ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2025 р. Справа№ 911/1894/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Коротун О.М.

при секретарі судового засідання : Шевченко Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Закірова К.М.;

від відповідача: Качуєвський М.О.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕНТА.ЛТД»

на рішення Господарського суду Київської області від 30.01.2025 (повний текст рішення складено 08.04.2025)

та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 20.02.2025 (повний текст рішення складено 08.04.2025)

у справі №911/1894/24 (суддя Смірнов О.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МАТЕРІА МЕДИКА - Україна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕНТА.ЛТД»

про стягнення 462 188,61 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МАТЕРІА МЕДИКА - Україна» звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕНТА.ЛТД» про стягнення 462 188,61 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 30.01.2025 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕНТА.ЛТД» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МАТЕРІА МЕДИКА - Україна» заборгованість у розмірі 462 188, 61 грн. та судовий збір у розмірі 6 932, 83 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «МАТЕРІА МЕДИКА - Україна» звернулося до Господарського суду Київської області з заявою про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, в якій просить суд стягнути з відповідача 30 500, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковим рішенням Господарського суду Київської області від 20.02.2025 заяву позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у справі №911/1894/24 задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕНТА.ЛТД» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МАТЕРІА МЕДИКА - Україна» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000, 00 грн. У задоволенні іншої частини вимог заяви позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у справі №911/1894/24 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕНТА.ЛТД» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить поновити строк на апеляційне оскарження; скасувати рішення Господарського суду Київської області від 30.01.2025 та ухвалити нове рішення суду, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Крім того, просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Київської області від 20.02.2025 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «МАТЕРІА МЕДИКА - Україна» відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції та додаткове рішення є незаконним, необґрунтованим та прийнятим із порушенням норм матеріального права.

Апелянт зазначив, що судом першої інстанції описовій частині рішення було не вірно зазначено виклад заперечень відповідача, зокрема що за товар отриманий від позивача відповідач здійснив оплату на загальну суму 680 140, 81 грн.

Заперечення відповідача в цій частині грунтуються на тому, що 8 оплат на загальну суму 680 140, 81 грн відповідачем здійснено не взагалі за отриманий товар, а за товар, отриманий від позивача саме за видатковими накладними: № 32 від 13.03.2023, № 47 від 24.04.2023, № 48 від 24.04.2023, № 60 від 22.05.2023, № 65 від 05.06.2023, № 67 від 12.06.2023, № 71 від 26.06.2023, № 79 від 17.07.2023, № 82 від 02.08.2023, які покладені в основу позовних вимог позивача.

Господарським судом Київської області не надано правової оцінки тому, що в період часу, який охоплюється вищезазначеними накладними (13.03.2023 - 02.08.2023), відповідач здійснив 8 оплат на загальну суму 680 140, 81 грн.

Також судом першої інстанції в рішенні не зазначено, що відповідач визначає наявність загальної поточної заборгованості перед позивачем у сумі 462 188, 61 грн станом на 12.07.2024, але не простроченої заборгованості.

Крім того скаржник зазначає, що рішенням Господарського суду Київської області від 01.04.2024 у справі № 911/3343/23, на яке посилався суд першої інстанції, не була встановлена ні наявність заборгованості відповідача перед позивачем, ні період, за який ця заборгованість наявна, ні сума заборгованості, ні висновки щодо настання строку оплати заборгованості.

Також апелянт вважає необгрунтованим додаткове рішення, враховуючи незаконність основного рішення суду.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.05.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Сулім В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕНТА.ЛТД» на рішення Господарського суду Київської області від 30.01.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 20.02.2025 у справі №911/1894/24 залишено без руху та надано заявникові строк на усунення недоліків десять днів з дня отримання копії ухвали.

На виконання вищезазначеної ухвали суду, 15.05.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕНТА.ЛТД» надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано докази доплати судового збору у розмірі 10 339,50 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕНТА.ЛТД» та призначено до розгляду на 02.07.2025.

02.06.2025 від позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останні просив суд рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Зокрема відповідач зазначив, що вимога про стягнення коштів у справі, була заявлена не з підстав виникнення простроченої дебіторської заборгованості, а з підстав визнання всіх відкладальних обставин для оплати такими, що настали, через недобросовісну поведінку відповідача.

