ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2025м. ДніпроСправа № 904/3005/25

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Мороз В.В.

та представників:

від позивача: Носкова Н.М.;

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СТО "Респект" (м. Дніпро)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Фаворит Авто Дніпро" (м. Дніпро)

про стягнення заборгованості за договором про технічне обслуговування та ремонт транспортного засобу № РС-19.21 від 01.10.2021 у загальному розмірі 576 718 грн. 30 коп.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СТО "Респект" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Фаворит Авто Дніпро" (далі - відповідач) заборгованість за договором про технічне обслуговування та ремонт транспортного засобу № РС-19.21 від 01.10.2021 у загальному розмірі 576 718 грн. 30 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 440 642 грн. 38 коп. - основний борг;

- 58 559 грн. 69 коп. - пеня;

- 63 667 грн. 71 коп. - інфляційні втрати;

- 13 848 грн. 52 коп. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором про технічне обслуговування та ремонт транспортного засобу № РС-19.21 від 01.10.2021 в частині повного та своєчасного розрахунку за надані позивачем у 2022 році послуги з технічного обслуговування та/або ремонту автомобільного транспортного засобу, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 440 642 грн. 38 коп. За прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 6.2. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за період прострочення з 17.05.2024 по 18.11.2024 в сумі 58 559 грн. 69 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з червня 2024 року по квітень 2025 року у сумі 63 667 грн. 71 коп., а також 3% річних за період прострочення з 17.05.2024 по 03.06.2025 у сумі 13 848 грн. 52 коп.

Також позивач просить суд судові витрати по справі покласти на відповідача.

Позовну заяву було подано без додержання вимог, встановлених статтями 162, 164 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.06.2025 позовну заяву було залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків протягом 7-ми днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Від позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (вх. суду № 26289/25 від 18.06.2025).

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 18.06.2025 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 08.07.2025.

Від відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла заява (вх. суду №29354/25 від 07.07.2025), в якій він просить суд відкласти розгляд справи у зв`язку з участю його представника в іншому судовому засіданні.

У підготовче засідання 08.07.2025 з`явився представник позивача, представник відповідача у вказане засідання не з`явився, при цьому судом була врахована наявність заяви відповідача про відкладення розгляду справи, яка була задоволена судом.

Також судом було відзначено, що станом на 08.07.2025 матеріали справи не містять відзиву на позовну заяву.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 08.07.2025 підготовче засідання було відкладено на 22.07.2025.

Від позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшло клопотання про долучення доказів (вх. суду № 29564/25 від 08.07.2025), в якому він просить суд долучити до матеріалів справи Акт надання послуг № 134 від 31.10.2022, Акт надання послуг № 133 від 31.10.2022 та Акт надання послуг № 120 від 19.10.2022.

Від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі (вх. суду № 31945/25 від 22.07.2025), в якому він просить суд зупинити провадження у справі до моменту вирішення питання в іншій справі, що розглядається в порядку кримінального провадження № 0000887 від 21.07.2025.

В обґрунтування поданого клопотання відповідач посилається на таке:

- позивач намагається у судовому порядку стягнути з відповідача грошові кошти за неналежне виконання останнім зобов`язань за договором № PC-19.21 від 01.10.2021 в частині нездійснення оплат за послуги, які відповідач за його твердженнями надав позивачу. Відповідач зауважує, що, фактично, послуги за спірним договором позивачем відповідачу не надавались, відповідно, позивач, зловживаючи своїми правами, звернувся до суду із даним позовом, з метою стягнення з відповідача грошових коштів, на отримання яких не має права;

- відповідач зазначає, що з вказаного приводу звернувся із заявою до правоохоронних органів з повідомленням про те, що посадові особи ТОВ "СТО "Респект" вчинили щодо ТОВ ТК "Фаворит Авто Дніпро" дії, які мають ознаки складу злочину, передбаченого частиною 3 статті 190 Кримінального кодексу України. На підставі вказаного повідомлення, у відповідності до вимог статті 214 Кримінального процесуального кодексу України, слідчим відділом ВП № 3 ДРУП № l ГУНП в Дніпропетровській області 21.07.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про вчинення відносно ТОВ "ТК "ФАД" кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 190 Кримінального кодексу України, та розпочато кримінальне провадження № 0000887, яке наразі триває. У зв`язку з викладеним, відповідач зауважує, що оскільки у викладених фактах вбачаються ознаки кримінального правопорушення і наразі досудове розслідування триває, відповідний подальший розгляд справи Господарським судом Дніпропетровської області є неможливим до моменту вирішення питання у кримінальному провадженні №0000887 від 21.07.2025. Відповідач зазначає, що неможливість подальшого розгляду справи Господарським судом Дніпропетровської області пов`язана із тим, що певні докази, на підтвердження обставин, що викладені відповідачем у заяві про вчинення кримінального правопорушення не можуть бути отримані в ході розгляду справи саме в порядку господарського судочинства. Так, можливість відшукання доказів шляхом здійснення тимчасового доступу, обшуку, слідчих експериментів. допиту свідків, одночасного допиту свідків, тощо, можливе лише в рамках кримінального провадження, а отже, відповідач вважає, що за наявними у справі доказами розгляд справи буде одностороннім та буде порушувати право відповідача на реалізацію принципу змагальності сторін та подання доказів;

