ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року Справа № 902/369/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Гудак А.В. , суддя Мельник О.В.

секретар судового засідання Ткач Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фермерського господарства "Вацлавівське" на рішення Господарського суду Вінницької області від 21.04.2025 у справі № 902/369/24 (суддя Маслій І.В., повний текст рішення складено 21.04.2025)

за позовом Фермерського господарства "Молодіжне-Д"

до Фермерського господарства "Вацлавівське"

про відшкодування збитків в сумі 386 961 грн

за участю представників сторін:

позивача - Цепляєв С.В.;

відповідача - Богословський С.В.;

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство "Молодіжне-Д" (далі - позивач, ФГ "Молодіжне-Д") звернулося до Господарського суду Вінницької області із позовом до Фермерського господарства "Вацлавівське" (далі - відповідач, ФГ "Вацлавівське") про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо - транспортної пригоди у сумі 386 961 грн (із урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, яка відбулась 29.12.2023 в м. Вінниця по вул. Пирогова, 45 за участю транспортного засобу марки "Toyota Land Cruiser" днз. НОМЕР_1 внаслідок протиправних дій водія ОСОБА_1 , який одночасно є директором та засновником ФГ "Вацлавівське" та керував належним відповідачу транспортним засобом, виїжджаючи з другорядної дороги не надав перевагу у русі автомобілю марки "Toyota Land Cruiser" днз. НОМЕР_2 , який належить позивачу, та, як наслідок, завдав матеріальних збитків, які в силу приписів чинного законодавства підлягають стягненню із відповідача.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 21.04.2025 позов задоволено частково. Стягнуто із ФГ "Вацлавівське" на користь ФГ "Молодіжне-Д" 263 941 грн відшкодування збитків, 2 700, 12 грн витрат зі сплати судового збору, 3 069 грн витрат на проведення експертизи (оцінку до подачі позову) та 10 230 грн витрат на професійну правничу допомогу. Відмовлено у задоволенні позову в частині стягнення 123 020 грн відшкодування збитків. Витрати зі сплати судового збору в сумі 1 258, 99 грн, витрати на проведення експертизи (оцінку до подачі позову) в сумі 1 431 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 770 грн залишено за позивачем.

До Північно - західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ФГ "Вацлавівське" на рішення Господарського суду Вінницької області від 21.04.2025 у справі №902/369/24, в якій відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступних аргументів:

- адвокат Цепляєв С.В. не мав повноважень представляти інтереси ФГ "Молодіжне-Д" в Господарському суді Вінницької області станом на 01.04.2024, відповідно і не мав повноважень на підписання та подання до Господарського суду Вінницької області зазначеної позовної заяви, тому позовна заява має бути залишена судом без розгляду;

- відповідач не погоджується із розміром відшкодування матеріальних збитків, заподіяних внаслідок дорожньо - транспортної пригоди та вважає, що сума у розмірі 418 941 грн не відповідає фактичному розміру завданих збитків, спричинених дорожньо - транспортною пригодою та вважає, що наданий позивачем звіт № 24/123 від 22.02.2024, виконавцем якого є ФОП Занюк О.В. є необ`єктивним. В звіті суттєво завищена ринкова вартість КТЗ без пошкоджень, що виникли внаслідок дорожньо - транспортної пригоди - 1757479,50 грн (зазначена ринкова вартість не відповідає дійсності); в звіті зазначена вартість запчастин та ремонтних робіт згідно даних лише спеціалізованої СТО - ТОВ "Преміум Мотор" про те, що оцінювачем використовувались інші джерела вартості запчастин та ремонтних робіт в звіті не зазначено;

- позивачем не надано жодного документу із станції технічного обслуговування, який би підтверджував факт понесених позивачем витрат на ремонт автомобіля марки "Toyota Land Cruiser" реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

- станом на дату звернення із позовом до суду автомобіль марки "Toyota Land Cruiser" реєстраційний номер НОМЕР_2 відремонтовано, що не заперечувалось позивачем. Позивачем до суду не надано жодного доказу (рахунки на вартість запчастин, квитанцій про оплату запчастин, квитанцій про оплату послуг СТО, наряди на роботи, акти виконаних робіт, тощо), який би засвідчив факт понесених позивачем витрат на ремонт автомобіля, що складає реальний та об`єктивний розмір матеріального збитку. Крім того, представник позивача повідомив, що йому не відомо де автомобіль ремонтувався, а також вказав, що доказів з СТО не має. Дана обставина у справі унеможливлює встановлення факту понесених позивачем витрат на ремонт автомобіля, відповідно і понесених ним розміру понесених матеріальних збитків саме в сумі 263 941 грн;