Таким чином, твердження відповідача про те, що визнана сторонами заборгованість на користь позивача не підлягає виплаті, оскільки не є простроченою є безпідставними.

25.06.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕНТА.ЛТД» до суду надійшли додаткові пояснення у справі, відповідно до яких апелянт зазначив, що рішенням Господарського суду Київської області по справі № 911/3343/23 було встановлено, що відповідач вчиняв дії для зменшення зобов`язань з оплати товару у спосіб подання недостовірних звітів про обсяги реалізації придбаного у позивача товару лише протягом серпня-жовтня 2023 року. Таке двомісячне зловживання, з огляду на строк дії договору та його умови, не можуть бути підставою для визнання відкладальних обставин такими, що настали.

Крім того, відповідач погоджується із тим, що вимога про стягнення коштів у справі була заявлена не з підстав виникнення його простроченої дебіторської заборгованості перед позивачем, але докази подані позивачем та висновки суду першої інстанції свідчать про те, що саме таку позовну вимогу було задоволено.

У судовому засіданні оголошена перерва до 06.08.2025.

Представник відповідача у судовому засіданні 06.08.2025 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, рішення та додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог та стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Представник позивача у судовому засіданні 06.08.2025 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив суд рішення та додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, 02.01.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАТЕРІА МЕДИКА - Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕНТА.ЛТД» було укладено договір, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язаний поставити та передати у власність покупцеві товари (надалі - товар) згідно з заявками покупця в асортименті та цінам, вказаним у видаткових накладних, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах, визначених цим договором.

Згідно пунктів 1.2., 1.4. договору поставка товару проводиться у відповідності до заявок, які подаються покупцем. Заявка обов`язково повинна містити дані щодо асортименту та кількості товару. Партією товару вважається його кількість, вказана в одній накладній.

Пунктами 2.1., 2.4. договору встановлено, що ціна на товар встановлюється в гривнях та базується на підставі прас-листів постачальника, діючих на момент подачі заявки. Загальна сума даного договору обумовлюється сумами, зазначеними у накладних на кожну партію товару, та орієнтовно складає 35 000 000 (тридцять п`ять мільйонів) гривень.

Поставка товару здійснюється силами та за рахунок постачальника на умовах DDР (за редакцією Інкотермс 2010 року) які застосовуються з врахуванням внутрішньодержавного характеру даного договору. Постачальник поставляє товар по всім заявкам покупця, до пункту розвантаження, а саме: аптечний склад №9, Київська область, м. Ірпінь, смт. Гостомель, вул. Свято-Покровська 68, та в терміни (день поставки та час поставки), що вказані у заявці. Якщо в заявці зазначені інші склади (адреси) покупця, покупець з пункту розвантаження (аптечний склад №9 Київська обл., м. Ірпінь, смт. Гостомель, вул. Свято-Покровська, 68) доставляє товар на інші свої склади власними силами з дотриманням усіх умов транспортування товару. За кількість та якість товару, що перевозиться на інші склади (адреси) покупця постачальник не відповідає. Після узгодження заявки, накладні, що містять інформацію про серії товару і терміни його придатності, пересилаються покупцеві за адресою: в придатному форматі (ТХТ, 1C, EXCEL) (п. 3.1. договору).

Відповідно до п. 3.2. договору датою поставки вважається дата передачі постачальником товару покупцю. Розвантажувальні роботи здійснюється силами та засобами покупця. Право власності на партію товару переходить покупцю в момент отримання останнім товару. Моментом отримання товару вважається відмітка покупця про отримання товару на видатковій накладній постачальника.

Пунктами 4.1., 4.2. договору передбачено, що розрахунок за товар здійснюється покупцем по факту його реалізації. Оплата реалізованого товару має бути проведена покупцем протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з дати надання постачальнику інформації про обсяги реалізації товару за звітний місяць. Інформація про обсяги реалізації покупцем в поточному місяці придбаного за цим договором товару надається постачальнику не пізніше 5 числа наступного місяця за допомогою засобів електронного зв`язку.

