ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2025 р. Справа№ 910/15482/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

За участю секретаря судового засідання Місюк О.П.

та представників сторін:

позивача - Накоп`юка Я.В.;

відповідача - Тригуб О.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2025

у справі №910/15482/24 (суддя - Ковтун С.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про зобов`язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" звернулося з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про зобов`язання внести зміни до особового рахунку №2829531 шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми у розмірі 28194,60 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач безпідставно списав з особового рахунку позивача збір за зберігання вантажу під час надання договірної послуги з накопичення вагонів з вантажем з метою формування маршрутного потягу, оскільки позивач вже сплатив тариф за надані відповідачем послуги на підставі договору про надання послуг з організації перевезень вантажів залізничним транспортом №43-41564379/2020-0001 від 06.03.2020, що свідчить про те, що такі кошти є безпідставно набутими та підлягають повергненню позивачу шляхом внесення змін до особового рахунку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2024 відкрито провадження у справі №910/15482/24 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.06.2025 у справі №910/15482/24 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неналежно дослідив докази, а також не застосував ті норми матеріального права, які мали бути застосовані.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт відмічає, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" (Сінельник В.І.) підписано без зауважень накопичувальну картку №28110501 від 28.11.2023. Крім того, позивач не звертався до Акціонерного товариства «Українська залізниця» з претензією, в порядку встановленому п. 7.1. договору про надання послуг з організації перевезень вантажів залізничним транспортом, та у строки встановлені Статутом залізниць України.

Також відповідач вказує, що місцевий господарський суд не врахував, що у відповідності до п. 8 Правил зберігання вантажів збір за зберігання вантажів є регульованим тарифом і не потребує додаткового погодження сторонами.

Окрім цього відповідач наголошує, що відповідно до п. 9 Правил зберігання вантажів факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми. Якщо вантаж для відправлення завозиться на місця загального користування частинами і в день завезення першої частини не був зданий повністю, то збір за зберігання нараховується за кожну ввезену частину вантажу. Збір у таких випадках визначається як сума зборів за ввезені частини вантажу. Час зберігання кожної частини завезеного вантажу визначається від моменту ввезення цієї частини до моменту оформлення перевізних документів. У такому самому порядку визначається збір за зберігання вантажу на складі станції відправлення, поверненого на вимогу відправника.

Відтак, як вважає апелянт, місцевим господарським судом помилково не взято до уваги, що умовами додатку 1-4 до договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, зокрема п. 9 додатку 1-4 не передбачено звільнення позивача від оплати послуги за зберігання вантажу, яка нараховується за весь час затримки вагонів, що виникла не з вини залізниці. У відповідності до п. 9 додатку 1-4 позивача звільнено тільки від плати за маневрову роботу, всі платежі пов`язані з затримкою вагонів, сплачуються згідно зі Збірником тарифів, Правилами перевезення вантажів та п. 3.4. договору. Втім, як підкреслюється скаржником, збір за зберігання вантажів є регульованим тарифом і не потребує додаткового погодження сторонами.

Крім цього, на думку скаржника, судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги доводи Акціонерного товариства «Українська залізниця» про те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" допущено простій вагонів, з причин не залежних від залізниці, оскільки не маючи власних потужностей позивач проводив навантаження вагонів на під`їзній колії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газд-Агро». Тривалість затримки (простою) вагонів на станції відправлення Бучач під накопиченням в очікуванні оформлення групової відправки залежала безпосередньо від вантажовідправника Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" та не була обумовлена виключно наявністю договірних відносин з накопичення вагонів на коліях залізниці.

Насамкінець апелянт відмічає, що Акціонерним товариством «Українська залізниця» було списано грошові кошти з особового рахунку позивача, тому належним способом захисту у спірних правовідносинах згідно з ч. 1 ст. 1213 ЦК України є повернення грошових коштів шляхом стягнення. Отже, позовна вимога про зобов`язання відповідача внести зміни до особового рахунку шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми, яка є фактично відновленням становища, яке існувало до порушення, не є належним способом захисту у спірних правовідносинах (кондикційних). На переконання апелянта, обрання позивачем неналежного способу захисту права є самостійною підставою для відмови в позові.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 17.07.2025 апеляційну скаргу у справі №910/15482/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2025 у справі №910/15482/24, справу призначено до розгляду на 12.08.2025, встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

22.07.2025 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Грейнсвард" надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого позивач заперечує проти задоволення скарги, вказуючи, що накопичення вагонів відбувалося в рамках договірних відносин, що виключає матеріальну відповідальність, оскільки не було вини відправника.

