СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року м. Харків Справа № 922/1002/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Білоусова Я.О. , суддя Мартюхіна Н.О.

за участю секретаря судового засідання Довгань А.О.

за участю представників:

позивача Кемінь В.В., довіреність № 96 від 26.08.2024, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю ЗР №21/1175 від 27.06.2017

відповідача не зя`вився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків (вх.№1482Х/2)

на рішення Господарського суду Харківської області від 09.06.2025 (повне рішення складено 19.06.2025, суддя Буракова А.М.) у справі №922/1002/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м. Київ,

до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків, м. Харків,

про стягнення 580 600,22 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 580600,22 грн, з яких: 449950,05 грн - основний борг за договором № 19-1133/21-БО-Т постачання природного газу від 12.11.2021; 26 947,70 грн - пеня; 25776,59 грн - три проценти річних; 77925,88 грн - інфляційні втрати. Також, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь судові витрати, а саме 6967,20 грн сплаченого судового збору та інші витрати, пов`язані з розглядом даної справи.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 09.06.2025 у справі 922/1002/25 позов задоволено повністю. Стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" 449950,05 грн основного боргу; 26947,70 грн пені; 25776,59 грн 3% річних; 77925,88 грн інфляційних втрат та 6967,20 грн судового збору.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції суд визнав доведеним, що у період грудень 2021 року - грудень 2022 року позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 10 324 753,31 грн. Відповідач оплату поставленого газу за договором здійснив частково, сплативши на користь позивача 9 874803,26 грн. Сума основного боргу в розмірі 449950,05 грн залишилась несплаченою. Докази оплати основного боргу у розмірі 449950,05 грн в матеріалах справи відсутні.

Також, суд визнав доведеним порушення відповідачем дисципліни розрахунків за договором та задовольнив позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача пені у розмірі 26947,70 грн, 3% річних у розмірі 25776,59 грн та інфляційні втрати у розмірі 77925,88 грн.

За результатом розгляду клопотання відповідач про зменшення розміру пені, інфляційних втрат та 3% річних на 100% суд дійшов висновку, що доводи відповідача не є виключними обставинами, які можуть стати підставою для зменшення пені; сума неустойки (пені) у співвідношенні до суми несвоєчасно сплаченого основного боргу становить 5,98 %; стягнення пені у такому розмірі не створить для відповідача надмірного фінансового навантаження; підстави для зменшення розміру пені, 3% річних та інфляційних втрат відсутні.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Квартирно-експлуатаційний відділ міста Харків звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 09.06.2025 у справі №922/1002/25 в частині стягнення пені та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні вимог про стягнення 26 947,70 грн пені.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що відповідач є неприбутковою установою, тобто утримується за рахунок коштів відповідного (державного) бюджету. Відповідно до ст.19 Закону України "Про Збройні Сили України" фінансування Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету. Отже, квартирно-експлуатаційний відділ фінансується виключно з Держбюджету. Невиконання відповідачем зобов`язання по оплаті за надані послуги сталося внаслідок недостатку бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Для сплати заборгованості за попередній період (сплата штрафних санкцій) у квартирно-експлуатаційного відділу відсутнє відповідне фінансування.

Апелянт також вважає, що основним питанням при розгляді справи є встановлення вини відповідача. Зокрема, скаржник зазначає, що після початку повномасштабної воєнної агресії, введення воєнного стану, КЕВ продовжує виконувати свій обов`язок, щодо забезпечення оборони Держави Україна шляхом забезпечення функціювання військових частин (організує постачання та зведення укріплень, наметових містечок, казарм, обладнання для проживання військовослужбовців) та установ Міністерства оборони України на території Харківської області. Відповідач за першої можливості виконує свої зобов`язання. В діях відповідача щодо виниклої тимчасової заборгованості немає вини (умислу або необережності), а лише обставини затримка бюджетного фінансування через повномасштабну військову агресію рф проти України; ні предмет, ні підстави позову не містять жодного обґрунтування та документального підтвердження наміру умисного невиконання відповідачем своїх зобов`язань.