- в матеріалах звіту містяться розділи, які виготовлені 22.02.2024, майже через два місяці після дорожньо - транспортної пригоди, що теж може впливати на вірність відомостей, а це ремонтна калькуляція, що у свою чергу, впливає як на вартість відновлювального ремонту, так і на вартість оригінальних запасних частин, оскільки вартість останніх напряму залежить від курсу іноземної валюти;

- апелянт звертає увагу на ту обставину, що у відповідності до відповіді СТО - ТОВ "Преміум Мотор" на адвокатський запит № 07/24 від 30.04.2024, № 378 від 22.05.2024, на ТОВ "Преміум Мотор" не здійснювався будь-який ремонт транспортного засобу "Toyota Land Cruiser" реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

- відомості зазначені в звіті щодо повідомлення відповідача про огляд є неправдивими та не підтверджуються жодними доказами;

- в матеріалах справи немає належних та допустимих доказів відносно того, де автомобіль з часу події дорожньо - транспортної пригоди до часу огляду знаходився і у кого перебував, де здійснювався ремонт, та яка сума коштів сплачена позивачем за запчастини та вартість ремонтних робіт;

- автомобіль "Toyota Land Cruiser" реєстраційний номер НОМЕР_2 експлуатувався після дорожньо - транспортної пригоди, оскільки з місця пригоди рухався своїм ходом, а тому міг отримати інші ушкодження, які не були пов`язані з дорожньо - транспортною пригодою, яка сталася 29.12.2024 за участі автомобіля, який належить відповідачеві;

- суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат (затрат) переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки;

- скаржник також вважає необґрунтованим рішення суду в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу та вважає, що розрахунок витрат на правничу допомогу є недоведеним. Детальний опис робіт (наданий послуг) позивачем до позовної заяви не надано. Звертає увагу на те, що квитанція № 26 від 28.03.2024 не є належним доказом отримання гонорару адвокатом, оскільки, як зазначено в квитанції кошти в розмірі 15 000 грн надійшли від представника ФГ "Молодіжне-Д" Мосюди О.Ю. При цьому до матеріалів справи не надано будь-яких доказів, що Мосюда О.Ю. є представником ФГ "Молодіжне-Д", а тому не відомо, чи мав останній повноваження сплачувати адвокату гонорар по справі також невідомо. А тому, вважає, що зазначена квитанція не може бути доказом отримання гонорару адвокатом в розмірі 15 000 грн від ФГ "Молодіжне-Д";

- відповідно статей 123, 126 ГПК України повідомляє, що відповідач поніс судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн. Понесені витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції підтверджуються договором про надання професійної правничої допомоги № 17/24-АБ від 30.08.2024, додатком № 1 до договору №17/24-АБ від 23.04.2025, підсумковою випискою від 23.04.2025 АТ "Акцент-Банк" по ФОП Богословському С.В., детальним описом про надані послуги.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи у складі головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Гудак А.В., суддя Мельник О.В.

Листом від 08.05.2025 матеріали справи витребувано з Господарського суду Вінницької області.

15.05.2025 до суду надійшли матеріали справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.05.2025 відкрито провадження за апеляційною скаргою ФГ "Вацлавівське" на рішення Господарського суду Вінницької області від 21.04.2025 у справі № 902/369/24. Розгляд апеляційної скарги призначено на 18.06.2025 о 14:30 год.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.06.2025 розгляд справи відкладено на 06.08.2025 о 14:30 год.

ФГ "Молодіжне-Д" надіслало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Позивач зазначає наступне:

- 29.12.2023 в м. Вінниці по вул. Пирогова, 45, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки "Toyota Land Cruiser" днз. НОМЕР_1 , виїжджаючи з другорядної дороги не надав перевагу у русі автомобілю "Toyota Land Cruiser" днз. НОМЕР_2 , який належить позивача та рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулося зіткнення та автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріального збитку позивачу. В той же час, постановою Вінницького міського суду від 24.01.2024 у справі № 127/705/24, що набрала законної сили, водія ОСОБА_1 , який є директором та засновником ФГ "Вацлавівське" було визнано винним та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу;