В спростування тверджень скаржника про те, що стягнення коштів проведено на підставі п. 9 Правил зберігання вантажів, позивач посилається на висновки Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладені в постановах від 01.02.2024 у справі №915/305/22 та від 09.04.2024 у справі №915/5/23. Предметом цих справ є правовідносини з накопичення маршрутного потягу, на підставі додатку 1-4 «Умови організації накопичення вагонів» до договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №40-14291113/2020-0001 від 26.06.2020 та нарахування збору за зберігання вантажу в період накопичення маршрутного потягу (до 50 вагонів з вантажем).

У зв`язку із чим позивач вважає, що обґрунтованим є твердження, що у період накопичення вагонів для групових відправок / маршрутного поїзда / контейнерного поїзда у Залізниці відсутні підстави застосовувати матеріальну відповідальність за зберігання вантажу на коліях загального користування, оскільки у цей час здійснюється накопичення вагонів з вантажем у відповідності до умов додатку 1-4, і ці правовідносини є предметом окремої належним чином сплаченої спеціальної послуги. Разом з цим, за результатом проведеної перевірки розрахунків між сторонами Товариством виявлено безпідставно отримані Залізницею грошові кошти у розмірі 28194,60 грн з ПДВ як збір за зберігання вантажу під час надання договірної послуги з накопичення вагонів з вантажем з метою формування групової відправки, тобто поза межами укладеного між сторонами договору.

Додатково позивач наголошує, що враховуючи відсутність підстав у залізниці для нарахування збору за зберігання при накопиченні маршрутного поїзда у розмірі 28194,60 грн, то останні підлягають поверненню товариству саме шляхом внесення змін до особового рахунку.

22.07.2025 до суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" надійшла заява про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.07.2025 задоволено заяву представника позивача про участь у судовому засіданні 12.08.2025 у справі №910/15482/24 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

25.07.2025 заява про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду надійшла від представника Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.08.2025 задоволено заяву представника відповідача про участь у судовому засіданні 12.08.2025 у справі №910/15482/24 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

У судовому засіданні 12.08.2025, яке відбулося в режимі відеоконференції, представники сторін надали пояснення по суті спору. Представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд скасувати оскаржуване рішення та відмовити в задоволенні позову. Представник позивача заперечував проти доводів скарги, просив залишити без змін оскаржуване рішення суду.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 06.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" (замовник) та Акціонерним товариством "Українська залізниця" (перевізник) шляхом прийняття в цілому пропозиції був укладений договір №43-41564379/2020-001 про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом.

31.10.2023 перевізник оприлюднив нову редакцію договору, яка введена в дію з 01.11.2023.

Згідно з п. 1.1 договору його предметом є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі послуги) і проведення розрахунків за ці послуги.

Надання послуг за договором може підтверджуватись накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу, зведеними відомостями та іншими документами (п. 1.4 договору).

Згідно з п. 2.1.4 договору до обов`язків замовника входить, зокрема, оплата послуг перевізника та інших платежів, належних перевізником за договором з сум внесеної передоплати за кодом платника.

Залізниця зобов`язана відкрити особовий рахунок з наданням коду платника, а також присвоїти замовнику код вантажовідправника/вантажоодержувача (п. 2.3.3 договору).

На виконання вказаних положень укладеного між сторонами договору замовнику присвоєно коди: відправника/одержувача - 8104; платника - 2829531 та відкрито особовий рахунок з ідентичним номером.

Згідно п. п. 2.3.2, 2.3.5 договору перевізник зобов`язаний приймати до перевезення вантажі у вагонах (контейнерах) замовника або у власних вагонах (контейнерах) перевізника, надавати власні вагони (контейнери) перевізника для навантаження вантажів згідно із затвердженими планами і заявками замовника, згідно інформації, розміщеної у системі планування перевезень, надавати додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатках до договору та Збірнику тарифів. Складати документи, передбачені пунктами 1.3, 1.4 та розділом 4 договору, щодо нарахування сум платежів.

За змістом п. 3.4 договору замовник зобов`язаний сплачувати у визначеному договором розмірі плату за користування власними вагонами перевізника: під час виконання вантажних операцій на місцях загального користування; переданих замовнику на місцях незагального користування; затриманих на станціях в очікуванні подавання під вантажні або інші операції, з причин, які залежать від замовника; затриманих під час перевезення з інших причин, що не залежать від перевізника (далі - плата за користування власними вагонами перевізника).