Згідно п. 5.10. договору покупець має право повернути постачальнику товар, якщо до закінчення терміну придатності такого товару залишилось не менш, як два календарних місяці. При цьому, товар не повинен мати жодних маркувань, цінників, надписів та інших позначень, які не передбачені пакуванням. У разі наявності вищевказаних маркувань та позначень, товар поверненню не підлягає. Дані вимоги не поширюються на товар, який повертається Постачальнику на підставі припису/розпорядження Державної служби України з лікарських засобів та контролю за наркотиками або на підставі відклику товару з ринку за вимогою постачальника.

Договір вступає в дію з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2019 р., включно, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх обов`язків по даному договору (п. 11.1. договору).

Пунктом 11.15. договору передбачено, що сторони домовились до 20-го числа кожного місяця, наступного за звітним кварталом, проводити звірку взаємних розрахунків. У разі отримання стороною акту звірки взаєморозрахунків, така сторона повинна підписати та направити його іншій стороні протягом 5-ти робочих днів або надати письмові заперечення з власними розрахунками. При не підписанні отриманого акту звірки взаєморозрахунків у зазначений строк та не направленні у цей же строк обґрунтованих письмових заперечень, такий акт вважається прийнятим без зауважень. Підписання даного акту сторонами повинно відбуватись з використанням електронного цифрового підпису бухгалтера, а у разі неможливості - акт звірки взаєморозрахунків повинен бути підписаний керівником сторони відповідно до установчих документів та бухгалтером. Направлення/отримання актів повинно здійснюватися з використанням електронної пошти сторін, зазначеної у п. 11.13. - при виконанні даної вимоги, сторони надають електронному виду акту звірки взаєморозрахунків силу оригіналу. Направлення паперових екземплярів не є обов`язковим, але може здійснюватися за відповідної вимогою зацікавленої сторони.

Між сторонами підписано Специфікацію (додаток №1 до договору), відповідно до якої вони домовилися про поставку наступного товару: Анаферон, таблетки №20, Анаферон дитячий, таблетки №20, Артрофон, таблетки №40, Афала, таблетки №100, Імпаза, таблетки №20, Пропротен - 100, таблетки №20, Ергоферон, таблетки №20, Клімаксан гомеопатичний, таблетки №20, Тенотен дитячий, таблетки №40, Тенотен, таблетки №40, Успокой, таблетки №20.

Згідно п. 1 додаткової угоди №7 до договору сторони домовились змінити п.11.1 договору та викласти його в наступній редакції: «Договір вступає в дію з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2023 р., включно, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх обов`язків по даному договору».

Рішення суду від 01.04.2024 у справі №911/3343/23 встановлено, що станом на дату розгляду справи строк дії договору закінчився, не був продовжений укладенням відповідної додаткової угоди.

Відповідно до п. 4 ст. 75 ГПК України обставини встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, обставини щодо закінчення строку дії договору встановлені рішенням Господарського суду Київської області від 01.04.2024 у справі №911/3343/23, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді даної справи.

Звертаючись із даним позовом позивач наголошує на тому, що єдиною підставою для позивача отримати розрахунок за товар, право власності на який вже перейшло до відповідача, є реалізація останнім товару та повідомлення про таку реалізацію. Таким чином, від відповідача та його інформування про продажі залежить отримання позивачем належних йому коштів.

Так, 21.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАТЕРІА МЕДИКА - Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕНТА.ЛТД» було укладено договір №3 про надання інформаційних послуг, відповідно до п. 1.1. якого в порядку та на умовах цього договору, виконавець зобов`язується надати замовнику інформаційні послуги, зазначені в п. 1.4. договору (надалі за текстом - «послуги»), а замовник зобов`язується прийняти надані послуги та оплатити їх.

Згідно з п. 1.2. договору №3 про надання інформаційних послуг об`єктом надання послуг за договором є відомості щодо руху лікарських засобів та/або супутніх товарів (надалі за текстом - «препарати») замовника.