Апелянт стверджує, що сума договору (в редакції додаткової угоди №2 до Договору №19-1133/21-БО-Т від 12.11.2021) складає 29773365,87 грн. Сума несплаченого боргу становить 449950,05 грн, що в розрізі загальної суми виниклих зобов`язань становить 1,51 %. Отже, ступінь виконання зобов`язання відповідачем на день подачі позову до суду складає 98,49%, що є важливою обставиною при вирішенні питання про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат. Як вважає скаржник, дані обставини не було з`ясовано судом першої інстанції.

Скаржник також наголошує, що позивачем не надано доказів отримання збитків чи погіршення становища. Проте, нарахування і стягнення з відповідача фінансових санкцій, на оплату яких він не має бюджетних асигнувань, призведе до нестачі коштів для виконання основних функціональних обов`язків; кошти, які відповідач повинен буде заплатити як пеню, будуть використані КЕВ міста Харків для забезпечення функціювання військових частин які обороняють територію Харкова та Харківської області.

Додатково зазначає, що у аналогічних правовідносинах між тими ж самими сторонами у справі №922/4716/24 Верховний Суд розглянув касаційну скаргу ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на рішення попередніх інстанцій щодо зменшення пені на 50 відсотків та ухвалив постанову від 18.06.2025, якою рішення Господарського суду Харківської області від 06.02.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.03.2025 (у частині відмовлених позовних вимог про стягнення пені) залишив без змін.

Посилаючись на наведені доводи апелянт вважає, що судом першої інстанції не повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, а отже рішення повинно бути скасоване та ухвалено нове про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 26947,70 грн.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2025 апеляційна скарга у справі №922/1002/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Гребенюк Н.В., суддя Тихий П.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків на рішення Господарського суду Харківської області від 09.06.2025 у справі №922/1002/25. Розгляд справи призначено на 06.08.2025. Витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/1002/25. Встановлено сторонам строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв і клопотань по суті справи та з процесуальних питань - 15 днів з дня вручення даної ухвали.

16.07.2025 позивачем подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити без задоволення апеляційну скаргу відповідача, рішення Господарського суду Харківської області від 09.06.2025 у справі №922/1002/25 залишити без змін. Вважає, що наведені апелянтом в апеляційній скарзі обставини не є винятковими для зменшення розміру неустойки (пені) на 100%, адже таке зменшення фактично нівелює суть самої санкції та створює умови для уникнення відповідальності з боку відповідача; не погоджується з розрахунком відповідача щодо визначення співвідношення (відсотку) виконання договору, який вважає позивач, відповідачем штучно завищено.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.08.2025, у зв`язку із знаходженням у відпустці судді Гребенюк Н.В. та судді Тихого П.В., для розгляду справи №922/1002/25 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Мартюхіна Н.О.

04.08.2025 відповідач подав заяву про проведення судового засідання за відсутністю учасника справи, посилаючись на завантаженість представників КЕВ м. Харків. Одночасно у поданій заяві представник КЕВ м. Харків просить задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 06.08.2025, що відбувалось в режимі відеоконференції, представник позивача підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу та просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Зважаючи на подане апелянтом клопотання про розгляд справи за відсутності представника Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків, враховуючи, що явка сторін в судове засідання судом обов`язковою не визнавалась, правова позиція відповідача викладена у наданих до матеріалах справи документах та апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується апелянтом в частині задоволення позову про стягнення розміру пені, перегляд рішення Господарського суду Харківської області від 09.06.2025 здійснюється судом апеляційної інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як то встановлено ч. 1 ст. 269 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає таке.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 12.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (постачальник) та Квартирно-експлуатаційним відділом міста Харків (споживач) укладено договір №19-1133/21-БО-Т постачання природного газу (надалі - Договір) з додатковими угодами № 1 та № 2.

За умовами п. 1.1. договору постачальник зобов`язався поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язався прийняти його та оплатити на умовах цього Договору.

Порядок та умови передачі природного газу передбачені пунктами 3.1 3.6 Договору.