- відповідач виснує, що подальший розгляд справи про стягнення заборгованості за договором про технічне обслуговування та ремонт транспортного засобу №PC-19.21 від 01.10.2021 є неможливим до моменту завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000887 від 21.07.2025.

У підготовче засідання 22.07.2025 з`явилися представники позивача та відповідача.

У вказаному засіданні було розглянуто клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

Представник позивача заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що підстави для зупинення провадження у справі відсутні.

Дослідивши зміст клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, заслухавши доводи представників позивача та відповідача з приводу викладених в клопотанні обставин, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, зокрема, у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

За аналізом вказаної норми закону вбачається, що обов`язок суду зупинити провадження у справі виникає лише у тому випадку, коли пов`язана справа перебуває на стадії судового розгляду.

В даному випадку відповідач обґрунтував своє клопотання наявністю кримінального провадження № 0000887, яке знаходиться на стадії досудового розслідування - у відділі ВП № 3 ДРУП № l ГУНП в Дніпропетровській області.

Доказів передачі кримінального провадження № 0000887 на розгляд суду та відкриття провадження у кримінальній справі, матеріали справи не містять, а отже відсутні правові підстави для зупинення провадження у даній справі.

Крім того, відповідачем не доведено, в чому полягає неможливість розгляду даної господарської справи до закінчення означеного вище кримінального провадження, оскільки зі змісту заяви про кримінальне правопорушення (а.с.84-85 у томі 2) не вбачається: 1) перелік автомобілів з їх ідентифікуючими ознаками - марки, моделі, року випуску, державних номерних знаків, які фактично вибули з володіння відповідача; 2) дата та час такого вибуття щодо кожного автомобіля окремо; 3) обставини вибуття та інші обставини. Заява складається з одного аркушу та в заяві не наведено жодної конкретної обставини, яка могла б свідчити, що результати вказаного кримінального провадження можуть мати значення для правильного вирішення господарської справи, що розглядається.

Відповідно до частини 6 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи вказане, судом було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

Також, у вказаному засіданні представники позивача та відповідача зазначили, що ними повідомлені суду всі обставини справи, які їм відомі; надані всі докази, на які вони посилаються; матеріали справи не містять нерозглянутих заяв чи клопотань, у зв`язку з чим представники позивача та відповідача підтвердили доцільність закриття підготовчого провадження.

Відповідно до частини 1 статті 177 Господарського процесуального кодексу України, завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

У підготовчому засіданні 22.07.2025 судом, відповідно до вимог статті 182 Господарського процесуального кодексу України, були здійснені всі дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 22.07.2025 підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.08.2025.

Від позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшло клопотання (вх. суду №32882/25 від 29.07.2025), в якому він просить суд долучити до матеріалів справи податкові накладні та квитанції про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, за період 2023 року.

Від відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла заява (вх. суду №34229/25 від 06.08.2025), в якій він просить суд відкласти розгляд справи у зв`язку з участю його представника - адвоката Шурина І.В. у невідкладних слідчих діях, які унеможливлюють прийняття участі у судовому засіданні 06.08.2025.

У судове засідання 06.08.2025 з`явився представник позивача, представник відповідача у вказане засідання не з`явився; про день, час та місце судового засіданні відповідач був повідомлений належним чином (а.с. 91, 93 у томі 2), при цьому, судом було враховано наявність поданого ним клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 06.08.2025 представник позивача заперечував проти задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що вказані дії відповідача спрямовані на затягування судового процесу та є проявом зловживання своїми процесуальними правами.