Спосіб надання послуг за договором: надання виконавцем замовнику ключів доступу (логіну та паролю) до звітів виконавця на його сайті в мережі Інтернет http://prov.ventaltd.com.ua/ протягом терміну дії договору. За додатковою згодою сторін спосіб надання послуг може бути змінено (п.1.4. договору №3 про надання інформаційних послуг).

Пунктом 2.3. договору №3 про надання інформаційних послуг передбачено, що звіти щодо залишків препаратів по складам, зазначені у п. 2.1.5. договору, відображають кількість препаратів, оприбуткованих на складах на момент складання звіту. Препарати, що перебувають в процесі збірки (в т.ч. резервуванні), в зазначених звітах не відображаються.

Виконавець зобов`язаний надавати замовнику послуги у відповідності з умовами договору, за формою і в строки визначені договором та відповідними додатками до нього (п. 5.1. договору №3 про надання інформаційних послуг).

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2020 року. Строк дії договору може бути продовжений за згодою сторін, про що укладається відповідна

З позову вбачається, що у вересні 2023 року, позивач, отримавши звіт відповідача за серпень з`ясував, що обсяги продажів в порівнянні з попередніми періодами скоротилися в 400-1600 разів - 1 173, 24 грн. за серпень проти 411 261, 66 грн. (липень), 515 354, 99 грн. (червень), 605 502, 36 грн. (травень), 726 468, 79 грн. (квітень), 1 205 663, 65 грн. (березень), 1 974 196, 86 грн. (лютий), 1 887 164, 83 грн. (січень).

Позивач вказує, що порівнявши облікові відомості з реалізації за серпень на сайті відповідача (за договором про інформаційні послуги) та звіт за серпень (за договором поставки), позивач виявив, що станом на 11.08.2023 відповідачем вже реалізовано 469 упаковок, в той час як згідно звіту за Договором поставки за весь серпень реалізовано лише 10 штук.

Позивач зазначає, що отримавши звіт для розрахунку за договором за серпень, останній здійснив спробу дізнатись підсумковий звіт про реалізацію на сайті, в порядку договору про надання інформаційних послуг. Проте, доступ до сайту відповідача виявився заблокованим.

Позивач наголошує на тому, що 06.09.2023 повідомив відповідача електронною поштою про суттєві розбіжності у звітах про продаж та просив відправити коректні дані. На підтвердження вказаних обставин позивачем долучено до матеріалів справи роздруківку з електронної пошти: .

Позивач вказує, що 07.09.2023 звернувся до відповідача з листом №84 від 07.09.2023, в якому просив відповідача погодити та підписати акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2023 по 31.08.2023. В додатках до вказаного листа містився відповідний акт звірки.

В якості підтвердження направлення відповідачу вказаного вище листа, позивачем надано суду поштову накладну №922, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за трекінгом №922 та опис вкладення. Відповіді на вказаний вище лист матеріали справи не містять.

В матеріалах справи міститься лист за вих. №89 від 22.09.2023, відповідно до якого позивач повідомив відповідача про дострокове розірвання договору з 16.10.2023. Також, у вказаному листі позивач просив відповідача сплатити вартість поставленого, але не оплаченого товару або організувати його повернення постачальнику у строк до 13.10.2023 включно.

На підтвердження факту направлення вказаного вище листа позивачем надано суду накладну №806, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за трекінгом №806 та опис вкладення.

В матеріалах справи міститься відповідь відповідача на лист №89 від 22.09.2023, в якій останній зазначив, що ТОВ «Вента.ЛТД» не має наміру припиняти договір достроково, а буде продовжувати належним чином виконувати свої обов`язки.

Позивач наголошує на тому, що відповідачем було отримано товар, але в повному обсязі не оплачено, за наступними видатковими накладними на загальну суму 1 075 591, 43 грн.: №67 від 12.06.2023; №79 від 17.07.2023; №82 від 02.08.2023; №71 від 26.06.2023; №60 від 22.05.2023; №65 від 05.06.2023; №47 від 24.04.2023; №48 від 24.04.2023; №32 від 13.03.2023. Вказані видаткові накладні підписані представниками обох сторін.

Позивач вказує, що згідно відомостей акту звірки станом на 31.08.2023 вартість отриманого, але не сплаченого товару становила 465 708, 33 грн. Відповідний акт звірки не підписаний відповідачем.