Згідно з пунктом 3.5. Договору, приймання-передача газу, переданого постачальником споживачу у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Пунктом 5.1. Договору, встановлено, що оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період (місяць) здійснюється споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку: 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється споживачем до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем в якому споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період.

Згідно пункту 7.2. Договору у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1. та/або строків оплати за пунктом 8.4. цього Договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

У період грудень 2021 року - грудень 2022 року позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 10324753,31 грн згідно Актів приймання - передачі природного газу, які містяться в матеріалах справи, а саме:

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2021, обсяг І переданого газу: 8,44085 тис.м.куб, вартістю: 64014,45 грн.;

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.01.2022, обсяг І переданого газу: 19,70000 тис.м.куб., вартістю: 149402,58 грн.;

- Акт приймання-передачі природного газу від 28.02.2022, обсяг І переданого газу: 17,60000 тис.м.куб., вартістю: 133476,42 грн.

- Акт приймання-передачі природного газу від 28.02.2022, обсяг ІІ переданого газу: 164,53031 тис.м.куб., вартістю: 2723633,96 грн.

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2022, обсяг переданого газу: 40,91266 тис.м.куб., вартістю: 677267,98 грн.

- Коригуючий Акт приймання-передачі природного газу від 25.04.2022, обсяг переданого газу: 40,91266 тис.м.куб., вартістю: 676658,41 грн.

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2022, обсяг І переданого газу: 15,60000 тис.м.куб., вартістю: 118308,65 грн.

- Коригуючий Акт приймання-передачі природного газу від 25.04.2022, обсяг І переданого газу: 15,60000 тис.м.куб., вартістю: 118376,22 грн.

- Акт приймання-передачі природного газу від 30.04.2022, обсяг І переданого газу: 4,40000 тис.м.куб., вартістю: 33303,54 грн.

- Акт приймання-передачі природного газу від 30.04.2022, обсяг ІІ переданого газу: 5,98936 тис.м.куб., вартістю: 99058,60 грн.

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.05.2022, обсяг І переданого газу: 0,12929 тис.м.куб., вартістю: 980,52 грн.

- Акт приймання-передачі природного газу від 30.06.2022, обсяг переданого газу: 0,00149 тис.м.куб., вартістю: 24,66 грн.

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.07.2022, обсяг переданого газу: 0,00155 тис.м.куб., вартістю: 25,66 грн.

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.08.2022, обсяг переданого газу: 0,00155 тис.м.куб., вартістю: 25,66 грн.

- Акт приймання-передачі природного газу від 30.09.2022, обсяг переданого газу: 0,00151 тис.м.куб., вартістю: 25,00 грн.

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.10.2022, обсяг переданого газу: 13,21452 тис.м.куб., вартістю: 218751,67 грн.

- Акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2022, обсяг переданого газу: 51,82763 тис.м.куб., вартістю: 857948,74 грн.

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2022, обсяг переданого газу: 15,41383 тис.м.куб., вартістю: 116896,75 грн.

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2022, обсяг переданого газу: 77,22592 тис.м.куб., вартістю: 1278389,17 грн.

Згідно додаткової угоди №2 до Договору, загальна вартість договору становить 29773365,87 грн (разом з ПДВ 35 728 039,05 грн).

Звертаючись до Господарського суду Харківської області позивач зазначав, що ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" належним чином виконало свої зобов`язання за договором та поставило відповідачу в період грудень 2021- січень-грудень 2022 року природний газ на загальну суму 10324753,31 грн, що позивач підтверджував доданими до позовної заяви Актами приймання-передачі природного газу.

Проте, відповідачем, як споживачем, оплату за поставлений природний газ було здійснено частково на суму 9874803,26 грн, що позивач підтверджував наданою до матеріалів справи довідкою АТ "Ощадбанк" №77/4-09/14446/2025 від 04.02.2025 (а.с. 42 т. 1). Таким чином, вважаючи свої права порушеними, позивач просив суд стягнути з Харківського квартирно-експлуатаційного відділу м. Харківза договором постачання природного газу№19-1133/21-БО-Т від 12.11.2021 основний борг у розмірі 449 950,05 грн, 26 947,70 грн пені, 25776,59 грн 3% річних та 77 925,88 грн інфляційних втрат.