Розглянувши подане відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи, заслухавши думку представника позивача, суд не вбачав підстав для його задоволення, з огляду на таке:

- як встановлено судом вище, та що вбачається з поданого відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи, відповідач належним чином повідомлений про день, час та місце даного судового засідання;

- дата судового засідання 06.08.2025 була узгоджена судом з представником відповідача у попередньому судовому засіданні 22.07.2025;

- жодного доказу, на підтвердження існування обставин, на які відповідач посилається у клопотанні, суду не надано, як і не надано доказів існування будь-яких інших об`єктивних перешкод у забезпеченні явки іншого представника відповідача у призначене судове засідання;

- клопотання відповідача про відкладення розгляду справи не містить жодної інформації щодо неможливості прийняти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції;

- у відповідача була можливість надати повноваження іншому представнику, навіть, якщо представник, що залучений до участі під час розгляду справи, на даний час не має можливості забезпечити явку у судове засідання (вказане узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 09.12.2020 у справі № 914/2259/17);

- відповідно до частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки;

- права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись судом за рахунок порушення прав позивача на своєчасне вирішення спору судом, що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі;

- відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 Господарського процесуального кодексу України). Аналогічну правову позицію викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 13.02.2024 у справі № 873/287/23, від 06.02.2024 у справі № 910/1405/14 (910/16475/21), від 30.01.2024 у справі № 904/1615/22, від 26.05.2020 у справі № 922/1200/18, від 04.06.2020 у справі № 914/6968/16 та інших.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи все вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та вважає за можливе здійснити розгляд справи у даному судовому засіданні.

У даному випадку підстави для відкладення розгляду справи чи оголошення перерви у судовому засіданні, визначені статтями 202, 216 та 252 Господарського процесуального кодексу України, відсутні.

У судовому засідання 06.08.2025 представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

У судовому засіданні 06.08.2025 проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача,

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору про надання послуг, факт надання та передачі послуг замовнику, загальна вартість наданих послуг, настання строку їх оплати, наявність часткової чи повної оплати, допущення прострочення оплати, наявність та розмір заборгованості, наявність підстав для стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних у заявлених до стягнення сумах.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як убачається з матеріалів справи, 01.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "СТО "Респект" (далі - виконавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Фаворит Авто Дніпро" (далі - замовник, відповідач) укладено договір про технічне обслуговування та ремонт транспортного засобу № РС-19.21 (далі - договір, а.с.26-27 у томі 1), відповідно до умов пункту 1.1. якого виконавець бере на себе зобов`язання надати замовнику послуги з технічного обслуговування та/або ремонту автомобільного транспортного засобу чи його складових частин, у тому числі з використанням матеріалів (запасних частин) як замовника, так і спеціально замовлених виконавцем. Замовник бере на себе зобов`язання прийняти й оплатити ці послуги, а також вартість використаних матеріалів (запасних частин) виконавця в розмірі, строки та в порядку, що передбачені умовами договору.

У пункті 8.1. договору сторони визначили, що договір набуває чинності з дня його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором.

У судовому засіданні 06.08.2025 судом було оглянуто оригінал зазначеного договору.

Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання недійсним, зміни або розірвання вказаного договору сторонами суду не надано.

Судом встановлено, що у вказаному договорі сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, встановлених законом для даного виду договорів, договір підписаний уповноваженими представниками сторін, їх підписи скріплені печатками юридичних осіб, отже, з урахуванням презумпції правомірності правочину, такий договір є правомірним, укладеним та таким, що породжує у сторін права та обов`язки щодо його виконання.

Судом також встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм глави 61 розділу ІІІ Книги п`ятої Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з пунктом 1.2. договору перелік робіт з технічного обслуговування та/або ремонту, а також перелік матеріалів, що використовуються, вказуються в наряді-замовленні, який є невід`ємною частиною договору.

У розділі 2 договору сторонами були визначені умови щодо вартості послуг та порядку розрахунків, зокрема:

- вартість послуг погоджується сторонами щодо кожного виду робіт і вказується в наряді замовленні, який є невід`ємною частиною договору (пункт 2.1. договору);

- крім вартості послуг, зазначених у пункті 2.1 договору, замовник оплачує виконавцю вартість матеріалів (запасних частин) виконавця, яка вказується в наряді-замовленні (пункт 2.2. договору);

- оплата послуг і матеріалів (запасних частин) здійснюється замовником шляхом внесення грошових коштів на розрахунковий рахунок (пункт 2.4. договору).

Як убачається з матеріалів справи, у період з 22.06.2022 по 31.10.2022 на виконання умов договору позивачем були надані відповідачу послуги на загальну суму 1 800 437 грн. 40 коп., на підтвердження чого сторонами були складені та підписані Акти надання послуг, а саме:

- Акт надання послуг № 42 від 22.06.2022 на суму 13 303 грн. 20 коп. (а.с. 8 у томі 2);

- Акт надання послуг № 49 від 12.07.2022 на суму 9 900 грн. 00 коп. (а.с. 9 у томі 2);

- Акт надання послуг № 53 від 18.07.2022 на суму 179 850 грн. 20 коп. (а.с. 10 у томі 2);

- Акт надання послуг № 54 від 19.07.2022 на суму 109 050 грн. 00 коп. (а.с. 12 у томі 2);