Позивач зазначає, що з дати вказаного акту звірки відповідачем було здійснено розрахунок за товар на загальну суму 3 519, 72 грн., на підтвердження чого позивач надав суду виписки з банку.

Позивач наголошує на тому, що станом на листопад 2023 року відповідач утримує на своїх складах залишки товару на загальну суму 462 188, 61 грн. та не проводить з ним розрахунки.

Позивач звернувся до відповідача з листом №60 від

15.05.2024, в якому вимагав від останнього:

- повернути залишки товарів на загальну суму 462 188, 61 грн. або сплатити їх повну вартість протягом п`яти календарних днів з дати отримання цього листа;

- підписати і повернути один екземпляр акту звірки взаєморозрахунків. У разі неотримання підписаного акту, або письмових заперечень до нього, зі сторони ТОВ «ВЕНТА.ЛТД» протягом встановленого в договорі строку ТОВ «МАТЕРІА МЕДИКА - УКРАЇНА» буде вважати такий акт прийнятим без зауважень (згідно з п. 11.15. договору);

- надати у письмовому вигляді звіт щодо наявних залишків товару на складах ТОВ «ВЕНТА. ЛТД» станом на 31.12.2023 з зазначенням наступної інформації: найменування товару, вхідна ціна, серія, кількість, номер та дата видаткової накладної за якою було отримано товар.

В якості підтвердження направлення вказаного вище листа позивачем долучено до матеріалів справи накладну №990, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за трекінгом №990 та опис вкладення.

Звертаючись до суду першої інстанції із даним позовом позивач наголошує на тому, що відповідачем порушено умови договору, а саме істотно занижено у звітах обсяги проданих лікарських засобів, що призвело до перешкоджання настання обставин оплати товару за договором та, як наслідок, до недоотримання позивачем належних йому коштів. Враховуючи зазначене, позивач вважає, що відкладальні обставини щодо оплати лікарських засобів настали, а тому просить стягнути з відповідача вартості переданого та не оплаченого товару у загальному розмірі 462 188, 61 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не виникає з характеру відносин сторін.

Приписами пункту 2 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається зі змісту умов Договору обов`язок оплати поставленого товару пов`язано із настанням певної події - реалізації товару.

За положеннями ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В силу статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Частиною першою статті 212 Цивільного кодексу України закріплене право осіб, які вчиняють правочин, обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Отже, укладаючи правочин з відкладальною обставиною його сторони пов`язують виникнення прав і обов`язків за таким правочином з певною обставиною, щодо появи якої в майбутньому у сторін існує лише відповідна вірогідність.

Відкладальна обставина може полягати у діях як однієї із сторін договору, так і третьої особи, яка нею не є, але у будь-якому разі повинна обумовлювати настання (зміну) відповідних прав і відповідних обов`язків обох сторін договору, а не лише однієї з них, та у момент укладання договору стосовно такої обставини має бути невідомо, настане вона чи ні.

Таким чином, на відміну від строку, яким є визначений проміжок часу до відомого моменту або події, яка неминуче має настати, відкладальна обставина має характер такої обставини, що може і не настати.

Як вже зазначалось вище, пунктом 4.1. договору погоджено, що розрахунок за товар здійснюється покупцем по факту його реалізації. Оплата реалізованого товару має бути проведена покупцем протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з дати надання постачальнику інформації про обсяги реалізації товару за звітний місяць, що свідчить про визначення обов`язку відповідача провести оплату із настанням певної події, а саме реалізації отриманого товару, що є відкладальною обставиною у розумінні частини першої статті 212 Цивільного кодексу України.

Оскільки відповідач, як продавець, здійснює реалізацію товару, тому саме відповідач зобов`язаний вести облік проданого ним товару, розраховуватись з позивачем за проданий товар та надавати докази стосовно реалізованого ним товару.

Згідно частини третьої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до статті 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Наведене свідчить, що правила ведення господарської діяльності передбачають здійснення її на умовах добросовісності, умовах, за яких сторони будуть взаємно поважати права та охоронювані законом інтереси одна одної.