Рішення суду першої інстанції, яким позовні вимоги задоволено та відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зменшення фінансових санкцій на 100% є предметом апеляційного перегляду в частині задоволених позовних вимог про стягнення 26 947,70 грн пені.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає, що згідно з частинами 1 та 3 статті 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, Правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з нормами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1 статті 193 Господарського кодексу України).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

Виходячи з наведених приписів, законодавцем передбачено настання для боржника певних негативних наслідків, встановлених договором або законом, в разі порушення своїх зобов`язань.

Як встановлено вище, між Харківським квартирно-експлуатаційним відділом м. Харків, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" укладено договір постачання природного газу, який є підставою для виникнення у його сторін майново-господарських зобов`язань відповідно до статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статей 11, 202, 509 Цивільного кодексу України.

Умовами п.7.2. Договору сторони узгодили, що у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1. та/або строків оплати за пунктом 8.4. цього Договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

У даній справі позовні вимоги про стягнення з відповідача суми основного боргу, 3% річних, інфляційних втрат та пені у визначених позивачем розмірах були розглянуті та задоволені місцевим господарським судом. Рішення суду першої інстанції в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних відповідачем не оскаржується. Разом з цим, апелянт вважає про відсутність підстав для стягнення з відповідача пені.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається,що одночасно у відзиві на позовну заяву (а.с. 123) відповідач просив суд першої інстанції зменшити розмір пені, 3% річних та інфляційних втрат на 100%.

Доводи заявленого клопотання відповідач обґрунтовував тим, що КЕВ у м. Харків є бюджетною установою, фінансується з Державного бюджету та є розпорядником бюджетних коштів виключно в межах зобов`язань бюджетного періоду. Невиконання зобов`язань по оплаті за надані послуги сталось внаслідок недостатку бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Відповідач здійснює безпосереднє квартирно-експлуатаційне забезпечення, спрямоване на безпечну експлуатацію, утримання казармено-житлового фонду, об`єктів соціально-культурного призначення, комунальних споруд та інженерних мереж військових містечок забезпечення військових частин квартирним майном.

Звертав увагу, що сума договору (в редакції додаткової угоди №2 до Договору) становить 29 773 365,87 грн, сума несплаченої заборгованості - 449950,05 грн, що, за розрахунком відповідача, в розрізі загальної суми зобов`язань, становить 1,51%; ступінь виконання зобов`язання за Договором на день подачі позову становить 98,49%, що,вважав відповідач, є важливою обставиною для вирішенні питання про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Таким чином, посилаючись на важливість збереження господарської діяльності відповідача, відсутність доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору, відсутність в діях відповідача прямого умислу, спрямованого на порушення зобов`язання, з огляду на приписи статей 253, 509, 525, 526, 549, 551, 610, 611, 627, 629 Цивільного кодексу України та статей 231-233 Господарського кодексу України, відповідач вважав про наявність підстав для зменшення розміру пені, 3% річних та інфляційних втрат на 100%.

Місцевий господарський суд, відмовляючи у задоволенні вказаного клопотання, не вважав обґрунтованими посилання відповідача щодо значного навантаження на бюджет через фінансові санкції. Як вважав суд, такі доводи не підтверджені відповідними доказами, у зв`язку з чим такі доводи не можуть вважатись виключними обставинами, які можуть стати підставою для зменшення пені.

Крім того, суд вважав, що у системному аналізі фактичних обставин функціонування ринку природного газу та його нормативного регулювання, єдиним джерелом компенсації понесених постачальником втрат є стягнення з контрагентів усіх можливих штрафних санкцій, а також 3% річних та інфляційних втрат, що передбачено законодавством України і умовами укладеного договору. До того ж, за підрахунком суду, сума неустойки (пені) у співвідношенні до суми несвоєчасно сплаченого основного боргу становить - 5,98 %. Отже, стягнення пені у такому розмірі суд вважав таким, що не створить для відповідача надмірного фінансового навантаження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає, згідно з частиною першою статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За частиною другою статті 233 ГК України якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічні положення також містить частина третя статті 551 ЦК України, положення якої України надають суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд наголошує, що неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.

Таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі №910/14591/21).

Таким чином, господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за неналежне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника і не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

У цих висновках суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.04.2023 у справі № 199/3152/20 (Провадження № 14-224цс21) з посиланням на висновки в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, (провадження № 12-79гс19) (пункт 8.24) та від 28.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, (провадження № 14-623цс18) (пункт 85).

У визначенні підстав для зменшення розміру неустойки суд виходить з такого.

За частиною другою статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 ГК України).

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20).

З огляду на судову практику, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 22.05.2019 у справі № 910/11733/18).

При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 920/1013/18, від 26.03.2020 у справі № 904/2847/19).

При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18).

Поряд з викладеним суд зазначає, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки.

Крім цього категорії "значно" та "надмірно", які використовуються в статті 551 ЦК України та в статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (висновок сформульований в постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 916/878/20).

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що порушення зобов`язання сталось внаслідок недостатку бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами і для сплати заборгованості за попередній період (сплата штрафних санкцій) у квартирно-експлуатаційного відділу відсутнє відповідне фінансування, що вважає апелянт, свідчить про відсутність вини (умислу або необережності) відповідача. Затримка бюджетного фінансування відбулось через повномасштабну військову агресію рф проти України.

Колегія суддів зазначає, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Частиною першою статті 96 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Частина 2 статті 218 Господарського кодексу України та стаття 617 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання. Отже, відсутність бюджетного фінансування не може вважатись тією обставиною непереборної сили в розумінні ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України та не може вважатись підставою для звільнення боржника від обов`язку виконання зобов`язання за Договором, в даному випадку, сплатити неустойки.

Крім того, здійснення господарської діяльності позивачем також відбувається в умовах воєнного стану і стягнення штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат з контрагентів є джерелом компенсації понесених постачальником втрат, право на отримання яких позивач має в силу укладеного сторонами Договору.

З матеріалів справи також вбачається, що за змістом поданого клопотання, відповідач просить зменшити розмір пені на 100%. В апеляційній скарзі скаржник просить у задоволенні позовних вимог про стягнення 26 947,70 грн пені відмовити. Тобто, фактично відповідач просить звільнити його від сплати неустойки (пені).

Колегія суддів з приводу наведених вимог відповідача зазначає, що у постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 Об`єднана палата Касаційного господарського суду, зазначила, що чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір (пункт 7.14); і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер (пункти 7.25-7.30).

Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.

Таким чином, в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 ГК України і частині третій статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.

Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі № 914/3231/16, від 10.08.2023 у справі № 910/8725/22, від 26.09.2023 у справі № 910/22026/21, від 02.11.2023 у справі №910/13000/22, від 07.11.2023 у справі № 924/215/23, від 09.11.2023 у справі № 902/919/22).

Водночас, зменшення розміру пені на 99 % фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін (правова позиція Верховного Суду в постановах від 04.02.2020 у справі 918/116/19 (пункт 8.15), від 15.06.2022 у справі № 922/2141/21, від 05.04.2023 у справі №910/18718/21 тощо).

В той же час, зважаючи на вищенаведену практику Верховного Суду, колегія суддів приходить до висновку, що застосовуючи дискреційні повноваження під час вирішення питання про зменшення неустойки (пені, в даному випадку), суду надано право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати, про що фактично просить апелянт.