- Акт надання послуг № 72 від 15.08.2022 на суму 38 532 грн. 20 коп. (а.с. 13 у томі 2);

- Акт надання послуг № 74 від 16.08.2022 на суму 55 677 грн. 00 коп. (а.с. 14 у томі 2);

- Акт надання послуг № 86 від 16.08.2022 на суму 38 493 грн. 00 коп. (а.с. 16 у томі 2);

- Акт надання послуг № 75 від 17.08.2022 на суму 69 352 грн. 00 коп. (а.с. 18 у томі 2);

- Акт надання послуг № 85 від 17.08.2022 на суму 39 156 грн. 00 коп. (а.с. 20 у томі 2);

- Акт надання послуг № 76 від 18.08.2022 на суму 76 311 грн. 00 коп. (а.с. 22 у томі 2);

- Акт надання послуг № 87 від 18.08.2022 на суму 51 870 грн. 00 коп. (а.с. 24 у томі 2);

- Акт надання послуг № 77 від 19.08.2022 на суму 68 997 грн. 00 коп. (а.с. 26 у томі 2);

- Акт надання послуг № 78 від 19.08.2022 на суму 70 345 грн. 00 коп. (а.с. 28 у томі 2);

- Акт надання послуг № 79 від 22.08.2022 на суму 56 650 грн. 00 коп. (а.с. 30 у томі 2);

- Акт надання послуг № 88 від 22.08.2022 на суму 65 949 грн. 00 коп. (а.с. 32 у томі 2);

- Акт надання послуг № 80 від 23.08.2022 на суму 74 478 грн. 00 коп. (а.с. 34 у томі 2);

- Акт надання послуг № 89 від 23.08.2022 на суму 53 196 грн. 00 коп. (а.с. 36 у томі 2);

- Акт надання послуг № 81 від 25.08.2022 на суму 60 246 грн. 00 коп. (а.с. 38 у томі 2);

- Акт надання послуг № 82 від 29.08.2022 на суму 76 781 грн. 00 коп. (а.с. 40 у томі 2);

- Акт надання послуг № 83 від 30.08.2022 на суму 14 250 грн. 00 коп. (а.с. 42 у томі 2);

- Акт надання послуг № 90 від 30.08.2022 на суму 59 514 грн. 00 коп. (а.с. 43 у томі 2);

- Акт надання послуг № 112 від 05.10.2022 на суму 9 360 грн. 00 коп. (а.с. 45 у томі 2);

- Акт надання послуг № 113 від 06.10.2022 на суму 13 320 грн. 00 коп. (а.с. 46 у томі 2);

- Акт надання послуг № 114 від 07.10.2022 на суму15 540 грн. 00 коп. (а.с. 46, на звороті у томі 2);

- Акт надання послуг № 115 від 10.10.2022 на суму 54 568 грн. 80 коп. (а.с. 47 у томі 2);

- Акт надання послуг № 116 від 11.10.2022 на суму 54 943 грн. 20 коп. (а.с. 48 у томі 2);

- Акт надання послуг № 117 від 12.10.2022 на суму 8 520 грн. 00 коп. (а.с. 49 у томі 2);

- Акт надання послуг № 119 від 17.10.2022 на суму 18 252 грн. 00 коп. (а.с. 49, на звороті у томі 2);

- Акт надання послуг № 139 від 20.10.2022 на суму 20 358 грн. 00 коп. (а.с. 50 у томі 2);

- Акт надання послуг № 138 від 21.10.2022 на суму 20 514 грн. 00 коп. (а.с. 51 у томі 2);

- Акт надання послуг № 137 від 24.10.2022 на суму 15 930 грн. 00 коп. (а.с. 51, на звороті у томі 2);

- Акт надання послуг № 121 від 26.10.2022 на суму 47 124 грн. 00 коп. (а.с. 52 у томі 2);

- Акт надання послуг № 136 від 27.10.2022 на суму 12 660 грн. 00 коп. (а.с. 52, на звороті у томі 2);

- Акт надання послуг № 135 від 28.10.2022 на суму 21 715 грн. 20 коп. (а.с. 53 у томі 2);

- Акт надання послуг № 140 від 28.10.2022 на суму 12 660 грн. 00 коп. (а.с. 53, на звороті у томі 2);

- Акт надання послуг № 141 від 28.10.2022 на суму 49 577 грн. 00 коп. (а.с. 54 у томі 2).

Також в матеріалах справи наявні Наряди-замовлення до кожного з перелічених Актів.