- позивач звертає увагу на те, що для ФГ "Молодіжне -Д", яке є власником автомобіля марки "Toyota Land Cruiser" днз. НОМЕР_2 , ПрАТ "УСК "Княжа вієнна іншуранс груп" сплатило 155 000 грн страхового відшкодування. Водночас відповідно до звіту № 24/123 від 22.02.2024, проведеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП Занюк О.В. про оцінку КТЗ "Toyota Land Cruiser-200" днз. НОМЕР_2 сума збитку, заподіяного власнику КТЗ "Toyota Land Cruiser-200" днз. НОМЕР_2 в результаті пошкодження при дорожньо - транспортній пригоді, станом на дату дослідження, складає 418 941, 43 грн. Власником зазначеного транспортного засобу є ФГ "Молодіжне-Д". Оскільки страховою компанією виплачено 155 000 грн, з відповідача підлягає стягненню різниця в сумі 263 941 грн (418 941 грн 155 000 грн);

- відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи у господарській справі № 902/369/24 від 22.01.2025 № 2094/24-21, позивачу було завдано значно більшу шкоду. Відповідно до висновку експерта розмір матеріального збитку, завданого ФГ "Молодіжне-Д" як власнику автомобіля "Toyota Land Cruiser-200", реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження у дорожньо - транспортній пригоді, станом на 29.12.2023 складав 541 967, 70 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні 06.08.2025 підтримав доводи апеляційної скарги, просить її задоволити.

В судовому засіданні 06.08.2025 представник позивача заперечив доводи апеляційної скарги, просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, заслухавши в судовому засіданні представників сторін, зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 29.12.2023 в м. Вінниця по вул. Пирогова, 45 за участю транспортного засобу марки "Toyota Land Cruiser" днз. НОМЕР_1 внаслідок протиправних дій водія ОСОБА_1 , який одночасно є директором та засновником ФГ "Вацлавівське" та керував належним відповідачу транспортним засобом, виїжджаючи з другорядної дороги не надав перевагу у русі автомобілю марки "Toyota Land Cruiser" днз. НОМЕР_2 , який належать позивачу. Водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. п. 2.3 б, 16.11 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

На водія ОСОБА_1 було складено адміністративний протокол серії ААД № 040927 за ст. 124 КУпАП (т. 1, а. с. 85-87)

Постановою Вінницького міського суду від 24.01.2024 у справі № 127/705/24, яка набрала законної сили, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні дорожньо - транспортної пригоди та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (т. 1, а. с. 37).

Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу ФГ "Вацлавівське" ("Toyota Land Cruiser" днз. НОМЕР_3 ) була застрахована ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Іншуранс груп" за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-21226501. Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну складає 160 000 грн.

Відповідно до звіту № 24/123 від 22.02.2024, проведеного суб`єктом оціночної діяльності - ФОП Занюк О.В. сума збитку заподіяний власнику КТЗ "Toyota Land Cruiser-200" днз. НОМЕР_2 в результаті пошкодження при дорожньо - транспортній пригоді, станом на дату дослідження складає 418 941, 43 грн (т. 1, а. с. 6-18).

Із матеріалів справи слідує, що ФГ "Молодіжне -Д", як власнику автомобіля марки "Toyota Land Cruiser" днз. НОМЕР_2 , сплачено ПрАТ "УСК "Княжа вієнна іншуранс груп" 155 000 грн; дані обставини учасники справи не заперечують.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи № 2094/24-21/2021 від 22.01.2025, проведення якої постановив здійснити суд у зв`язку із задоволенням клопотання відповідача на її проведення, складеного судовим експертом Базалицьким В. С., розмір матеріального збитку, завданого ФГ "Молодіжне-Д" як власнику автомобіля марки "Toyota Land Cruiser", реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження у дорожньо - транспортній пригоді, що мало місце 29.12.2024 по вул. Пирогова в м. Вінниця станом на 29.12.2023 складала величину 541 967, 70 грн.

Предметом позову у даній справі є вимога ФГ "Молодіжне-Д" про стягнення із ФГ "Вацлавівське" збитків, завданих дорожньо - транспортною пригодою в розмірі 386 961 грн, які є різницею між фактичним розміром понесених позивачем витрат (шкоди) і страховим відшкодуванням, сплаченим позивачу страховиком відповідача із урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Надаючи правову оцінку обставинам у справі колегія суддів зазначає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною 1 цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Частинами 1-4 ст. 1166 ЦК України унормовано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Свої правила має відшкодування шкоди у разі її завдання внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки (стаття 1188 ЦК України), відповідно до яких: шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. При цьому, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (ч. 2 ст. 1188 ЦК України).