Отже, не дивлячись на те, що положення договору пов`язують виникнення у відповідача обов`язку із оплати отриманого у власність товару з фактом його реалізації, ця обставина не може давати відповідачу підстав для зловживання цим правом, адже таке право не може бути необмеженим у часі, бо інакше призведе до невиправданого погіршення становища позивача, порушення балансу інтересів сторін, принципу справедливості та добросовісності під час здійснення господарської діяльності.

Заперечуючи проти позовних вимог апелянт зазначає, що він визнає наявність загальної поточної заборгованості перед позивачем у сумі 462 188, 61 грн станом на 12.07.2024 (яка підтверджується заявою свідка від 12.09.2024), але не простроченої заборгованості.

Крім того, колегією суддів встановлено, що в матеріалах справи міститься акт звіряння взаємних розрахунків за період з 02.01.2019 по 12.07.2024, який підписаний сторонами, відповідно до якого у відповідача, станом на 12.07.2024, перед позивачем обліковується заборгованість у сумі 462 188, 61 грн.

Отже, скаржник визнає постачання позивачем йому лікарських засобів на суму 462 188, 61 грн, які останнім ще не оплачені, але вважає, що строк їх оплати не настав (не настала відкладальна обставина).

Колегія суддів зазначає, що рішенням Господарського суду міста Києва від 01.04.2024 у справі № 911/3343/23 за позовом ТОВ «МАТЕРІА МЕДИКА - Україна» до ТОВ «ВЕНТА.ЛТД» про розірвання договору поставки № 2 від 02.01.2019 та зобов`язання вчинити дії встановлено, що відповідач протягом серпня-жовтня 2023 року, зловживаючи правом, вчиняв свідомі дії для зменшення зобов`язань з оплати за договором № 2 від 02.01.2019 у спосіб подання недостовірних звітів про обсяги реалізації придбаного у позивача товару у порядку п. 4.2 договору № 2 у поєднанні із блокуванням доступу позивачу до обраних звітів на офіційному сайті відповідача.

Апелянт зазначає, що вказаним рішенням не встановлена ні сума заборгованості, ні період за який заборгованість наявна.

Апеляційний суд погоджується із даними твердженнями скаржника, але зазначає, що вказаним рішенням встановлений сам факт зловживання відповідачем своїми права, а саме здійснення дій щодо зменшення зобов`язань з оплати за договором № 2 від 02.01.2019.

Крім того, як зазначалося вище, листом № 60 від 15.05.2024 позивач просив відповідача: - повернути залишки товарів на загальну суму 462 188, 61 грн. або сплатити їх повну вартість протягом п`яти календарних днів з дати отримання цього листа; надати у письмовому вигляді звіт щодо наявних залишків товару на складах ТОВ «ВЕНТА. ЛТД» станом на 31.12.2023 з зазначенням наступної інформації: найменування товару, вхідна ціна, серія, кількість, номер та дата видаткової накладної за якою було отримано товар; підписати і повернути один екземпляр акту звірки взаєморозрахунків.

При цьому, зазначив, що у разі неотримання підписаного акту, або письмових заперечень до нього, зі сторони ТОВ «ВЕНТА.ЛТД» протягом встановленого в договорі строку ТОВ «МАТЕРІА МЕДИКА - УКРАЇНА» буде вважати такий акт прийнятим без зауважень (згідно з п. 11.15. договору).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач відповіді або будь-яких заперечень на вказаний лист не направив, звіт щодо наявних залишків товару на складах ТОВ «ВЕНТА. ЛТД» не надав, акт звірки взаєморозрахунків не підписав.

Посилання відповідача, що рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення не містить розписки уповноваженої особи відповідача про одержання листа позивача № 60 від 15.05.2024, а містить підпис невідомої особи, колегія суддів оцінює критично.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування «вірогідності доказів» підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Іншими словами тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 01.10.2020 у справі №910/16586/18, від 12.01.2021 у справі №910/3726/20.

Як зазначалося вище, сам апелянт визнає наявність поставленого позивачем, але не оплаченого відповідачем товару на суму 462 188, 61 грн.

При цьому, колегією суддів встановлено, що відповідач не надав суду доказів того, що реалізація поставленого товару на спірну суму не відбулася або доказів звернення до позивача з проханням повернення товару, на підставі п. 5.10 договору.

Таким чином, зважаючи на встановлення в рішенні Господарського суду міста Києва від 01.04.2024 у справі № 911/3343/23 факту зловживання відповідачем своїми правами, зокрема, що зменшення у звітах обсягів реалізованого товару, зважаючи що останній не надав суду доказів наявності залишків товару на суму 462 188, 614 грн, колегія суддів приходить до висновку про доведеність позивачем факту порушення відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором поставки № 2 від 02.01.2019.

Посилання апелянта на те, що відповідачем здійснено оплату на загальну суму 680 140, 81 грн, саме за видатковими накладеними: № 32 від 13.03.2023, № 47 від 24.04.2023, № 48 від 24.04.2023, № 60 від 22.05.2023, № 65 від 05.06.2023, № 67 від 12.06.2023, № 71 від 26.06.2023, № 79 від 17.07.2023, № 82 від 02.08.2023, які покладені в основу позовних вимог, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вимога про стягнення коштів заявлена не з підстав виникнення простроченої дебіторської заборгованості, а з підстав визнання відкладальної обставини для оплати такою, що настала, через недобросовісну поведінку відповідача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про обгрунтованість позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 462 188, 61 грн.

Щодо посилання апелянта, що стягнення коштів з відповідача на користь позивача буде сприяти передачі матеріальних ресурсів незаконним збройним та воєнізованим формуванням, створеним на тимчасово окупованій території та формуванням держави-агресора, оскільки Головним слідчим управлінням Національної поліції України, здійснюється по відношенню до позивача та службових осіб позивача досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002305 від 14.12.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 321-1 (Фальсифікація лікарських засобів або обіг фальсифікованих лікарських засобів), ч. 4 ст. 111-1 (Колабораційна діяльність), ч. 1 ст. 111-2 (Посягання на життя державного чи громадського діяча) Кримінального кодексу України, то колегія суддів вважає їх необгрунтованими враховуючи наступне.

Постанова Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 № 187, передбачає мораторій (заборону) на виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є Російська федерація або такі особи (далі - особи, пов`язані з державою-агресором):

громадяни Російської Федерації, крім тих, що проживають на території України на законних підставах;

юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства Російської Федерації;

юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, якої є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації;

юридичні особи, утворені відповідно до законодавства іноземної держави, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, яких є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації, - у випадку виконання зобов`язань перед ними за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не доведено, що постанова КМУ № 187 від 03.03.2022 розповсюджує свою дію на позивача. Крім того, у разі наявності підстав, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 № 187, зацікавлена сторона не позбавлена права звернутись до виконавця із відповідною заявою та підтверджуючими обставини доказами.

Щодо додаткового рішення Господарського суду Київської області від 20.02.2025, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, актів наданих послуг тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Позивач просив суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у сумі 30 500, 00 грн.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції, на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу заявником надано: договір про надання правової допомоги №91 від 23.10.2023, додаткову угоду №1 від 11.06.2024 до договору про надання правової допомоги, рахунок №9 від 08.07.2024, платіжну інструкцію №1587 від 10.07.2024, акт №9 від 17.07.2024 приймання-передачі правничої допомоги, рахунок №10 від 19.09.2024, акт №10 від 19.09.2024 приймання-передачі правничої допомоги, платіжну інструкцію №2060 від 27.09.2024, лист Товариства з обмеженою відповідальністю «МАТЕРІА МЕДИКА - УКРАЇНА» за вих. №136 від 09.10.2024, рахунок №11 від 10.10.2024, акт №11 від 10.10.2024 приймання-передачі правничої допомоги, платіжну інструкцію №2162 від 15.10.2024, рахунок №13 від 24.10.2024, акт №13 від 24.10.2024 приймання-передачі правничої допомоги, платіжну інструкцію №2213 від 31.10.2024, рахунок №14 від 07.11.2024, акт №14 від 07.11.2024 приймання-передачі правничої допомоги, платіжну інструкцію №2272 від 15.11.2024, акт №15 від 05.12.2024 приймання-передачі правничої допомоги, рахунок №15 від 05.12.2024, платіжну інструкцію №2377 від 18.12.2024, додаткову угоду до договору №2 від 30.12.2024, рахунок №16 від 19.12.2024, рахунок №17 від 19.12.2024, Акт №16 від 19.12.2024 приймання-передачі правничої допомоги, акт №17 від 30.01.2025 приймання-передачі правничої допомоги, платіжну інструкцію №2420 від 23.12.2024, платіжну інструкцію №2421 від 23.12.2024.