Перелічені Акти підписані позивачем та відповідачем та скріплені їх печатками без будь-яких зауважень; підписанням вказаних вище Актів сторони підтвердили, що послуги виконані якісно, згідно з умовами договору; замовник претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має, про що зазначено у кожному з перелічених вище Актів.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо). Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Так, підписання замовником акту надання послуг, який є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і відповідає вимогам статті 9 вказаного Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за надані послуги.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо наявності заперечень відповідача стосовно обсягів, строку, вартості та якості наданих послуг.

Отже, суд приходить до висновку, що позивачем дотримано вимоги договору в частині виконання його зобов`язань за ним.

Судом враховано, що в процесі розгляду справи, у судовому засіданні 22.07.2025, представник відповідача пояснював, що не погоджується з наявністю заборгованості та зазначав, що частина автомобілів, по яким позивачем надавались послуги у спірний період, вибули з розпорядження відповідача, отже по ним послуги надаватись не могли, у зв`язку з чим відповідачем було подано до правоохоронних органів заяву про кримінальне правопорушення.

Дослідивши зміст вказаної заяви (а.с.84-85 у томі 2), суд розцінює доводи відповідача критично, з огляду на таке.

Зі змісту заяви про кримінальне правопорушення (а.с.84-85 у томі 2) не вбачається:

1) перелік автомобілів з їх ідентифікуючими ознаками - марки, моделі, року випуску, державних номерних знаків, які фактично вибули з володіння відповідача;

2) дата та час такого вибуття щодо кожного автомобіля окремо;

3) обставини вибуття та інші обставини. Заява складається з одного аркушу та в заяві не наведено жодної конкретної обставини, яка могла б свідчити, що обсяг послуг, наведений у спірних Актах, не відповідає дійсному.

Більше того, слід наголосити, що в матеріалах справи наявні Акти звіряння взаємних розрахунків, підписані як позивачем так і відповідачем, в яких сторонами зафіксований факт наявності заборгованості за спірним договором (а.с.24-25, 28 у томі 1).

Зокрема, в матеріалах справи наявний Акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.06.2022 по 16.05.2024, в якому сторонами зафіксований факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 440 642 грн. 38 коп. (а.с.24-25 у томі 1).

З цього приводу суд також зазначає наступне.

Згідно зі статтею 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принципи верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначено, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема, норми моралі, традицій, звичаїв, тощо, які легітимізовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Відповідно до частин 2 - 4 статті 13 Цивільного кодексу України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчинюються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Конституційний Суд України у рішенні від 28.04.2021 № 2-р(ІІ)/2021 зауважив, що словосполучення "а також зловживання правом в інших формах", передбачене у частині третій статті 13 Цивільного кодексу України, слід тлумачити та застосовувати не відокремлено від інших приписів права, а в їх посутньому взаємозв`язку з приписами цього кодексу, насамперед із тими, які є у його статтях 3, 12 і 13. Тому, на думку Конституційного Суду України, учасник цивільних відносин у разі потреби за допомогою відповідної консультації зможе розумно передбачити, які його дії надалі можна буде кваліфікувати як недобросовісні та такі, що порушують межі здійснення цивільних прав, зокрема у формі зловживання правом, та якими можуть бути юридичні наслідки таких дій (абзац другий пункту 3.6 мотивувальної частини рішення). Приписи частини третьої статті 13 і частини третьої статті 16 Цивільного кодексу України встановлюють для учасників цивільних відносин заборону порушувати межі здійснення цивільних прав, а також дають суду можливість відмовити у захисті цивільного права в разі порушення особою вимог частин другої - п`ятої статті 13 Цивільного кодексу України. Тобто у цих приписах є вказівка на юридичні наслідки дій особи, які не можна кваліфікувати як умови, підстави або міри цивільно-правової відповідальності (абзац перший пункту 8.2. мотивувальної частини рішення).

Для визначення добросовісної поведінки сторони необхідно враховувати наступне:

- одним зі способів захисту добросовісної сторони є принцип, згідно з яким особа втрачає право посилатися на будь-які факти на обґрунтування вимог, якщо її попередня поведінка підтверджує, що вона дотримує протилежної позиції (естопель);

- є такі критерії добросовісної поведінки: вона має бути очікуваною, характерною для інших учасників цивільних правовідносин за порівнянних обставин; поведінка учасника цивільно-правових відносин не повинна обмежувати право чи позбавляти права інших осіб та має враховувати права, законні інтереси іншої сторони правовідносин; поведінка сторони має бути законною, зокрема не допускаються дії виключно з протиправною метою або з наміром заподіяти шкоду іншій особі; учасники цивільних правовідносин повинні сприяти своєму контрагенту різними способами, у тому числі через отримання необхідної інформації. Відповідність дій сукупно усім цим критеріям дозволить оцінити такі дії як добросовісні. В іншому разі є підстави стверджувати про недобросовісну поведінку та зловживання правом;