В питанні розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню потерпілому винною у дорожньо-транспортній пригоді особою, суд звертається до положень ст. 1192 ЦК України, відповідно до частини другої якої розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У разі страхування особою своєї цивільної відповідальності, відшкодування цією особою шкоди, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди потерпілому здійснюється на суму різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст. 1194 ЦК України).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц.

За змістом вищенаведених положень загальне правило передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. При цьому розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна або робіт, необхідних для відновлення речі (ст. 1192 ЦК України).

Наведене узгоджується також із приписами ч. 2 ст. 22 ЦК України, відповідно до якої збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 25.05.2021 у справі № 910/11027/18.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20), зазначено, що:

"Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 147/66/17).

Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Тому висновок апеляційного суду про абсолютність права потерпілого на відшкодування шкоди саме за рахунок особи, яка завдала шкоди, є помилковим. Враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20.01.2016 у справі №6-2808цс15, від 14.09.2016 у справі № 6-725цс16, від 26.10.2016 у справі № 6-954цс16).

З огляду на зазначене, уточнення правових позицій, висловлених у пунктах 149,150 цієї постанови, Велика Палата Верховного Суду вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про альтернативне право потерпілого в цій справі обирати особу, до якої можна звернутись із вимогою про виплату відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника".

Отже, апеляційний господарський суд акцентує увагу, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Тобто внаслідок заподіяння під час дорожньо-транспортної пригоди шкоди (настання страхового випадку) винуватець дорожньо-транспортної пригоди не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком.

Відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах такої різниці.

Із матеріалів справи вбачається, що 29.12.2023 відбулася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля відповідача марки "Toyota Land Cruiser" днз. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який одночасно є директором та засновником ФГ "Вацлавівське", та автомобіля позивача марки "Toyota Land Cruiser" днз. НОМЕР_2 , який належить позивачу, внаслідок чого автомобілю позивача завдано механічних пошкоджень.

В подальшому, постановою Вінницького міського суду від 24.01.2024 у справі №127/705/24, яка набрала законної сили, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні дорожньо - транспортної пригоди та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Водночас відповідно до звіту № 24/123 від 22.02.2024 про оцінку КТЗ "Toyota Land Cruiser-200" днз. НОМЕР_2 , складеного суб`єктом оціночної діяльності - ФОП Занюком О.В., на замовлення позивача, розмір матеріального збитку, завданого позивачу як власнику автомобіля, в результаті пошкодження при дорожньо - транспортній пригоді, станом на дату дослідження складав 418 941, 43 грн. На момент проведення вказаного звіту ремонт автомобіля "Toyota Land Cruiser" днз. НОМЕР_2 не був проведений.

Матеріалами справи підтверджується, що на момент вчинення дорожньо - транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність при використанні автомобіля марки "Toyota Land Cruiser" днз. НОМЕР_3 , була застрахованою у ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Іншуранс груп" відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-21226501 та страховою компанією було виплатило ФГ "Молодіжне-Д", як власнику автомобіля марки "Toyota Land Cruiser" днз. НОМЕР_2 суму страхового відшкодування в розмірі 155 000 грн.

Отже, зважаючи на вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач як власник транспортного засобу, водія якого визнано винним у дорожньо - транспортній пригоді, зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди (418 941 грн) та сумою страхової виплати страховиком (155 000 грн), з огляду на що наявні підстави для часткового задоволення позову у сумі 263 941 грн. В решті вимог позову слід відмовити.

В той же час, колегія суддів не приймає до уваги висновок експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи № 2094/24-21/2021 від 22.01.2025, оскільки на момент проведення вказаної експертизи автомобіль уже було відремонтовано позивачем, що унеможливлює дійсне встановлення матеріальних збитків, понесених власником автомобіля.

При цьому суд вказує, що висновок експерта в частині встановлення саме розміру збитків було б доцільно застосовувати у тому випадку, коли автомобіль ще не було відремонтовано і для визначення розміру збитків необхідно було б проведення експертизи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доказом, який підтверджує наявність збитків, однак не підтверджує суму понесених витрат позивачем на ремонт автомобіля марки "Toyota Land Cruiser" днз. НОМЕР_2 , який на момент проведення огляду оцінювачем не був відремонтований, є саме звіт про оцінку КТЗ № 24/123 від 22.02.2024, складений суб`єктом оціночної діяльності ФОП Занюком О.В.

З огляду на викладене, а також наявність звіт про оцінку КТЗ № 24/123 від 22.02.2024, колегія суддів не приймає до уваги доводи відповідача про те, що позивачем не надано доказів в підтвердження обставин понесених позивачем витрат на ремонт автомобіля.