За умовами п. 3.4.4 договору плата за користування власними вагонами перевізника нараховується та сплачується замовником у випадку їх затримки під час перевезення з причин, що не залежать від перевізника. В таких випадках кількість годин затримки обліковується окремо по кожній станції затримки на підставі актів загальної форми ГУ23.

Відповідно до п. 4.2 договору оплата послуг відповідно до договору здійснюється у національній валюті України на умовах попередньої оплати шляхом перерахування коштів на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання перевізника, вказаний в розд. 15 договору. Датою надходження платежів вважається дата зарахування коштів обслуговуючим банком на поточний рахунок перевізника зі спеціальним режимом використання.

Одержані на поточний рахунок з спеціальним режимом використання кошти перевізник зараховує на особовий рахунок замовника, а також веде облік надходження коштів і використання їх замовником для оплати перевезень та інших послуг за умовами цього договору.

У разі виявлення перевізником неправильного нарахування платежів, здійснюється перерахунок, після чого надлишок списаних коштів зараховується на особовий рахунок замовника, як оплата за майбутні перевезення або ж додатково з сум внесеної попередньої оплати списуються кошти для оплати належних перевізнику платежів в порядку та строки, передбачені законодавством (п. 4.9 договору).

Пунктом 14 договору передбачено, що невід`ємною частиною договору є додатки, зокрема: Додаток 1-1 "Ставки плати за додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, що надаються за вільними тарифами" та Додаток 1-4 "Умови накопичення вагонів".

Згідно з п. 14.1 договору, у випадках, якщо додатками до договору визначені умови інші ніж в основному тексті договору, такі умови додатків мають переважну силу над умовами основного тексту договору.

Приписами додатку 1-4 "Умови накопичення вагонів" встановлено, зокрема, що на окреме замовлення перевізник надає послуги замовнику з накопичення порожніх та/або з вантажем власних вагонів перевізника та/або вагонів замовника на коліях загального користування станцій накопичення для відправлення їх групами, маршрутними поїздами або контейнерними поїздами на станції призначення (далі - накопичення вагонів) (п. 1).

Станціями накопичення можуть бути станції відправлення та/або станції на шляху прямування вагонів до станції призначення (п. 2).

Відповідно до п. 5 вказаного додатку на станціях накопичення на шляху прямування перевізник контролює накопичення вагонів відповідно до заявки замовника для подальшого формування поїзду та відправлення на станцію призначення.

Згідно з п. п. 6, 7 додатку початком накопичення вагонів є: на шляху прямування порожніх та/або з вантажем - прибуття вагонів на станцію накопичення; на станції відправлення - момент фактичної передачі замовником вагонів перевізнику. Часом закінчення накопичення вагонів є: на шляху прямування порожніх та/або з вантажем - формування поїзду з таких вагонів; на станції відправлення - приймання останнього вагону перевізником.

Пунктом 8 додатку визначено, що час перебування вагонів на коліях загального користування станції накопичення відображається в акті загальної форми ГУ-23.

За послугу з накопичення вагонів замовник сплачує:

- плату за вільним тарифом "Організація перевезень і накопичення власного рухомого складу" відповідно до додатку 1-1 до договору. При нарахуванні такої плати 1 вагоно-доба розраховується з округленням неповної доби (24 години від початку накопичення) до повної (24 години до закінчення накопичення) (п. 9.1);

- за затримку вагонів замовника: платежі, пов`язані з затримкою вантажу на шляху прямування з вини замовника, згідно з Збірником тарифів та Правилами перевезення вантажів (п. 9.2);

- за затримку власних вагонів перевізника: платежі, пов`язані з затримкою вантажу на шляху прямування з вини замовника, згідно з Збірником тарифів та Правилами перевезення вантажів та п. 3.4 Договору (п. 9.3).

Нарахування платежів відбувається на станції накопичення за накопичувальною карткою ФДУ-92, відомістю плати за користування вагонами ГУ-46 з коду платника замовника, яким замовлено надання такої послуги (п. 10).

Відповідно до п. 1.4 договору надання послуг за цим договором може підтверджуватись накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу, зведеними відомостями та іншими документами.

27.11.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" відправило залізницею зі станції відправлення Бучач Львівської залізниці 28 вагонів зерна кукурудзи у складі однієї групової відправки №553479, що підтверджується відповідною залізничною накладною №543479 та відомістю вагонів.