- головне завдання застосування принципу добросовісності полягає у тому, щоби перешкодити стороні отримати переваги та вигоду внаслідок своєї непослідовної поведінки на шкоду іншій стороні, яка добросовісно поклалася на певну юридичну ситуацію, створену першою стороною або обома. Інакше кажучи, принцип добросовісності проявляється у тому, що жодна особа не може отримувати переваги від своєї незаконної або недобросовісної поведінки;

- відповідно до висновку, сформульованого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі № 147/66/17, добросовісність - це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (пункт 55 постанови). Принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації їхніх прав і передбаченого договором та/або законом виконання їхніх обов`язків (пункт 60 постанови). Введення у цивільне законодавство принципу добросовісності є заходом, спрямованим на зміцнення моральних засад цивільно-правового регулювання. Саме з позиції моральності слід підходити до оцінки поведінки суб`єкта права як добросовісного або недобросовісного (пункт 61 постанови);

- згідно з висновком Верховного Суду, сформульованим у постанові від 16.02.2022 у справі № 914/1954/20, суди мають враховувати принцип добросовісності - стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина заборони суперечливої поведінки, в основі якої лежить принцип добросовісності, базується на римській максимі: ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, та, що не відповідає попереднім заявам або поведінці однієї сторони, за умови, що інша розумно на них покладається;

- за змістом частини 2 статті 13 Цивільного кодексу України недобросовісна поведінка однієї особи, яка полягає у вчиненні дій, що можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом. Сутність зловживання правом полягає у недобросовісному вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, зокрема всупереч меті останнього. Заборона зловживання правом по суті випливає з властивості рівнозваженості, закладеної у принципі юридичної рівності учасників цивільних правовідносин. За змістом приписів Цивільного кодексу України поняття "добросовісність" ототожнюється з поняттям "безвинність", а "недобросовісність" - з виною. За діяння, якими завдано шкоду внаслідок недобросовісної поведінки, може наступати відповідальність (наприклад, на підставі частини третьої статті 39 Цивільного кодексу України). Оскільки настання відповідальності, за загальним правилом, пов`язується з виною, то такі діяння є винними (див. висновок сформульований Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 04.09.2020 у справі № 311/2145/19).

У постанові від 08.05.2018 у справі № 910/1873/17 Верховний Суд вказав, що принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

Таким чином, поведінка та дії управнених та зобов`язаних сторін (позивача та відповідача) повинні відповідати принципу добросовісності та сутності чесної ділової практики, будуватися на взаємоповазі та дотриманні інтересів усіх учасників цих відносин.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України). Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цього принципу (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону.

Цивільне законодавство ґрунтується на вільному здійсненні цивільних прав, а також добросовісності учасників цивільних правовідносин при здійсненні цивільних прав і виконання обов`язків. Таким чином, особа не може отримувати переваги від недобросовісної поведінки.

Вказані вище обставини свідчать про наявність суперечливої поведінки відповідача у спірних правовідносинах, а саме: підписанням Актів надання послуг в період з 22.06.2022 по 31.10.2022 відповідач підтверджує факт надання послуг, також підписанням Акту звіряння розрахунків станом на 16.05.2024 відповідач підтверджує, що визнає факт наявності заборгованості в сумі 440 642 грн. 38 коп., однак в процесі розгляду справи відповідач займає протилежну позицію та не визнає факт надання послуг у зафіксованому в Актах за період з 22.06.2022 по 31.10.2022 обсязі, також не визнає факт наявності заборгованості в сумі 440 642 грн. 38 коп., що свідчить про недобросовісну поведінку відповідача у спірних правовідносинах з позивачем, та як було вказано вище, особа не може отримувати переваги від недобросовісної поведінки.

Отже, доводи відповідача розцінюються судом критично.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов`язку виконавця за договором надати послугу відповідає обов`язок замовника оплатити вартість цієї послуги.

Відповідно до частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У той же час, як зазначає позивач у позовній заяві, протягом дії договору відповідач неодноразово порушував взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного та повного розрахунку з позивачем, в тому числі недобросовісно поводився щодо вчасного обміну документами у паперовому вигляді, сторони 16.05.2024, з метою фіксації та підтвердження наявної заборгованості, склали та підписали у програмі M.E.Doc. кваліфікаційними електронним підписами, в тому числі печатками, Акт звіряння взаємних розрахунків за період 01.06.2022 по 16.05.2024 ТОВ "Транспортна компанія "Фаворит Авто Дніпро" за договором РС-19.21 від 01.10.2021, відповідно до якого борг ТОВ Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Фаворит Авто Дніпро" перед ТОВ "СТО "Респект" складає 440 642 грн. 38 коп. (а.с.24-25 у томі 1).