Також, в матеріалах справи міститься ордер на надання правничої (правової) допомоги серія АІ №1488249 від 03.11.2023 на ім`я Закірової Катерини Маратівни.

Так, 23.10.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАТЕРІА МЕДИКА - УКРАЇНА» (далі - клієнт) та адвокатом Закіровою Катериною Маратівною (далі - адвокат) укладено договір про надання правової допомоги №91 (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу клієнту у врегулюванні спору, який виник у клієнта з ТОВ «ВЕНТА.ЛТД».

Згідно пунктів 8.1., 8.2. договору гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Загальна сума гонорару за договором дорівнює вартості усієї правової допомоги, що була надана та оплачена протягом дії договору.

З матеріалів справи вбачається, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАТЕРІА МЕДИКА - УКРАЇНА» та адвокатом Закіровою Катериною Маратівною було підписані наступні акти приймання-передачі правничої допомоги:

- акт приймання-передачі правничої допомоги №9 від 17.07.2024 на суму 5 500, 00 грн.;

- акт приймання-передачі правничої допомоги №10 від 19.09.2024 на суму 5 000, 00 грн.;

- акт приймання-передачі правничої допомоги №11 від 10.10.2024 на суму 4 000, 00 грн.;

- акт приймання-передачі правничої допомоги №13 від 24.10.2024 на суму 3 000, 00 грн.;

- акт приймання-передачі правничої допомоги №14 від 07.11.2024 на суму 3 000, 00 грн.;

- акт приймання-передачі правничої допомоги №15 від 05.12.2024 на суму 4 000, 00 грн.;

- акт приймання-передачі правничої допомоги №16 від 19.12.2024 на суму 3 000, 00 грн.;

- акт приймання-передачі правничої допомоги №17 від 30.01.2025 на суму 3 000, 00 грн.

Колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Разом з тим, для включення всієї суми гонорару та фактичних витрат у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний, виправданий, що передбачено у ст. 126 Господарського процесуального кодексу України та у ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Згідно ст.15 Господарського процесуального кодексу України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N19336/04, п.269).

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Враховуючи викладене, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У пункті 4.16 постанови від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19 Верховний Суд вказав, що висновки "суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони" та "суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання" не є тотожними за своєю суттю, і фактично другий висновок відповідає викладеному в пункті 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, що "під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи". За таких обставин, колегія суддів у справі № 922/2869/19 вказала, що висновки судів про частково відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав не пов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчать про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України та висновків об`єднаної палати про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

Метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Колегія суддів погоджується із доводами позивача, що матеріали справи містять вичерпні докази понесення ТОВ «МАТЕРІА МЕДИКА - Україна» витрат на правничу допомогу, що підлягає компенсації за рахунок відповідача.

Беручи до уваги зазначене, з урахуванням критеріїв та обставин справи, зважаючи на складність справи та враховуючи, що мотиви оскарження апелянтом додаткового рішення зводяться лише до непогодження із законністю основного рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції обгрунтовано задоволено заяву ТОВ «МАТЕРІА МЕДИКА - Україна» частково та стягнуто з відповідача на користь 20 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Такий розмір відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру і ці витрати є співрозмірні з виконаною роботою у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятих у справі рішення та додаткового рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення та додаткового рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕНТА.ЛТД» на рішення Господарського суду Київської області від 30.01.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 20.02.2025 у справі № 911/1894/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 30.01.2025 року та додаткове рішення Господарського суду Київської області від 20.02.2025 у справі № 911/1894/24 залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 911/1894/24 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Коротун

Дата підписання 07.08.2025