За час накопичення групової відправки №553479 залізниця нарахувала замовнику:

- плату за організацію перевезень і накопичення власного рухомого складу (код/підкод платежу 229/001) у розмірі 7799,76 грн (накопичувальна картка №28110501 від 28.11.2023 та перелік №20231129 від 29.11.2023);

- збір за зберігання вантажів у вагонах у розмірі 28194,60 грн (накопичувальна картка №28110501 від 28.11.2023 та перелік №20231129 від 29.11.2023);

- плату за користування вагонами у розмірі 37976,40 грн (перелік №20231128 від 28.11.2023).

Відповідно даних філії «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» (перелік №20231128 від 28.11.2023 та №20231129 від 29.11.2023) з рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард", в тому числі, була списана оплата (збір за зберігання вантажів у вагонах) у розмірі 28194,60 грн.

Позивач звертаючись до суду з даним позовом вказує, що у залізниці були відсутні підстави для нарахування збору за зберігання при накопиченні вагонів для групової відправки у розмірі 28194,60 грн, а тому списані грошові кошти підлягають поверненню товариству шляхом внесення змін до особового рахунку.

Відповідач заперечує проти позову стверджуючи, що оскільки завантажені вагони забрані на прохання вантажовласника з під`їзної колії, простоювали на місцях загального користування до оформлення документа на контейнерний поїзд, на підставі вимог додатку 1-4 до договору Товариству з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" нараховано плату за організацію перевезень і накопичення власного рухомого складу та включено у накопичувальну картку.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції вказав, що п. п. 8, 9 Правил зберігання вантажів не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки затримка вагонів відбулася на підставі договірних відносин з накопичення вагонів на коліях з метою формування маршрутного потягу. У період накопичення вагонів маршрутного поїзда у відповідача не було підстав застосовувати матеріальну відповідальність за зберігання вантажу на коліях загального користування, приймаючи до уваги, що у цей час здійснювалось накопичення вагонів з вантажем відповідно до умов додатку №1-4 і ці правовідносини були предметом окремої спеціальної послуги. Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження факту затримки вантажу з вини позивача, правові підстави для нарахування останньому вищезазначених зборів за зберігання вантажу відсутні, що свідчить про те, що залізниця неправомірно списала з особового рахунку позивача збір за зберігання вантажу в розмірі 28194,60 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Стаття 908 ЦК України встановлює, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ч. 1 ст. 307 ГК України).

Загальні умови перевезення вантажів залізничним транспортом регулюються Законом України "Про транспорт", Законом України "Про залізничний транспорт" Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, Правилами оформлення перевізних документів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 (далі - Правила), Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, Правилами приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 №861/5082, Правилами видачі вантажів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 №862/5083.

Згідно з п. 8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 (далі Правила зберігання вантажів), збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки.

Приписами п. 9 Правил зберігання вантажів встановлено, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Якщо вантаж для відправлення завозиться на місця загального користування частинами і в день завезення першої частини не був зданий повністю, то збір за зберігання нараховується за кожну ввезену частину вантажу. Збір у таких випадках визначається як сума зборів за ввезені частини вантажу. Час зберігання кожної частини завезеного вантажу визначається від моменту ввезення цієї частини до моменту оформлення перевізних документів. У такому самому порядку визначається збір за зберігання вантажу на складі станції відправлення, поверненого на вимогу відправника.

Виходячи з приписів пунктів 8 та 9 Правил зберігання вантажів, нарахування збору за зберігання вантажу на коліях загального користування відбувається у разі наявності вини відправника у затримці та у разі, коли простій відбувся в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі з причин, не залежних від залізниці).

Пункт 9 Правил зберігання вантажів застосовується у випадку сформованого до відправки відправлення (вагону), причиною затримки/невідправлення якого є «очікування оформлення документів». Відтак, відповідне нарахування є штрафними санкціями (матеріальною відповідальністю) до вантажовідправника, яке направлено на скорочення часу простою вже готових до відправлення вагонів в період оформлення документів на таку відправку.

Як вже зазначалось, 27.11.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" відправило залізницею зі станції відправлення Бучач Львівської залізниці 28 вагонів зерна кукурудзи у складі однієї групової відправки №553479, що підтверджується відповідною залізничною накладною №543479 та відомістю вагонів.

За час накопичення групової відправки №553479 залізницею нараховано, зокрема: плату за організацію перевезень і накопичення власного рухомого складу у розмірі 7799,76 грн; збір за зберігання вантажів у вагонах у розмірі 28194,60 грн; плату за користування вагонами у розмірі 37976,40 грн.