Отже, позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором про технічне обслуговування та ремонт транспортного засобу № РС-19.21 від 01.10.2021 в частині повного та своєчасного розрахунку за надані позивачем у 2022 році послуги з технічного обслуговування та/або ремонту автомобільного транспортного засобу, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 440 642 грн. 38 коп. За прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 6.2. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за період прострочення з 17.05.2024 по 18.11.2024 в сумі 58 559 грн. 69 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з червня 2024 року по квітень 2025 року у сумі 63 667 грн. 71 коп., а також 3% річних за період прострочення з 17.05.2024 по 03.06.2025 у сумі 13 848 грн. 52 коп. Вказане і є причиною виникнення спору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як було зазначено вище, у розділі 2 договору сторонами були визначені умови щодо вартості послуг та порядку розрахунків, зокрема:

- вартість послуг погоджується сторонами щодо кожного виду робіт і вказується в наряді замовленні, який є невід`ємною частиною договору (пункт 2.1. договору);

- крім вартості послуг, зазначених у пункті 2.1 договору, замовник оплачує виконавцю вартість матеріалів (запасних частин) виконавця, яка вказується в наряді-замовленні (пункт 2.2. договору);

- оплата послуг і матеріалів (запасних частин) здійснюється замовником шляхом внесення грошових коштів на розрахунковий рахунок (пункт 2.4. договору).

Проаналізувавши вказані положення договору, а також в цілому умови договору, суд відзначає, що доказів досягнення сторонами згоди щодо строку оплати наданих у період з 22.06.2022 по 31.10.2022 послуг на загальну суму 1 800 437 грн. 40 коп. матеріали справи не містять, отже строк їх оплати сторонами не було встановлено.

Спеціальні норми, що регулюють правовідносини за договором про надання послуг, також не визначають строк оплати.

Таким чином, в даному випадку підлягають застосуванню положення частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, відповідно до яких, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Слід відзначити, що в матеріалах справи наявна Претензія № 19/05 від 19.05.2025, в якій позивачем було повідомлено відповідача про те, що станом на 19.05.2025, ТОВ "Транспортна компанія "Фаворит Авто Дніпро" не оплатило безспірну заборгованість в розмірі 440 642 грн. 38 коп., в порушення умов договору та підписаного Акту звірки взаємних розрахунків за період 01.06.2022 по 16.05.2024. У зв`язку з чим, керуючись 2.4, 3.1.1. договору № PC-19.21 про технічне обслуговування та ремонт транспортного засобу від 01.10.2021, ТОВ "СТО "Респект" вимагало терміново сплатити борг у розмірі 440 642 грн. 38 коп., який виник внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань з боку ТОВ "Транспортна компанія "Фаворит Авто Дніпро" щодо повного розрахунку за надані послуги, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок ТОВ "СТО "Респект" за наданими ним реквізитами (а.с.243 у томі 1). Вказана претензія-вимога була надіслана позивачем засобами поштового зв`язку у відправленні № 030 на юридичну адресу відповідача, докази чого наявні в матеріалах справи (а.с.244 у томі 1).

Судом здійснено відстеження руху вказаного поштового відправлення та встановлено, що відповідачем вказана вимога не була отримана та 10.06.2025 поштове відправлення №030 було повернуто за зворотною адресою з довідкою форми 20 АТ "Укрпошта".

У той же час, суд відзначає, що позивач належним чином направив відповідачу вимогу-претензію, а відповідач не забезпечив отримання вказаного поштового відправлення за своєю юридичною адресою.

При цьому відповідно до пункту 76 Правил для отримання поштових відправлень користувачі послуг поштового зв`язку повинні забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок", цих Правил.

В аспекті зазначеного господарський суд вважає за доцільне звернутись до практики Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях вказує на те, що "при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі "Walchli v. France", заява № 35787/03, п. 29, 26.07.2007; "ТОВ "Фріда" проти України", заява № 24003/07, п. 33, 08.12.2016).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/10965/17, 03.12.2018 у справі № 904/5995/16 та ухвалі Верховного Суду від 06.03.2020 у справі № 911/1974/18.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Виходячи з принципів розумності та справедливості і не допускаючи проявів надмірного формалізму, оцінивши всі вказані обставини в їх сукупності, враховуючи принцип вірогідності доказів, а також факт звернення позивача із позовом до суду щодо стягнення суми заборгованості, факт часткової оплати відповідачем наданих у спірний період послуг, а також факт завчасного направлення позивачем позовної заяви з додатками, які містять вимоги позивача, відповідачу, чим було надано можливість відповідачу добровільно їх виконати, господарський суд приходить до висновку, що строк оплати наданих у період з 22.06.2022 по 31.10.2022 послуг на залишкову суму 440 642 грн. 38 коп. є таким, що настав, у зв`язку з чим суд вважає наявність заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 440 642 грн. 38 коп. коп. обґрунтованою та підтвердженою належними доказами.