Щодо посилання скаржника на те, що адвокат Цепляєв С.В. не мав повноважень представляти інтереси ФГ "Молодіжне-Д" в Господарському суді Вінницької області станом на 01.04.2024, відповідно і не мав повноважень на підписання та подання до суду позовної заяви, а тому позовна заява має бути залишена судом без розгляду, то суд апеляційної інстанції вказує, що в матеріалах справи наявний ордер на надання правничої допомоги Серія АВ № 1115227 від 07.02.2024, виданий для представництва інтересів ФГ "Молодіжне-Д" в Господарському суді Вінницької області адвокатом Цепляєвим С.В. (т. 1, а. с. 174) (позовна заява подання до суду першої інстанції 01.04.2024), що вказує на безпідставність таких доводів відповідача.

Відносно аргументів апеляційної скарги в частині здійсненого судом першої інстанції розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно із ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом з тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями ч. ч. 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.

Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). У рішенні ЄСПЛ "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як встановлено апеляційним судом, у позовній заяві позивач вказував про те, що орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу становить 15 000 грн (консультації, адвокатські запити, отримання документів, аналіз законодавства, судової практики Верховного Суду, підготовка позовної заяви), 3000 грн - представництво інтересів позивача в суді у кожному судовому засіданні.

Також у позовній заяві та заяві про збільшення розміру позовних вимог позивач просив суд стягнути із відповідача понесені судові витрати у сумі 23 459, 11 грн, які складаються з судового збору - 3 959, 11 грн, витрат на проведення експертизи - 4 500 грн та послуг адвоката - 15000 грн.

В матеріалах справи міститься ордер на надання правничої допомоги Серія АВ № 1115227 від 07.02.2024, виданий для представництва інтересів ФГ "Молодіжне-Д" в Господарському суді Вінницької області адвокатом Цепляєвим С.В., який складений на підставі договору про надання правової допомоги від 07.02.2024 № 07/02-24, та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Цепляєвим С.В. від 19.12.2003 № 316 (т. 1, а. с. 174).

Також адвокатом Цепляєвим С.В. додано до позовної заяви квитанцію № 26 від 28.03.2024 про оплату послуг адвоката (гонорару) в розмірі 15 000 грн, отриманого від представника ФГ "Молодіжне-Д" Мойсюди О.Ю. (т. 1, а. с. 35).

Окрім того, відповідно до звіту № 24/123 від 22.02.2024 проведеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП Занюк О.В., за проведення оцінки пошкодженого автомобіля було сплачено 4500 грн. В матеріалах справи міститься рахунок № 24/9 від 22.02.2024 на сплату ФГ "Молодіжне-Д" на користь ФОП Занюк О.В. 4500 грн "оцінка КТЗ (розрахунок матеріального збитку)".

Разом з тим, із матеріалів справи судом встановлено, що адвокатом Цепляєвим С.В. підготовлено та подано до суду позовну заяву, а також представник відповідача прийняв участь у судових засіданнях 03.06.2024 та 21.04.2025.

Із урахуванням викладеного, оцінюючи витрати позивача в суді першої інстанції із урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також часу, який міг би витратити адвокат, враховуючи обґрунтованість та пропорційність розміру судових витрат, а також часткового задоволення позовних вимог, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 069 грн витрат на проведення експертизи (оцінку до подачі позову) та 10 230 грн витрат на професійну правничу допомогу. В решті судових витрат позивачу слід відмовити.

Відповідачем у розумінні статей 76-79 ГПК України не доведено нереальності вказаних витрат, а також те, що такі витрати не були понесені позивачем, а тому колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи із вищенаведених критеріїв та обставин даної справи, дійшла висновку про відсутність підстав для скасування (зміни) рішення суду першої інстанції в цій частині.

В той же час, суд вказує, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. При цьому судові витрати можуть підлягати відшкодуванню навіть у разі, якщо сторона, яка їх понесла, не сплатила їх на момент ухвалення рішення судом.

Інші доводи скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі судового рішення, оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції.

Також судом звертається увага на те, що у рішенні Європейського суду з прав людини (справа Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010) зазначено, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду Вінницької області від 21.04.2025 у справі № 902/369/24 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу Фермерського господарства "Вацлавівське" - без задоволення.

Витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Вацлавівське" на рішення Господарського суду Вінницької області від 21.04.2025 у справі № 902/369/24 - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений 11 серпня 2025

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Мельник О.В.