Колегія суддів зазначає про те, що укладений між сторонами договір містить спеціальні умови надання окремих послуг, які передбачені додатком №1-4 до вказаного правочину, який є невід`ємною частиною останнього.

З урахуванням приписів додатку №1-4 до договору та положень самого договору, у спірних правовідносинах мета замовлення позивачем спеціальної послуги полягала саме в накопиченні вагонів для формування маршрутного поїзда в 28 вагонів, а відтак, процедура накопичення вагонів фактично передбачає затримку окремих вагонів на певний час з метою формування маршрутного поїзда, на що відповідач надав свою згоду шляхом укладання з позивачем договору.

В свою чергу, зважаючи на умови додатку №1-4 до договору (п. 8), в актах загальної форми ГУ-23 фіксується лише час перебування вагонів на коліях загального користування, за який сплачується відповідний тариф, визначений цим додатком.

Так, відповідно до п. 9 додатку №1-4, за послугу з накопичення вагонів замовник сплачує: плату за вільним тарифом «Організація перевезень і накопичення власного рухомого складу» відповідно до додатку 1-1 до договору. При нарахуванні такої плати 1 вагоно-доба розраховується з округленням неповної доби (24 години від початку накопичення) до повної (24 години до закінчення накопичення) (п. 9.1).

Разом з цим, в період затримки вагонів з вини замовника (а не накопичення) сплачуються платежі, пов`язані з затримкою вантажу на шляху прямування (п. 9.2. додатку №1-4). При цьому, обов`язковим елементом для застосування вказаного пункту є «затримка з вини замовника».

З наведеного вбачається, що п. 9 додатку №1-4 розділяє такі поняття як «накопичення рухомого складу» та «затримку вагонів перевізника».

При цьому, правовідносини з накопичення маршрутного поїзда мають невід`ємну складову - перебування/накопичення вагонів з вантажем на коліях загального користування протягом часу накопичення до приймання останнього вагона перевізником (п. п. 6, 7 додатку №1-4), що водночас є предметом окремої послуги.

Виходячи зі змісту додатку №1-4 до договору та положень спірного договору, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується судова колегія, що у спірних правовідносинах мета замовлення позивачем спеціальної послуги полягала саме в накопиченні вагонів для формування маршрутного поїзда в 28 вагонів. Тобто, процес накопичення вагонів фактично передбачає затримку окремих вагонів на певний час з метою формування маршрутного поїзда, на що відповідач надав свою згоду шляхом укладання з позивачем договору.

Таким чином, у період накопичення вагонів маршрутного поїзда у відповідача не було підстав застосовувати матеріальну відповідальність за зберігання вантажу на коліях загального користування, приймаючи до уваги, що у цей час здійснювалось накопичення вагонів з вантажем у відповідності до умов додатку №1-4 і ці правовідносини були предметом окремої, належним чином сплаченої позивачем спеціальної послуги.

Отже, Укрзалізниця, як перевізник, надала позивачу, як замовнику, згідно з умовами договору послугу з накопичення вагонів, за попередньо погодженим планом, який мав ознаку "маршрутний" та за попередньою заявкою, без отримання якої замовник не спроможний сформувати маршрутний поїзд.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.02.2024 у справі №915/305/22 та від 09.04.2024 у справі №915/5/23.

На переконання колегії суддів, місцевий господарський суд правомірно відхилив доводи відповідача щодо необхідності застосування положень п. п. 8, 9 Правил №644, враховуючи наступне.

Статтею 46 Статуту передбачено, що одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами перевезень вантажів. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Згідно з п. 3 зазначених Правил для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, у разі затримки вагонів на станції призначення через вину відправника, складаються акти загальної форми.

Відповідно до п. 8 Правил №644 збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах), у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання, сплачується незалежно від місця затримки.

Пунктом 9 Правил №644 встановлено, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки. Якщо вантаж для відправлення завозиться на місця загального користування частинами і в день завезення першої частини не був зданий повністю, то збір за зберігання нараховується за кожну ввезену частину вантажу. Збір у таких випадках визначається як сума зборів за ввезені частини вантажу. Час зберігання кожної частини завезеного вантажу визначається від моменту ввезення цієї частини до моменту оформлення перевізних документів. У такому самому порядку визначається збір за зберігання вантажу на складі станції відправлення, поверненого на вимогу відправника.