Крім того, слід відзначити, що відповідно до частини 1 статті 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Слід також зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів на підтвердження повної оплати наданих позивачем у період з 22.06.2022 по 31.10.2022 послуг на залишкову суму 440 642 грн. 38 коп. відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу, шляхом надання належних доказів, не спростував.

Враховуючи зазначені норми чинного законодавства України та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними належними доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню, оскільки зобов`язання повинні виконуватись належним чином та у встановлені строки.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості у відповідача перед позивачем в сумі 440 642 грн. 38 коп. належним чином доведений, документально підтверджений, відповідачем не спростований, а отже позовні вимоги про стягнення основного боргу в сумі 440 642 грн. 38 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, з метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов`язань - способи або види забезпечення виконання зобов`язань.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно зі статтями 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 6.2. договору передбачено, що за порушення строків розрахунків, передбачених розділом 2 договору, замовник сплачує за кожен день прострочення пеню в розмірі 0,2 % від суми заборгованості (розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня). Оплата пені не звільняє замовника від зобов`язань оплати простроченого платежу.

За прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 6.2. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за період прострочення з 17.05.2024 по 18.11.2024 в сумі 58 559 грн. 69 коп.

Крім того, згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з червня 2024 року по квітень 2025 року у сумі 63 667 грн. 71 коп., а також 3% річних за період прострочення з 17.05.2024 по 03.06.2025 у сумі 13 848 грн. 52 коп.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, на підставі яких позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення пені, інфляційних втрат на 3% річних у заявлених періодах, суд не вбачає підстав для їх задоволення з огляду на таке.

Позивачем не надано жодного доказу, на підтвердження настання строку оплати наданих у період з 22.06.2022 по 31.10.2022 послуг на залишкову суму 440 642 грн. 38 коп. саме 16.05.2024. Наявність прострочення відповідача щодо оплати наданих послуг в період з 17.05.2024 по 03.06.2025 позивачем також жодним доказом не підтверджена, оскільки, як помилково вважає позивач, підписання відповідачем 16.05.2024 Акту звіряння розрахунків не може ототожнюватись з погодженням сторонами строку оплати наданих у спірний період послуг.

Таким чином, в даному випадку підлягають застосуванню положення частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, відповідно до яких, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом вище встановлено, що доказів отримання відповідачем вимоги про оплату наданих у спірний період послуг на залишкову суму 440 642 грн. 38 коп. у період, зазначений позивачем як період прострочення (з 17.05.2024 по 03.06.2025), матеріали справи не містять.

Відтак наявність прострочення оплати наданих у період з 22.06.2022 по 31.10.2022 послуг на залишкову суму 440 642 грн. 38 коп.: 1) у період з 17.05.2024 по 18.11.2024 (щодо пені), 2) у період з червня 2024 року по квітень 2025 року (щодо інфляційних втрат) та 3) у період з 17.05.2024 по 03.06.2025 (щодо 3% річних) позивачем не доведено, отже у задоволенні вимог щодо стягнення з відповідача 58 559 грн. 69 коп. пені, 63 667 грн. 71 коп. інфляційних втрат та 13 848 грн. 52 коп. 3% річних суд відмовляє.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат по справі суд зазначає таке.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У той же час, згідно із частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Оскільки позовну заяву у даній справі було подано до суду через систему "Електронний суд", судовий збір, який підлягав сплаті позивачем, становить 6 920 грн. 62 коп.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає частина витрат по сплаті судового збору в сумі 5 287 грн. 71 коп.

При цьому відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Суд відзначає, що, у зв`язку з внесенням позивачем судового збору у більшому розмірі, частина судового збору (1 730 грн. 15 коп.) підлягає поверненню позивачу з державного бюджету в порядку, передбаченому пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" (після надходження відповідного клопотання за ухвалою суду).

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "СТО "Респект" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Фаворит Авто Дніпро" про стягнення заборгованості за договором про технічне обслуговування та ремонт транспортного засобу № РС-19.21 від 01.10.2021 у загальному розмірі 576 718 грн. 30 коп. - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Фаворит Авто Дніпро" (вулиця Краснопільська, будинок 23, м. Дніпро, 49033; ідентифікаційний код 43837761) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СТО "Респект" (вулиця Каштанова, будинок 16, м. Дніпро, 49051; ідентифікаційний код 43209602) 440 642 грн. 38 коп. - основного боргу та 5 287 грн. 71 коп. - частину витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене та підписане 06.08.2025.

Суддя Ю.В. Фещенко