядку організації взаєморозрахунків, встановленому законодавством. До завершення процедури врегулювання заборгованості Споживача за рахунок видатків Державного бюджету, розрахунки між сторонами за Договором на узгоджену суму заборгованості з різниці в тарифах можуть здійснюватися виключно шляхом відступлення Споживачем на користь Постачальника права вимоги на відшкодування заборгованості з різниці в тарифах.».

Обґрунтовуючи заявлені вимоги Позивач зазначає, що договір у частині порядку та умов проведення розрахунків, укладені Позивачем під впливом тяжкої для нього обставини. Зокрема, наявності у Позивача, як виробника та постачальника теплової енергії, обов`язку забезпечити опалювальний сезон за умов дії мораторію на підвищення тарифів на теплову енергію та послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, відсутності здійснення гарантованих державою компенсацій з різниці в тарифах, перебування позивача у тяжкому фінансовому стані та за умови, коли Відповідач був єдиним можливим постачальником природного газу для позивача.

Підставою позову і Позивач визначив положення статті 233, 651, 652 ЦК України.

2. Стислий виклад позиції Відповідача

Заперечуючи проти позову, Відповідач вказує на те, що Позивачем не доведено настання для нього тяжких обставин у розумінні положень статті 233 ЦК України, зокрема, Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що опалювальний сезон 2022-2023 років був для нього тяжкою обставиною в контексті укладання оспорюваних умов Договору, як і не надано доказів того, що внаслідок укладання договору Позивач зазнав збитків.

При цьому, договір укладено між сторонами внаслідок здійснення звичайної господарської діяльності, а не у зв`язку з необхідністю усунення тяжких обставин, яку згідно доводів Позивача так і не усунуто(складні умови опалювального сезону, неможливість закупити природній газ у іншого постачальника та мораторій на підвищення тарифів, відсутність компенсації).

3. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 04.08.2025.

01.07.2025 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву.

07.07.2025 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

08.07.2025 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву.

У підготовчому засіданні 04.08.2025 судом закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 11.08.2025.

У судовому засіданні 11.08.2025 представником Позивача надано пояснення по суті поданого позову, який сторона просила суд задовольнити.

Представник Відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши вступні слова представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, у судовому засіданні 11.08.2025 відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

19.09.2022 між ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» та КП Новоград-Волинської міської ради «Новоград-Волинськтеплокомуненерго) (на підставі рішення Новоград-Волинської міської ради від 22.12.2022 №726 перейменовано на Комунальне підприємство Звягельської міської ради «Звягельтепло») укладено договір № 8014-ПСО(ТКЕ)-10 постачання природного газу (далі за текстом - Договір).

Відповідно до умов пункту 1.2 Договору газ, що продається за цим Договором, використовується споживачем для власних потреб або в якості сировини і не може бути використаний для перепродажу.

Згідно з пунктом 2.1 Договору постачальник передає споживачу на умовах цього Договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з вересня 2022 по березень 2022 року.

Розділом 5 Договору сторони встановили порядок та умови розрахунків за природний газ.

Відповідно до пункту 5.1 Договору Споживач здійснює розрахунок за придбані обсяги природного газу у такому порядку:

- 70 відсотків вартості фактично переданого відповідно до акта/актів приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу;

- остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту/актів приймання-передачі природний газ - до 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому Споживач повинен був сплатити 70 відсотків грошових коштів за відповідний розрахунковий період.

У разі відсутності акта/актів приймання-передачі, фактична вартість переданого Споживачу природного газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.3 пункту 3.5 цього Договору.

Відповідно до пункту 5.4 Договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника, зазначений в розділі 14 цього Договору.

Споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 5.1 цього Договору.

З матеріалів справи вбачається, що Позивач 05.05.2025 звернулося до ТОВ ГК «Нафтогаз Трейдинг» із листом №426 з пропозицією внести зміни до договору № 8014-ПСО(ТКЕ)-10 постачання природного газу від 19.09.2022, шляхом викладення пункту 5.1 в новій редакції та доповнення Договору пунктом 5.8 у наступній редакції:

« 5.1 Крім випадків, передбачених пунктом 5.8 цього Договору, Споживач здійснює розрахунок за придбані обсяги природного газу в наступному порядку:

- 70 відсотків вартості фактично переданого відповідно до акту/актів приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу;

- остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту/актів приймання-передачі природний газ - до 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому Споживач повинен був сплатити 70 відсотків грошових коштів за відповідний розрахунковий період.

У разі відсутності акту/актів приймання-передачі, фактична вартість переданого Споживачу природного газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.3 пункту 3.5 цього Договору.

5.8. Розрахунки за Договором в обсязі заборгованості з різниці в тарифах підтвердженої для Споживача територіальними комісіями з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах, здійснюється за рахунок видатків Державного бюджету за цільовим призначенням в порядку організації взаєморозрахунків встановленому законодавством. До завершення процедури врегулювання заборгованості Споживача за рахунок видатків Державного бюджету, розрахунки між сторонами за Договором на узгоджену суму заборгованості з різниці в тарифах можуть здійснюватися виключно шляхом відступлення Споживачем на користь Постачальника права вимоги на відшкодування заборгованості з різниці в тарифах.»

В свою чергу Відповідачем надано відповідь від 13.05.2025 №125/3/2-15694, якою позивачу відхилив вказану пропозицію Позивача.

Позивач посилаючись на вчинення ним Договору під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах, звертається до суду з позовом до ТОВ ГК «Нафтогаз Трейдинг» (Постачальника) про визнання недійними пунктів Договору, якими встановлюється порядок та строк оплати за фактично поставлений природний газ (пункту 5.1 та 5.4 Договору), а замість спірних пунктів Договору просить суд також доповнити договір новими умовами.

Позивач, звертаючись до суду з позовом вказував на те, що викладені у Договорі умови в частині розрахунків є невигідними для нього і такий договір укладено під впливом тяжкої обставини, а саме необхідності Позивача як підприємства критичної інфраструктури забезпечити опалювальний сезон в умовах повномасштабної війни, за відсутності якої (обставини) Позивач не погодився б на укладення такого договору.

Так, укладаючи спірний Договір Позивач розраховував на те, що держава, яка встановила пряму забору на підвищення тарифів статтею 1 Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» від 29.07.2022 № 2479-IX, якою встановлено, що протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, забороняється підвищення тарифів на: - послуги з розподілу природного газу для побутових споживачів; - теплову енергію (її виробництво, транспортування та постачання) для населення; - послуги з постачання теплової енергії для населення та постачання гарячої води для населення виконає свої зобов`язання по компенсації різниці в тарифах і за рахунок вказаних коштів підприємство розрахується з Відповідачем за поставлений природний газ, адже іншого джерела надходження коштів просто не існує.

Заперечуючи проти позову, Відповідач вказує на те, що сам по собі факт укладання договору на умовах, які Позивач суб`єктивно вважає невигідними, не є підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним на підставі статті 233 ЦК України.

Верховний Суд у постановах від 02.08.2018 у справі № 918/341/16, від 14.02.2018 у справі № 910/8862/17, від 06.03.2018 у справі № 910/8866/17 неодноразово наголошував, що для застосування статті 233 ЦК України має бути причинно-наслідковий зв`язок між тяжкими обставинами та укладеним правочином (його укладання саме з метою усунення обставин).

У спірних правовідносинах, укладення договору постачання природного газу відбулося внаслідок здійснення звичайної господарської діяльності Позивача, що підтверджується його Статутом, а не у зв`язку з необхідністю усунення тяжких обставин.

Відповідач не погоджується з тим, що наведені Позивачем у позові обставини є тяжкими в розумінні статті 233 ЦК України, оскільки при укладенні правочину під впливом тяжкої обставини особа отримує можливість усунути тяжку обставину, яка змусила її це зробити. В той же час, укладення Договору не усунуло обставини, які Позивач вважає тяжкими (складні умови опалювального сезону, неможливість закупити природній газ у іншого постачальника та мораторій на підвищення тарифів, відсутність компенсації)

Договір укладено 19.09.2022, тобто майже за місяць до Розпорядження міського голови Новоград-Волинської міської ради Житомирської області від 17.10.2022 № 275(о) про початок опалювального сезону 2022/2023 та під час воєнного стану, а отже, жодним чином не міг вплинути та не вплинув на початок опалювального періоду, який розпочався з 20.10.2022.

Окрім того, початок опалювального сезону 2022/2023 не можна вважати тяжкою обставиною, оскільки опалювальний сезон починається в Україні кожного року та є передбачуваною та навіть очікуваною подією, що має відношення до звичайної господарської діяльності Позивача.

Більше того, Відповідач стверджує, що на момент укладення Договору Позивачу не було відомо дати початку опалювального сезону, адже відповідне Розпорядження міського голови Новоград-Волинської міської ради Житомирської області було лише 17.10.2022.

При цьому, у поданому позові Позивачем чітко не зазначено, що саме він вважає тяжкою обставиною, оскільки початок опалювального сезону 2022/2023 очевидно неможливо віднести до таких обставин, а існування реальної загрози зриву опалювального сезону та/ або його залежність від укладеного з Відповідачем Договору Позивачем не доведено.

Так, Відповідач стверджує, що на момент укладення Договору Сторони знаходились в рівних умовах, в той же час, невиконання Позивачем своїх зобов`язань з оплати за поставлений за Договором природний газ спричиняє додатковий негативний вплив на фінансово-економічне становище Відповідача.

Спростовуючи аргументи Позивача, Відповідач стверджує, що Позивач був вільний у виборі будь-якого продавця природного газу на ринку природного газу за цінами, що вільно встановлюються на ринку, а не тільки шляхом отримання природного газу від ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», що безпосередньо вбачається з положень Закону України «Про ринок природного газу».

Заперечуючи щодо посилань Позивача на бездіяльність держави, Відповідач зазначає, що у разі незгоди із установленими Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування державних регульованих цін на теплову енергію в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, без визначення джерел для відшкодування різниці між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів Позивач не позбавлений права оскаржити такі рішення до суду, однак матеріали справи не містять доказів звернення Позивач до суду з відповідним позовом.

При цьому, Відповідач, не є учасником даних правовідносин, які склались між Позивачем та державою, а свої зобов`язання перед Позивачем з поставки природного газу він виконав належним чином та в повному обсязі.

Згідно доводів Відповідача, Позивачем не доведено того, що внаслідок укладання Договору з Відповідачем він опинився у важкому фінансовому становищі чи йому було завдано збитки, що такі збитки були завдані саме внаслідок укладення Договору тощо, а матеріали справи взагалі не містять жодної інформації та доказів про фінансовий стан Позивача, ризиків банкрутства, тощо.

Крім того, позовна заява не містить інформації щодо невиконання перед Позивачем кінцевими споживачами зобов`язань з оплати теплової енергії чи гарячої води, тощо. Отже, між укладенням Договору та становищем Позивача відсутній причинно-наслідковий зв`язок, що свідчить про недоведеність Позивачем крайньої невигідності Договору.

Підсумовуючи викладене, Відповідач звертає увагу суду, що поведінка Позивача є недобросовісною направленою на уникнення сплати заборгованості за спожитий природний газ, а Позивачем не доведено наявність підстав для зміни умов договору відповідно до статті 651 ЦК України.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД

Згідно з частиною 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; - правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; - правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з частинами 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Згідно з частиною першою статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Для визнання правочину недійсним з наведеної вище підстави позивач має довести наявність у сукупності таких обставин: 1) наявність тяжкої обставини; 2) наявність нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину.

Тобто, позивач має довести те, що оспорюваний ним договір був вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин та/або їх негативних наслідків і внаслідок вчинення такого правочину він отримав можливість усунути тяжку обставину, внаслідок якої був укладений договір. Також має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не був би вчинений взагалі або був би вчинений на інших умовах; 3) наявність невигідних для себе умов правочину; 4) факт вчинення правочину добровільно, без насильства, обману чи помилки; 5) факт того, що він, вчиняючи договір на невигідних умовах, усвідомлював свої дії, але вимушений був це зробити через тяжкі для нього обставини.

У відповідності до Закону «Про ринок природного газу» в Україні діє ринок природного газу.

Згідно зі статтею 3 Закону «Про ринок природного газу» одними із принципів функціонування ринку природного є вільна торгівля природним газом та вільний вибір постачальників природного газу.

У відповідності до статті 13 Закону «Про ринок природного газу» споживач має право на вільний вибір постачальника та безоплатну зміну постачальника.

Згідно частиною другою статті 12 Закону «Про ринок природного газу», постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, суд погоджується з доводами Відповідача, що Позивач для забезпечення опалювального періоду 2022/2023 був вільний у виборі будь-якого продавця природного газу на ринку природного газу за цінами, що вільно встановлюються на ринку, а не тільки шляхом отримання природного газу від ТОВ ГК «Нафтогаз Трейдинг», що безпосередньо висновується з положень Закону України «Про ринок природного газу».

При цьому доводи Позивача про те, що він був зобов`язаний купувати газ саме у Відповідача, оскільки ціни на природний газ у нього були значно нижчими за ринкові, очевидно не можуть підтверджувати невигідність умов укладеного сторонами договору та наявність тяжких обставин у спірних правовідносинах, оскільки їх суть навпаки зводиться до того, що Позивач врегулював свої відносини щодо отримання природного газу за найвигіднішими на ринку на той час умовами.

Судом встановлено, що на розгляді Верховного Суду перебувала справа №910/17359/23 за позовом споживача до ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» про визнання недійсними пунктів договору постачання природного газу у зв`язку з наявністю тяжких обставин та вкрай невигідних умов.

Верховний Суд у справі №910/17359/23, зокрема, зазначив: «Згідно з пунктом 16 частини третьої статті 4 ЗУ «Про ринок природного газу» Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства забезпечує споживачам (оптовим покупцям) можливість вільно обирати та змінювати постачальника (оптового продавця) на умовах, передбачених цим Законом та іншими актами законодавства.

Апеляційний господарський суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, дійшов вірного висновку, що позивачем не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання спірного Договору недійсним відповідно до вимог частини першої статті 233 ЦК України. Укладення сторонами оспорюваного Договору в частині пункту 4.3. Розділу 4., а саме підписання Додаткової угоди № 1 від 26.05.2022 до Договору, якою сторони погодили новий порядок розрахунків за фактично переданий газ, свідчить про вільне волевиявлення сторін щодо погодження спірного пункту Договору, а тому доводи скаржника, що спірний правочин вчинено під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах не знайшли свого підтвердження. ПАТ «Донбасенерго» не доведено, що оспорюваний Договір вчинений ним саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин та/або їх негативних наслідків, як і не доведено, що за відсутності тяжкої обставини оспорюваний Договір позивачем би не укладався, або був би укладений на інших умовах".

Так, висновки Верховного Суду, зроблені у постанові від 27.06.2024 справі №910/17359/23, підлягають врахуванню при розгляді даної справи, оскільки ці справи є подібними за змістовим критерієм (оспорювання споживачем умов договору постачання природного газу щодо порядку розрахунків з підстав, визначених статтею 233 ЦК України, коли постачальник заперечує такі доводи, зокрема посилаючись на те, що договір укладено внаслідок реалізації права споживача вільно обирати продавця природного газу).

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відсутні тяжкі обставини, оскільки Позивач міг придбати природний газ для проведення опалювального сезону 2022/2023 не тільки у Відповідача, а у будь-якого продавця на ринку природного газу. При тому, що Позивач міг отримати природний газ й в постачальника остатньої надії, який згідно Закону України «Про ринок природного газу» не міг відмовити Позивачу в укладенні договору на постачання природного газу, зокрема для забезпечення опалювального періоду 2022/2023, як про це вірно зауважує Відповідач.

Необхідним критерієм для визнання правочину недійсним на підставі статті 233 ЦК України, є доведення нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин. Тобто, внаслідок вчинення такого правочину особа отримує можливість усунути тяжку обставину, яка змусила її це зробити.

Верховний Суд у постановах від 02.08.2018 у справі № 918/341/16, від 14.02.2018 у справі № 910/8862/17, від 06.03.2018 у справі № 910/8866/17 неодноразово наголошував, що для застосування статті 233 ЦК України має бути причинно-наслідковий зв`язок між тяжкими обставинами та укладеним правочином (його укладання саме з метою усунення обставин).

Разом з тим, у спірних правовідносинах, укладення договору постачання природного газу відбулося внаслідок здійснення звичайної господарської діяльності Позивача, а не у зв`язку з необхідністю усунення тяжких обставин.

Згідно з частиною 1 статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

У відповідності до висновків, зроблених у постанові Верховного Суду від 14.07.2022 у справі № 910/9626/20, для визнання правочину недійсним необхідно встановити наявність двох обставин: тяжких обставин та вкрай невигідних умов вчинення правочину.

Так, у постанові від 12.08.2021 у справі № 910/4288/20 Верховний Суд, зокрема, зазначив, що для застосування статті 233 ЦК України умови правочину повинні бути не просто невигідними, а вкрай невигідними. Тобто, такі умови мають бути явно кабальними для особи.

Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 16.09.2021 у справі №404/8483/15-ц, стаття 233 ЦК України хоча і не встановлює, чого саме мають стосуватися умови правочину, однак з аналізу цієї норми випливає, що це насамперед ціна або інші обтяжливі для особи обов`язки.

Таким чином, для визнання недійним правочину на підставі частини першої статті 233 ЦК України позивач має довести не тільки наявність тяжких обставин, а й наявність невигідності умов, на яких укладено договір. При цьому доведенню підлягає не будь-яка форма невигідності, а саме крайня форма невигідності, тобто умови договору мають бути явно кабальними для позивача.

У спірних правовідносинах Позивач просить суд визнати недійними пункти Договору, якими передбачено що оплата здійснюється за фактом отримання природного газу.

Разом з тим, умова про оплату за фактично поставлений природний газ не носить крайньої форми невигідності для Позивача.

Так, згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

За змістом пункту 21 розділу II Правил постачання природного газу, затверджених НКРЕКП постановою від 30.09.2015 № 2496 (далі - Правила) споживач своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений природний газ на умовах, визначених договорами.

Згідно з пунктом 19 розділу II Правил постачання природного газу, постачальник має право отримувати від споживача своєчасну оплату за природний газ відповідно до умов договору.

Отже, оплата за фактично поставлений природний газ відповідає положенням ЦК України, Закону України «Про ринок природного газу» та Правилам постачання природного газу.

Відповідні умови договору не становлять вкрай невигідного (кабального) характеру для Позивача, а є загальноприйнятими правилами про те, що поставлений товар має бути оплачений.

Суд також зазначає, що здійснення розрахунку за фактично отриманий природний газ, не може бути крайньою формою невигідного становища, оскільки розрахунки могли би проводитися за умовами передоплати, а не післяплати.

Очевидним є те, що передоплата за ще неотриманий природний газ, є більш невигідною для покупця у порівнянні з розрахунком за фактом вже отриманого природного газу.

Крім того, відповідно до статті 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Отже, Законом «Про ринок природного газу» встановлено, що строки та порядок оплати є істотними умовами договору постачання природного газу. Відповідно, умови договору про порядок розрахунків мають регулюватись договором протягом всього часу його дії, а їх зміна можлива лише у спосіб, що визначений договором та/або законом.

Згідно висновків Верховного Суду, які викладені у постановах від 11.08.2021 у справі № 926/324/20, від 18.11.2021 у справі № 907/12/19, від 12.03.2018 у справі № 910/22319/16, від 02.05.2018 у справі № 910/14411/16, умова договору, щодо якої ставиться вимога про визнання її недійсною, не може бути істотною умовою договору, оскільки у такому випадку правочин має бути визнаний недійсним в цілому.

В силу викладеного, вимога Позивач про визнання недійсним пунктів Договору не підлягає задоволенню, оскільки визнання недійсним договору в частині істотних умов не допускається.

Що стосується внесення змін до Договору, суд зазначає, що при обґрунтуванні такої вимог Позивач посилається на положення саме частини 2 статті 651 ЦК України та статті 652 ЦК України.

Згідно з частиною 1 статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до частини 2 статті 651 ЦК України, договір може бути змінено за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною.

Відповідно до частини 1 статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Отже, зміна договору за рішенням суду є винятковим заходом та здійснюється у виключних випадках, визначених статтею 651 та 652 ЦК.

У відповідності до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17, від 16.01.2021 у справі № 910/2861/18, істотним є порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Суд має встановити не лише наявність порушення договору, але й завдання цим порушенням шкоди, її розмір, а також те, чи дійсно суттєвою є різниця між тим, на що мала право розраховувати потерпіла сторона, укладаючи договір, і тим, що насправді вона змогла отримати.

Схожі за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № 910/3568/18, від 17.04.2019 у справі № 910/6381/18, від 14.08.2019 у справі № 910/8819/18.

Посилаючись на положення частини 2 статті 651 ЦК України Позивач обґрунтовує необхідність внесення змін істотною зміною обставин, що регулюється положеннями статті 652 ЦК України.

Так, Позивач зазначає, що фактично склалася ситуація, у якій держава встановлює заборону на підвищення тарифів і тим самим позбавляє надавача відповідної послуги можливості отримати в повному обсязі кошти за її надання в процесі здійснення ним господарської діяльності, обіцяє компенсувати різницю в тарифах, проте не робить цього впродовж декількох років поспіль, але при цьому ще й зобов`язує забезпечити стале проходження опалювального сезону, для чого і необхідно придбавати природний газ.

Відтак, при укладенні Договору Позивач стверджує, що він не міг передбачити настання таких обставин, а якби був обізнаний з ними на момент укладення Договору, то безперечно наполягав би на інших договірних умовах, які б враховували ці зовнішні обставини.

Враховуючи зазначене, суд перш за все зауважує, що якщо держава не компенсує різницю в тарифах впродовж декількох років підряд це не є наслідком поведінки сторін, а є зовнішньою щодо юридичного зв`язку між ними та водночас не залежить від волі сторін Договору, зокрема і Відповідача.

Із наданих Позивачем обґрунтувань суд не вбачає можливості встановити, які саме порушення з боку Відповідача на переконання Позивача є істотним порушенням договірного зобов`язання, що має наслідком внесення змін до такого Договору.

Згідно зі статтею 652 ЦК України, договір може бути змінений у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору. У разі істотної зміни обставин суд може змінити договір за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Відповідно до висновків Верховного Суду, що викладені у постановах від 04.04.2018 у справі № 910/12154/16, від 17.04.2018 у справі № 927/763/17 закон пов`язує можливість внесення змін до договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 ЦК, при істотній зміні обставин.

Істотна зміна обставин, якими сторони керувалися, укладаючи договір, має бути не наслідком поведінки сторін, а бути зовнішньою щодо юридичного зв`язку між ними. Обставини, якими, укладаючи його, керувалися сторони, мають змінитися настільки, що, якби останні могли це передбачити, то б узагалі не уклали договір чи уклали б його на інших умовах. За відсутності істотної зміни обставин, зокрема за незначної їх зміни або за виникнення труднощів у виконанні договору, які сторони могли розумно передбачити, договір не можна змінити за рішенням суду.

В силу викладеного вище, враховуючи надані Позивачем пояснення, судом не вбачається можливості встановити допущенням між сторонами Договору істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при його укладанні.

Посилання Позивача на його сподівання в частині отримання компенсації від держави жодним чином не впливають на Відповідача та на правовідносини, які виникли між сторонами на підставі укладеного Договору, а відтак не є істотною зміною обставин.

Підсумовуючи викладене, вимога Позивача про внесення змін до Договору є необґрунтовано.

Аналогічна правова позиції щодо вирішення спірних правовідносин викладена у постанові Верховного Суду від 19.02.2025 у справі № 910/6198/24, від 15.07.2025 у справі № 910/4381/24 та від 29.07.2025 у справі № 910/4359/24.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

За сукупністю зазначеного, суд дійшов висновку, що Позивачем не доведено належними та допустимими доказами укладання Договору в частині порядку та строків здійснення розрахунків під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах, що виключає можливість визнання в цій частині Договору недійсним на підставі статті 233 ЦК України із врахуванням того, що такі пункти є істотними умовами, а враховуючи відсутність істотної зміни обставин підстави для внесення змін до Договору також відсутні в силу чого позов не підлягає задоволенню.

Судові витрати Позивача відповідно до статті 129 ГПК України не відшкодовуються та покладаються на нього.

Kеруючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, 123, 129, статтями 236-238, статтями 240 та 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Комунального підприємства Звягельської міської ради «Звягельтепло» - відмовити.

2. Судові витрати Комунальному підприємству Звягельської міської ради «Звягельтепло» - не відшкодовуються.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано: 13.08.2025

Суддя Антон ПУКАС