Приймаючи до уваги доводи скаржника щодо важливості та специфіки статутної діяльності відповідача в умовах воєнного стану, колегія суддів враховує, що із загальної вартості поставленого за Договором природного газу на суму 10 324 753,31 грн, оплату за поставлений природний газ відповідачем здійснено на суму 9874803,26 грн. Тобто відповідачем сплачено 95,6% вартості поставки за Договором. Разом з цим, суд також враховує, що сума неустойки (пені) у співвідношенні до суми несвоєчасно сплаченого основного боргу становить 5,98 %. Тобто, стягнення пені у заявленому позивачем розмірі у співвідношенні до розміру заборгованості, не може свідчити про надмірне фінансове навантаження для відповідача, про що обґрунтовано зазначив суд першої інстанції. До того ж, зважаючи на відсутність доказів хоча б часткового погашення заборгованості за договором за період нарахування неустойки (з 01.07.2023 по 15.08.2023) та до моменту подання 21.03.2025 позову, колегія суддів вважає, що нарахування позивачем пені не може свідчити про набуття в даному випадку пенею ознак каральної санкції та не свідчить про збагачення кредитора за рахунок боржника, а свідчить лише про її справедливий компенсаційний характер у зв`язку із порушенням відповідачем умов договору .

Доводи апелянта про те, що сума договору (в редакції додаткової угоди №2 до Договору №19-1133/21-БО-Т від 12.11.2021) складає 29773365,87 грн, сума несплаченого боргу становить 449950,05 грн, що в розрізі загальної суми виниклих зобов`язань становить 1,51 %, а тому ступінь виконання зобов`язання відповідачем на день подачі позову до суду складає 98,49%, спростовуються матеріалами справи, оскільки як встановлено під час розгляду справи, загальна сума поставки за Договором становить 10 324 753,31 грн.

Щодо доводів апелянта про ненадання позивачем доказів отримання збитків чи погіршення становища, то, як правомірно зазначив місцевий господарський суд з посиланням на постанову Верховного Суду від 21.06.2021 у справі № 904/3177/20, зміст положень статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України не зобов`язує кредитора доводити наявність у нього збитків для того, щоб притягнути боржника до відповідальності у вигляді штрафних санкцій

Апелянт також зазначає, що в аналогічних правовідносинах між тими ж самими сторонами у справі №922/4716/24 Верховний Суд розглянув касаційну скаргу ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на рішення попередніх інстанцій щодо зменшення пені на 50% та ухвалив постанову від 18.06.2025, якою рішення Господарського суду Харківської області від 06.02.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.03.2025 (у частині відмовлених позовних вимог про стягнення пені) залишив без змін.

В контексті порушеного апелянтом питання колегія суддів зазначає, що Об`єднана палата Касаційного господарського суду від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 виснувала про індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання).

При вирішенні питання щодо наявності підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить із конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, котрі водночас мають узгоджуватися з положеннями статті 233 ГК України і частини третьої статті 551 ЦК України.

Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі №914/3231/16, від 10.08.2023 у справі №910/8725/22, від 26.09.2023 у справі №910/22026/21, від 02.11.2023 у справі №910/13000/22, від 07.11.2023 у справі №924/215/23, від 09.11.2023 у справі №902/919/22 тощо).

Суд враховує, що у справі №922/4716/24 предметом стягнення була заборгованість за поставку природного газу в розмірі 2 160991,12 грн за період жовтень - грудень 2023 року, а пеня, заявлена до стягнення в розмірі 296795,44 грн, становила майже 14% від суми боргу; розмір пені було зменшено на 50%. В той же час, у справі, що розглядається, предметом розгляду є відносини, що виникли на підставі договору, укладеного у листопаді 2021 року; відповідачем хоча і було здійснено розрахунки за договором на 95,6%, поряд з цим, колегія суддів враховує, що розмір заявленої до стягнення пені становить 5,98 %, розмір якої відповідач просив зменшити на 100%.

Отже, справа, на яку посилається скаржник, свідчить про очевидну різноманітність обставин (підстав та чинників), а також іншу доказову базу, яка була врахована та вплинули на рішення Верховного Суду, прийняте за наслідками перегляду оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій щодо застосування статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України, та які не корелюються з обставинами, встановленими судом першої інстанції у справі, що переглядається (№922/1002/25).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження, що виключає можливість скасування рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

За результатом апеляційного перегляду справи колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Харківської області від 09.06.2025 у справі №922/1002/25 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись ст.ст. 254, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 09.06.2025 у справі №922/1002/25 в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повна постанова складена 08.08.2025.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя Н.О. Мартюхіна