Таким чином, зважаючи на вимоги п. п. 8 та 9 Правил №644, нарахування збору за зберігання вантажу на коліях загального користування відбувається у разі наявності вини відправника у затримці та у разі, коли простій відбувся в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі з причин, не залежних від залізниці).

У той же час, у даному випадку, «накопичення вагонів» з вантажем (маршрут) на коліях Укрзалізниці відбувалося на підставі договірних відносин, предметом яких є послуги, за які сплачується відповідний тариф, що вказує на відсутність такого елементу складу правопорушення, як вина Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард".

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що п. п. 8, 9 наведених Правил не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, так як затримка вагонів відбулась з обставин, що залежали від Акціонерного товариства "Українська залізниця", а саме наявність договірних відносин з накопичення вагонів на коліях Укрзалізниці з метою формування маршрутного потягу.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач безпідставно нарахував та списав з позивача 28194,60 грн з ПДВ збору за зберігання вантажу під час надання договірної послуги з накопичення вагонів з вантажем з метою формування маршрутного потягу (додаток 1-4).

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України).

За змістом ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Положення цієї глави (тобто гл. 83 ЦК України) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Таким чином, списання відповідачем з особового рахунку позивача грошових коштів в сумі 28194,60 грн з ПДВ, як збору за зберігання вантажу, відбулось у зв`язку з договором, однак не на його виконання, а поза межами домовленостей, передбачених вказаним правочином.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 цього Кодексу.

Визначаючи предмет позову, як спосіб захисту права чи інтересу, важливим є перелік способів захисту цивільного права та інтересу, наведений у статті 16 ЦК України, за приписами якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання права, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

У той же час, надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту слід зважати і на його ефективність. Це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Згідно з п. 7.4 договору належним способом захисту в судовому порядку прав та інтересів замовника щодо відображення перевізником в особовому рахунку використання позивачем коштів (провізних платежів, неустойки, відшкодування збитків, інших), є відновлення становища, яке існувало до їх порушення - внесення відповідних змін до особового рахунку позивача про зарахування коштів на нього.

При цьому відсутність претензії до Залізниці до моменту звернення позивача до суду не перешкоджає зверненню до суду та захисту у судовому порядку порушеного права позивача, що відповідає рішенню Конституційного Суду України №15-рп/2002 від 09.07.2002 та правовим позиціям суду касаційної інстанції, висловленим у справах №910/11949/20, №910/6762/19, №905/487/19 та ін., а також чинній редакції ст. 130 Статуту залізниць України, згідно якої пред`явленню позову залізниці може передувати пред`явлення до неї претензії, тобто, пред`явлення претензії до звернення з позовом до суду не є імперативною вимогою.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено необґрунтованість нарахування та списання відповідачем збору за зберігання вантажів в загальному розмірі 28194,60 грн, і відповідач в добровільному порядку не вніс відповідних змін до особового рахунку позивача, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард". При цьому, інших способів повернення коштів закон та договір не передбачають, з огляду на що є безпідставними твердження скаржника про обрання позивачем неналежного способу захисту.

Доводи залізниці про те, що нею правомірно нараховано позивачу збір за зберігання вантажу у зв`язку із чим 28.11.2023 сформовано накопичувальну накладну №28110501, яку підписав представник позивача без зауважень та заперечень, судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються, оскільки згідно з пп. 2.1.7 договору замовник зобов`язаний підписувати не пізніше двох робочих днів від дати надання послуг, зокрема, накопичувальні картки зборів за роботи (послуги) та штрафів, пов`язаних з перевезенням вантажів (вантажобагажу) форми ФДУ-92. Тобто, підписання накопичувальної картки лише підтверджує, що затримка вагонів під час накопичення останніх відбулася для формування маршрутного поїзду. Такі дії цілком відповідають умовам укладеного сторонами договору, який передбачає надання спеціальних послуг в додатку №1-4 до нього.

Підписання позивачем накопичувальної картки не може позбавити його права на судовий захист при наявності порушеного права та не свідчить про суперечливу поведінку останнього.

З урахуванням наведеного, доводи апелянта по суті його скарги свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують вірних висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для його скасування.

Доводи позивача наведені у відзиві на апеляційну скаргу є обґрунтованими та приймаються судом до уваги.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2025 у справі №910/15482/24 прийнято з дотриманням норм законодавства і підстав для його скасування чи зміни не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2025 у справі №910/15482/24 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 13.08.2025.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов