РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.01.2025Справа № 910/9678/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., при секретарі судового засідання Старовойтову Є.А., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ "УКРЕНЕРГО" вул. Петлюри Симона, 25, м. Київ,01032

до Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" вул. Кирилівська, 85, м. Київ, 04080

про стягнення 392 977 281,12 грн.

Представники сторін:

від позивача: Нестерова І.Г.

від відповідача: Олійник І.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ "УКРЕНЕРГО" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" про стягнення 256 369 772,54 грн., а саме 248 799 783,48 грн. основного боргу, 1 252 896,72 грн. процентів річних та 6 317 092,34 грн. втрат від інфляції.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами Договору про врегулювання небалансів електричної енергії №0537-01041 від 13.05.2019 в частині здійснення своєчасної оплати електричної енергії для врегулювання небалансів, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість у вказаній сумі, за наявності якої позивачем нараховані проценти річних та втрати від інфляції.

Ухвалою Господарського суду від 14.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/9678/24, враховуючи приписи абз. 2 ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 19.09.2024.

Судом встановлено, що до початку підготовчого засідання 30.08.2024 через систему "Електронний суд" представником відповідача подано відзив на позовну заяву б/н від 29.08.2024, в якому останній заперечує проти позовних вимог, посилаючись на неузгодження сторонами суми грошового зобов`язання ДП «РЕМ», зокрема, з урахуванням відхилення виставлених позивачем актів купівлі - продажу електричної енергії за квітень, травень 2024 року, травень 2023 року та подання позивачеві на підписання актів з даними, які є коректними на переконання відповідача, а також зазначає, що позивачем за умови стягнення у справі № 911/714/23 з ДП «РЕМ» заборгованості за січень - липень 2023 року, повторно включено до предмету позову у даній справі заборгованість за період травня 2023 року. Крім того відповідач вказує, що оскільки позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних витрат мають акцесорний характер, є похідними від основної вимоги про стягнення боргу та наслідують її долю, то вимога про стягнення 3% та інфляційних витрат, як і вимога про стягнення основного боргу, задоволенню не підлягає; 04.09.2024 представником позивача подано клопотання б/н від 04.09.2024 про продовження строку на подання відповіді на відзив та 12.09.2024 - відповідь на відзив б/н від 11.09.2024, з доказами надсилання її на адресу відповідача, в якій позивач не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві та зазначає про необхідність врахування п. 5.9 Договору, згідно якого у разі незгоди із розрахунками ОСП відповідно до Акта СВБ надсилає ОСП обґрунтовані зауваження щодо цього Акта та ініціює спір; до здійснення коригування обсяг та вартість електричної енергії визначається за даними, зазначеними в Акті. Отже, позивач зазначає, що оформлення Актів відповідачем (СВБ) з власними даними не передбачене умовами Договору та приписами чинного законодавства, та, окрім цього, ДП «РЕМ» не надано пояснень/доказів підстав отримання даних, зазначених в актах, наданих відповідачем, а також наголошує, що предметом стягнення у справі № 910/9678/24 є заборгованість за травень 2023 року згідно акту коригування (врегулювання); 13.09.2024 представником позивача подано заяву б/н від 13.09.2024 про збільшення позовних вимог, з доказами надсилання її копії на адресу відповідача; 17.09.2024 представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив б/н від 16.09.2024, з доказами надсилання на адресу іншої сторони, в яких відповідач зазначає про надання зауважень щодо складених позивачем актів купівлі - продажу електричної енергії згідно п. 5.9 Договору, а також тотожність позовних вимог у справі № 911/4610/15(911/714/23) та даній справі № 910/9678/24 про стягнення боргу за травень 2023 року; 18.09.2024 представником позивача - письмові пояснення б/н від 18.09.2024, з доданими доказами надсилання їх на адресу відповідача, за змістом яких позивач звертає увагу на недотримання відповідачем під час відхилення наданих позивачем Актів передбаченої пунктом 5.9 Договору процедури врегулювання об`ємів, зазначених в акті; 18.09.2024 представником відповідача подано клопотання б/н від 18.09.2024 про відкладення розгляду справи; 19.09.2024 представником позивача подані заперечення б/н від 19.09.2024 щодо відкладення розгляду справи та продовження строку проведення підготовчого засідання; 30.09.2024 представником відповідача - заперечення б/н від 30.09.2024 до заяви про збільшення позовних вимог. Вищевказані документи судом долучені до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 19.09.2024 протокольною ухвалою оголошено перерву до 24.10.2024.

Проте, призначене на 24.10.2024 підготовче засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Селівона А.М. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.11.2024 підготовче засідання у справі призначено на 21.11.2024.

Розглянувши в підготовчому засіданні 21.11.2024 заяву позивача б/н від 13.09.2024 про збільшення розміру позовних вимог суд зазначає, що відповідно до ч.1, 2 ст.13 та ч. 2 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін і учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Наразі, судом встановлено, що у поданій через систему "Електронний суд" 13.09.2024 заяві позивач зазначає про збільшення позовних вимог з урахуванням здійснення розрахунку заборгованості в частині основного боргу окрім первісно заявленого в позовній заяві за травень 2023, квітень - травень 2024, за додатковий період червень 2024 року, а також збільшення відповідного періоду нарахування процентів річних та втрат від інфляції, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача 392 977 281,12 грн., а саме 383 750 809,22 грн. основної заборгованості, 2 099 673,41 грн. трьох процентів річних, а також 7 126 798,49 грн. інфляційних втрат.

Згідно приписів п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Частиною 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Предметом позову є матеріально - правова вимога про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу до відповідача, що кореспондується зі способами захисту цього права чи інтересу, передбаченими ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета і підстав позову не допускається, оскільки в разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю - вже новий позов.

У пункті 7.64 постанови від 26.11.2024 у справі 910/15342/23 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив, що одночасна зміна підстав і предмета позову є тоді, коли фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом. Заяву про зміну предмета або підстав позову можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно на її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави) і норми права (юридичні підстави), які позивач первісно не визначив підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами. Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Подібні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 13.08.2024 у справі № 914/3080/20.

В свою чергу, під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено у позовній заяві. Згідно зі ст. 163 ГПК України ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.

Таким чином, розглянувши в судовому засіданні 21.11.2024 подану позивачем заяву б/н від 13.09.2024, виходячи зі змісту позовної заяви та вказаної заяви, а також співвідношення такого змісту з раніше заявленими позовними вимогами та підставами позову, суд розцінює останню як заяву про збільшення розміру позовних вимог та з огляду на те, що збільшення розміру позовних вимог є правом позивача, передбаченим ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права та охоронювані законом інтереси, зокрема, процесуальні права відповідача, передбачені ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, заява позивача про збільшення розміру позовних вимог відповідає вимогам, встановленим ст.ст. 46, 170 Господарського процесуального кодексу України, в тому числі до неї додані докази направлення примірника такої заяви відповідачу по справі, відповідна заява судом прийнята до розгляду, у зв`язку з чим має місце нова ціна позову, з урахуванням якої здійснюється подальший розгляд спору.

Будь - яких інших заяв та клопотань процесуального характеру, окрім наявних в матеріалах справи, від сторін на час проведення підготовчого засідання 21.11.2024 року до суду не надходило.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.11.2024 року враховуючи те, що судом остаточно з`ясований предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників справи, визначені обставини справи, які підлягають встановленню, а також зібрані відповідні докази, вчинені усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі №910/9678/24 та призначення справи до судового розгляду по суті на 18.12.2024 року.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 18.12.2024 року протокольною ухвалою частково задоволено клопотання представника відповідача та оголошено перерву на стадії вступного слова до 16.01.2025 року.

Окрім цього, через систему "Електронний суд" представником відповідача 09.01.2025 подано додаткові пояснення у справі б/н від 09.01.2025, з доказами надсилання її на адресу позивача, в яких відповідач посилаючись на рішення суду у справі № 911/4610/15(911/714/23) стверджує про тотожність позовних вимог в частині стягнення боргу за травень 2023 року з вимогами у даній справі; 16.01.2025 представником позивача подано письмові пояснення до заяви про збільшення позовних вимог б/н від 16.01.2025, з доданим детальним розрахунком заборгованості, процентів річних та втрат від інфляції, та письмові пояснення б/н від 16.01.2025, з доказами надсилання на адресу відповідача, в яких позивач зазначає, що у справі № 911/4610/15(911/714/23) предметом стягнення, зокрема, є заборгованість в сумі 5 537 666,30 грн. за фактичний обсяг проданої електроенергії за травень 2023 року, а у справі № 90/9678/24- заборгованість в сумі 54 140 937,01 грн. згідно акту коригування (збільшення фактичного обсягу електроенергії для врегулювання небалансів на 13 800,448 Мвт*год), що свідчить про безпідставність заперечень відповідача у відповідній частині.

Вказані документи судом долучені до матеріалів справи.

У судові засідання з розгляду справи по суті 18.12.2024 року та 23.01.2025 року з`явились уповноважені представники сторін.

У судових засіданнях з розгляду справи по суті 18.12.2024 року та 23.01.2025 року представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні з розгляду справи по суті 18.12.2024 року та 23.01.2025 року проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити у їх задоволенні.

Відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 23.01.2025 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши в судових засіданнях пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Суд зазначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Засади організації та експлуатації енергосистем відповідно до статті 92 Конституції України визначаються виключно законами України.

Так, згідно преамбули Закону України «Про ринок електричної енергії» (далі - Закон) останній визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

Частиною 3 статті 3 Закону встановлено, що обов`язковою умовою участі в ринку електричної енергії (крім споживачів, які купують електроенергію за договором постачання електричної енергії споживачу) є укладення договору про врегулювання небалансів з оператором системи передачі.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір про врегулювання небалансів.

Відповідно до частини 1 статті 31 Закону України «Про ринок електричної енергії» оператором системи передачі є суб`єкт господарювання, який отримав ліцензію на провадження діяльності з передачі електричної енергії.

Відповідно до Законів України «Про ліцензування видів господарської діяльності», «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» та «Про ринок електричної енергії» Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» (позивач) виконує функції оператора системи передачі (ОСП) на підставі ліцензії з передачі електричної енергії магістральними та міждержавними електричними мережами, виданої відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, від 17.07.2014 року № 1012 та ліцензії на право провадження господарської діяльності з передачі електричної енергії, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, згідно з постановою НКРЕКП від 17.12.2021 року № 2624; п.2.1, 2.2 Статуту НЕК «Укренерго», затвердженого наказом Міністерства енергетики України від 21.09.2021 №218.

Частинами 1, 2 статті 52 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що Адміністратор розрахунків забезпечує організацію роботи ринку електричної енергії відповідно до цього Закону, правил ринку та кодексу комерційного обліку. Функції адміністратора розрахунків покладаються на оператора системи передачі.

Згідно з частиною 3 статті 52 Закону, серед іншого, Адміністратор розрахунків розраховує платежі за електричну енергію оператора системи передачі та постачальників послуг з балансування, ціни небалансів електричної енергії, обсяги небалансів електричної енергії і відповідні платежі за них та виставляє відповідні рахунки.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Закону України "Про ринок електричної енергії" в Україні функціонує єдиний балансуючий ринок. На балансуючому ринку оператором системи передачі здійснюються: 1) купівля та продаж електричної енергії для балансування обсягів попиту та пропозиції електричної енергії у межах поточної доби; 2) купівля та продаж електричної енергії з метою врегулювання небалансів електричної енергії сторін, відповідальних за баланс.

Для надання послуг з балансування учасники ринку укладають з оператором системи передачі договір на основі типового договору про участь у балансуючому ринку. Постачальники послуг з балансування реєструються адміністратором розрахунків у порядку, визначеному правилами ринку. Типовий договір про участь у балансуючому ринку затверджується Регулятором (ч. 3 ст. 68 Закону України «Про ринок електричної енергії").

Типовий договір про врегулювання небалансів електричної енергії є додатком 1 до Правил ринку, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року за № 307 (зі змінами і доповненнями) (далі - Правила ринку).

Відповідно до п. 1.1.2. Правил ринку договір про врегулювання небалансів електричної енергії - договір, відповідно до якого суб`єкт господарювання набуває статусу учасника ринку та здійснюється врегулювання небалансів електричної енергії.

Для суб`єктів господарювання, визначених у підпункті 1.2.1 глави 1.2 цього розділу (крім споживачів, які купують електроенергію за договором постачання електричної енергії споживачу) обов`язковою умовою участі на ринку електричної енергії є укладення договору про врегулювання небалансів електричної енергії з ОСП, що є договором приєднання, типова форма якого наведена в додатку 1 до цих Правил. Учасники ринку укладають договір про врегулювання небалансів електричної енергії шляхом приєднання до договору (п. 1.3.2. Правил ринку).

Кандидат в учасники ринку, який бажає здійснювати операції на ринку електричної енергії України, повинен надати ОСП (у якості АР) належним чином заповнену заяву-приєднання до договору про врегулювання небалансів електричної енергії, що є додатком 2 до цих Правил (п. 1.3.5. Правил ринку).

Після отримання відповідної заяви-приєднання ОСП перевіряє повноту та правильність її заповнення та у разі відсутності підстав для її відхилення впродовж 2 робочих днів після отримання вносить кандидата до реєстру учасників ринку та присвоює йому відповідний ідентифікатор договору учасника ринку та дату акцептування заяви-приєднання, про що повідомляє учасника ринку (п. 1.3.7. Правил ринку).

Так, Наказом НЕК «Укренерго» від 03.04.2019 року № 204 затверджено умови Договору про врегулювання небалансів електричної енергії, із подальшими змінами в редакції наказів НЕК «Укренерго» від 08.07.2019 року №366, від 07.08.2019 року №423, від 16.08.2019 року №441, від №85, від 26.11.2020 року №634, від 21.12.2020 року №709, від 05.01.2021 року №6, від №111, від 16.03.2021 року №141, від 01.06.2021 року №303, від 31.01.2022 року №58, від №161, від 16.05.2022 року №176, від 09.06.2022 року №236, від 27.01.2023 року №58 та від 01.03.2024 №117 (діє з 04.03.2024).

Відповідно до пунктів 1.1., 1.2. Договору про врегулювання небалансів електричної енергії, що є додатком № 1 до Правил ринку, цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови врегулювання небалансів електричної енергії сторони, відповідальної за баланс (далі - СВБ), у тому числі її балансуючої групи. Цей договір є договором приєднання в розумінні ст. 634 ЦК України, умови якого мають бути прийняті іншою стороною не інакше, як шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому. На підставі цього договору сторона, що приєднується, набуває статусу учасника ринку та здійснює свою діяльність у якості СВБ.

Статтею 633 Цивільного кодексу України передбачено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Положення частини 1 статті 634 Цивільного кодексу України передбачають, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як встановлено судом за матеріалами справи, Державне підприємство «Регіональні електричні мережі» (відповідач у справі, СВБ - сторона, відповідальна за баланс за договором) звернулося до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (позивач у справі, ОСП - оператор системи передачі за договором) із заявою про укладення договору про врегулювання небалансів електричної енергії, згідно з пунктами 1.3, 1.4 якого СВБ врегульовує небаланси електричної енергії, що склалися в результаті діяльності її балансуючої групи на ринку електричної енергії, або передає свою відповідальність за небаланси електричної енергії іншій СВБ шляхом входження до її балансуючої групи. ОСП врегульовує небаланси електричної енергії з СВБ у порядку, визначеному Законом України «Про ринок електричної енергії» та Правилами ринку, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14 березня 2018 року.

В подальшому листом від 13.05.2019 року №01/16983 позивач повідомив відповідача про укладання договору про врегулювання небалансів електричної енергії та долучення Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» до реєстру учасників ринку за ідентифікатором договору - №0537-01041 з датою акцептування - 13.05.2019 року (далі - Договір).

Відповідно до повідомлення про укладення Договору останній є публічним та укладається сторонами з урахуванням статті 634 Цивільного кодексу України та розміщений на офіційному сайті ДП «НЕК «Укренерго» https://ua.energy/.

Розділами 1-10 Договору сторони узгодили предмет договору, обсяг, ціну та вартість, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін, порядок розрахунків, форс-мажор, порядок врегулювання спорів, строк дії договору тощо.

Суд зазначає, що за приписами статті 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, є строком дії останнього.

Як визначено пунктом 9.1 Договору останній набирає чинності з дати реєстрації ОСП СВБ відповідно до її заяви-приєднання до цього Договору і є чинним до 31 грудня включно року, у якому була надана заява-приєднання. Після реєстрації учасника ринку ОСП зобов`язаний надати такій СВБ витяг з відповідного реєстру.

За умовами пункту 9.2 Договору якщо жодна зі Сторін не звернулася до іншої Сторони у строк не менше ніж за 1 місяць до закінчення терміну дії цього Договору з ініціативою щодо його розірвання, то цей Договір вважається продовженим на наступний календарний рік на тих же умовах.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, який підпадає під правове регулювання норм § 5 глави 54 Цивільного кодексу України, § 3 глави 30 Господарського кодексу України та Закону України "Про ринок електричної енергії".

Відповідно до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Згідно із частинами 1, 2 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

У відповідності до пунктів 7, 12, 46, 55, 89 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії»:

- балансуючий ринок електричної енергії - ринок, організований оператором системи передачі електричної енергії з метою забезпечення достатніх обсягів електричної потужності та енергії, необхідних для балансування в реальному часі обсягів виробництва та імпорту електричної енергії і споживання та експорту електричної енергії, врегулювання системних обмежень в об`єднаній енергетичній системі України, а також фінансового врегулювання небалансів електричної енергії;

- відповідальність за баланс - зобов`язання учасників ринку повідомляти і виконувати погодинні графіки електричної енергії відповідно до обсягів купленої та проданої електричної енергії та нести фінансову відповідальність за врегулювання небалансів;

- небаланс електричної енергії - розрахована відповідно до правил ринку для кожного розрахункового періоду різниця між фактичними обсягами відпуску або споживання, імпорту, експорту електричної енергії сторони, відповідальної за баланс, та обсягами купленої і проданої електричної енергії, зареєстрованими відповідно до правил ринку.

- оператор системи передачі - юридична особа, відповідальна за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії;

- сторона, відповідальна за баланс, - учасник ринку, зобов`язаний повідомляти та виконувати свої погодинні графіки електричної енергії (та/або балансуючої групи) відповідно до обсягів купленої та/або проданої електричної енергії та фінансово відповідальний перед оператором системи передачі за свої небаланси (та/або небаланси балансуючої групи).

Відповідно до пункту 1.5. Договору врегулюванням небалансів електричної енергії є вчинення СВБ правочинів щодо купівлі-продажу електричної енергії та оплати платежів відповідно до Правил ринку.

У відповідності до частини 1 статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Главою 2 Договору передбачено, що вартість небалансів електричної енергії та суми платежів, що передбачені до сплати зі сторони СВБ та ОСП, розраховуються АР для кожного розрахункового періоду доби відповідно до Правил ринку. Оплата платежів відповідно до цього договору здійснюється з урахуванням податків та зборів, передбачених діючим законодавством. Порядок розрахунку обсягів, ціни та вартості небалансів електричної енергії визначається Правилами ринку.

Згідно з пунктом 5.1 Договору виставлення рахунків та здійснення платежів щодо оплати вартості небалансів відбувається відповідно до процедур та графіків, передбачених Правилами ринку, та згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до пункту 1.1.2 глави 1.1., пункту 1.11.1 та пункту 1.11.8 глави 1.1. розділу І Правил ринку система управління ринком - програмно-інформаційний комплекс, що включає низку підсистем, що забезпечують управління всіма необхідними базами даних, реєстрами та виконання розрахунків, що визначені цими Правилами. За допомогою системи управління ринком здійснюється управління всіма процесами, зокрема, виконанням необхідних розрахунків, реєстрацією ринкових даних і результатів. Система управління ринком забезпечує, серед іншого, проведення розрахунків за небаланси електричної енергії. АР надає кожному учаснику ринку через його персональний кабінет доступ до записів даних розрахунків, що створив АР щодо цього учасника ринку, відповідно до інструкції з користування системою управління ринком.

Згідно з пунктом 5.28.1. глави 5.28. розділу V Правил ринку щоденні звіти про розрахунки та остаточні щомісячні звіти про розрахунки надаються через систему управління ринком кожному ППБ та СВБ і включають детальну інформацію щодо індивідуального зарахування і списання коштів ППБ та СВБ. Форма і зміст початкових та остаточних звітів про розрахунки описані в цьому розділі.

Відповідно до пункту 7.3.1 Правил ринку АР на щоденній основі надсилає платіжний документ кожній СВБ із зазначенням суми, що СВБ зобов`язана сплатити АР, або суми, що АР зобов`язаний сплатити СВБ через її небаланси електричної енергії протягом відповідного періоду.

У відповідності до п. 1.1.2 Правил ринку система управління ринком (далі - СУР) - програмно-інформаційний комплекс, що включає низку підсистем, що забезпечують управління всіма необхідними базами даних, реєстрами та виконання розрахунків, що визначені цими Правилами.

Згідно з пунктами 1.11.1.-1.11.6 Правил ринку за допомогою СУР здійснюється управління процесами, зокрема проведенням необхідних розрахунків, реєстрацією ринкових даних і результатів діяльності на ринку електричної енергії згідно з цими Правилами. СУР забезпечує, зокрема, проведення розрахунків за небаланси електричної енергії. ОСП в якості відповідального оператора системи управління ринком вибирає, встановлює, експлуатує і підтримує систему відповідно до положень цих Правил. Учасники ринку мають право на доступ до інформації, яка міститься в СУР та стосується їх безпосередньо.

Пунктом 1.11.8 Правил ринку АР надає кожному учаснику ринку через його персональний кабінет доступ до записів даних розрахунків, що створив АР щодо цього учасника ринку, відповідно до інструкції з користування системою управління ринком. Авторизація користувачів системи відбувається із застосуванням особистого кваліфікованого електронного підпису (далі - КЕП).

Як встановлено судом за матеріалами справи та не заперечується відповідачем, останній, як учасник ринку, використовує у своїй діяльності СУР (Market management system, MMS).

Розділом VII Правил ринку врегульовано питання щодо виставлення рахунків та платежів, у тому числі виставлення рахунків за небаланси електричної енергії.

Так, відповідно до п. 7.3.1. Правил ринку АР на щодекадній основі надсилає платіжний документ кожній СВБ із зазначенням суми, що СВБ зобов`язана сплатити АР, або суми, що АР зобов`язаний сплатити СВБ через її небаланси електричної енергії протягом відповідного періоду.

Пунктом 7.8.1. Правил ринку визначено, якщо учасник ринку або ОСП (у якості АР) ініціює суперечку щодо суми, зазначеної в рахунку (запит платіжного документа), оплата повинна бути проведена згідно з платіжним документом. Якщо за результатами розгляду запиту платіжного документа будуть виявлені суми, що підлягають поверненню, учасники ринку та ОСП (у якості АР) зобов`язані здійснити перерахування надлишкових сум на відповідний рахунок.

Окрім того, згідно з пунктом 1.1. Правил врегулювання Додатку 10 до Правил ринку якщо АКО надасть оновлені дані комерційного обліку по учасниках ринку, то будь-які розбіжності, виявлені після цього, урегульовуються між ОСП та СВБ, до якої входять такі учасники ринку, відповідно до цих Правил врегулювання.

За умовами пункту 1.2. Правил врегулювання Додатку 10 до Правил ринку розрахунок врегулювання щодо розрахункових періодів попереднього місяця здійснюється кожного місяця або частіше в разі прийняття АР відповідного обґрунтованого рішення. Розрахунок врегулювання щодо розрахункових періодів попереднього кварталу здійснюється у другому місяці поточного кварталу. Розрахунок врегулювання щодо розрахункових періодів попереднього року здійснюється у другому місяці поточного року.

Відповідно до пункту 5.3.1 Правил ринку рахунок A-В використовується для розрахунків за небаланси. Розрахункова активність на цьому рахунку для кожного розрахункового періоду кожного торгового дня включає дебетування за платежі або кредитування за витрати СВБ, що виникають через їх позитивний або негативний небаланс, за відповідною ціною небалансів.

Частиною 4 статті 75 Закону України "Про ринок електричної енергії" встановлено, що постачальники послуг з балансування та сторони, відповідальні за баланс, в яких виникли зобов`язання перед оператором системи передачі в результаті діяльності на балансуючому ринку, вносять плату за електричну енергію виключно на поточні рахунки із спеціальним режимом використання оператора системи передачі в уповноважених банках.

Пунктами 5.6., 5.7. Договору встановлено, що подання платіжних документів здійснюється Сторонами відповідно до Правил ринку.

Якщо СВБ має заперечення до інформації, яка міститься у первинному документі, то вона зобов`язана повідомити про це ОСП протягом двох робочих днів з дня його виставлення. Наявність заперечень СВБ не є підставою для несвоєчасного забезпечення СВБ наявності коштів на рахунку ескроу та не може бути підставою для обмеження ОСП щодо вимоги платежу фінансової гарантії, що надається СВБ ОСП.

З матеріалів справи вбачається, що Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» через систему управління ринком (http//mms.ua.energy) виставляло відповідачу платіжні документи (рахунки-фактури), які СВБ (Державне підприємство "Регіональні електричні мережі") зобов`язаний був сплатити АР на рахунок із спеціальним режимом використання за балансуючу електричну енергію та небаланси електричної енергії №UA0813715.

Судом встановлено за матеріалами справи, що на виконання умов Договору та пунктів 7.3.1, 7.7.3 Правил ринку позивач сформував та виставив відповідачу наступні рахунки на загальну суму 383 750 809,22 грн. з ПДВ, а саме:

- Рахунок за № 354 від 19.04.2024 року за період 01.05.2023 - 31.05.2023 на загальну суму 54 140 937,01 грн.;

- Рахунок за № 130 від 16.04.2024 року за період 01.04.2024 - 10.04.2024 на загальну суму 16 944 412,52 грн.;

- Рахунок за № 348 від 25.04.2024 року за період 11.04.2024 - 20.04.2024 на загальну суму 32 629 471,40 грн.;

- Рахунок за № 38 від 06.05.2024 року за період 21.04.2024 - 30.04.2024 на загальну суму 36 868 029,91 грн.;

- Рахунок за № 338 від 16.05.2024 року за період 01.05.2024 - 10.05.2024 на загальну суму 28 579 931,00 грн.;

- Рахунок за № 345 від 24.05.2024 року за період 11.05.2024 - 20.05.2024 на загальну суму 39 036 663,08 грн.;

- Рахунок за № 49 від 06.06.2024 року за період 21.05.2024 - 31.05.2024 на загальну суму 40 600 338,56 грн.;

- Рахунок за № 110 від 14.06.2024 року за період 01.06.2024 - 10.06.2024 на загальну суму 43 248 101,96 грн.;

- Рахунок за № 110 від 26.06.2024 року за період 11.06.2024 - 20.06.2024 на загальну суму 46 881 620,21 грн.;

- Рахунок за № 341 від 04.07.2024 року за період 21.06.2024 - 30.06.2024 на загальну суму 44 821 303,57 грн.

Факт виставлення позивачем рахунків підтверджується наявною в матеріалах справи роздруківкою скрін-шотів з СУР (MMS).

Суд зазначає, що відповідно до частин 1, 2 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 статті 96 ГПК електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

На відміну від електронного документа, електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи.

У частині 2 статті 96 ГПК передбачено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. У частині 3 зазначеної статті встановлено, що учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Наразі, процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина 3 статті 96 ГПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 ГПК України).

Згідно постанови Верховного Суду від 15.07.2022 року у справі №914/1003/21 роздруківки знімків екранів комп`ютера є паперовою копією електронного доказу. Звідси вони мають бути засвідчені як паперові копії в порядку, встановленому чинним законодавством, та не підлягають засвідченню електронним підписом.

Таким чином, з урахуванням змісту укладеного Договору у розумінні положень Правил ринку направлення (надсилання, виставлення) рахунків на оплату учасникам ринку здійснюється АР через СУР, зокрема, систему розрахунків за небаланси електричної енергії.

Так, згідно п.1.11.1 Правил СУР забезпечує, в тому числі, п. 6) проведення розрахунків за небаланси електричної енергії; п. 9) обмін інформацією з учасниками ринку і функціонування необхідних баз даних; п. 16) формування даних для актів купівлі-продажу.

Відповідно до п. 1.11.6. Привал учасники ринку мають право на доступ до інформації, яка міститься в СУР та стосується їх безпосередньо.

АР надає кожному учаснику ринку через його персональний кабінет доступ до записів даних розрахунків, що створив АР щодо цього учасника ринку, відповідно до інструкції з користування системою управління ринком. Авторизація користувачів системи відбувається із застосуванням особистого кваліфікованого електронного підпису (далі - КЕП) (п. 1.11.8. Правил).

При цьому, оскільки іншого порядку та способу направлення рахунків ані Правилами ринку, ані умовами Договору не передбачено, за відсутності будь - яких заперечень з боку відповідача щодо факту отримання рахунків, суд дійшов висновку щодо належності їх направлення (формування) АР у системі розрахунків за небаланси електричної енергії.

Відтак, надана позивачем на підтвердження надсилання рахунків відповідна роздруківка скрін-шота з СУР (MMS) належним чином підтверджує факт направлення перелічених вище документів на відповідачеві та їх отримання останнім.

Суд зазначає, що в розумінні Правил ринку платіжний документ - це рахунок, сформований адміністратором розрахунків учаснику ринку щодо оплати ним або адміністратором розрахунків своїх фінансових зобов`язань, що виникли в результаті участі на ринку електричної енергії такого учасника ринку.

Відповідно до пунктів 5.7, 5.8. Договору якщо СВБ має заперечення до інформації, яка міститься у платіжному документі, то вона зобов`язана повідомити про це ОСП не пізніше 12:00 наступного робочого дня після виставлення рахунку. Наявність заперечень не є підставою для створення дебіторської заборгованості перед ОСП та не може бути підставою для обмеження ОСП щодо вимоги платежу фінансової гарантії, що надається СВБ ОСП. Надані заперечення враховуються ОСП при обчисленні платежів у порядку, передбаченому Правилами ринку.

В свою чергу, відповідно до п. 7.8.1 Правил якщо учасник ринку або ОСП (у якості АР) ініціює суперечку щодо суми, зазначеної в рахунку (запит платіжного документа), оплата повинна бути проведена згідно з платіжним документом. Якщо за результатами розгляду запиту платіжного документа будуть виявлені суми, що підлягають поверненню, учасники ринку та ОСП (у якості АР) зобов`язані здійснити перерахування надлишкових сум на відповідний рахунок.

Згідно пункту 5.9 Договору ОСП формує та направляє Акт купівлі-продажу (далі - Акт) до СВБ не пізніше 13 календарного дня місяця, наступного за розрахунковим. Підписання акта відбувається у в електронній формі (за допомогою системи, яка забезпечує функціонування електронного документообігу з накладанням КЕП(за винятком випадків, коли використання електронного підпису прямо заборонено Законом)), що забезпечує юридично значимий електронний документообіг між сторонами та розміщений у мережі Інтернет за посиланням: https://online.ua.energy/, або у паперовій формі шляхом підписання уповноваженою особою Акта (у разі неможливості підпису в електронній формі). Сторонами має бути забезпечена можливість здійснення електронного документообігу шляхом реєстрації у системі, яка забезпечує функціонування електронного документообігу.

Протягом двох робочих днів з дня направлення ОСП до СВБ Акта СВБ розглядає та повертає ОСП один примірник Акта, підписаного зі своєї сторони.

Акт повинен бути підписаний сторонами в один і той самий спосіб.

У разі незгоди із розрахунками ОСП відповідно до Акта СВБ протягом двох робочих днів надсилає ОСП обґрунтовані зауваження щодо цього Акта та ініціює спір відповідно до норм чинного законодавства. До здійснення коригування обсяг та вартість електричної енергії визначаються за даними, зазначеними в Акті. Якщо СВБ протягом двох робочих днів з дня направлення ОСП до СВБ Акта не ініціював спір та не направив до ОСП підписаний зі сторони СВБ примірник Акта, то такий Акт вважається підписаним СВБ.

Згідно п.5.10 Договору СВБ протягом двох робочих днів повертає ОСП примірник підписаного зі своєї сторони Акта купівлі - продажу у паперовому та/або електронному вигляді (засобами електронного документообігу з накладанням КЕП)).

Так, позивачем відповідно до пункту 5.9 Договору було направлено на адресу відповідача через систему електронного документообігу акти:

- Акт №ВН/24/04-0537 від 30.04.2024 купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів згідно з Договором від 13.05.2019 №0537-01041;

- Акт №ВН/24/05-0537 від 31.05.2024 купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів згідно з Договором від 13.05.2019 №0537-01041;

- Акт-корегування (врегулювання) №ВР/23/05-0537 від 16.08.2023 до Акту купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів від 31.05.2023 №ВН/23/05-0537 згідно з Договором від 13.05.2019 №0537-01041;

- Акт №ВН/24/06-0537 від 30.06.2024 купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів згідно з Договором від 13.05.2019 №0537-0104.

- Акт-корегування (врегулювання) №Р/21/05-2001 від 16.12.2021 року до Акту купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів від 31.05.2021 року № ВН/21/05-2001 згідно з Договором від 04.03.2021 року № 2001-01024 та Акт-корегування (врегулювання) № ВР/21/06-2001 від 30.12.2021 року до Акту купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів від 30.06.2021 року № ВН/21/06-№2001 згідно з Договором від 04.03.2021 року № 2001-01024, докази надсилання яких наявні в матеріалах справи.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами частин 1, 2 статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до пункту 7.7.3 Правил ринку оплата платіжного документа з банківського рахунку учасника ринку на банківський рахунок АР здійснюється протягом двох робочих днів з дати направлення платіжного документа.

Таким чином, як зазначено позивачем в позовній заяві та доданому розрахунку, з урахуванням приписів статті 530 Цивільного кодексу України та умов пункту 7.7.3. Правил ринку відповідач повинен був здійснити оплату за виставленими рахунками у строк:

- до 26.04.2024 року за рахунком №354 від 19.04.2024 року;

- до 22.04.2024 року за рахунком №130 від 16.04.2024 року;

- до 01.05.2024 року за рахунком №348 від 25.04.2024 року;

- до 10.05.2024 року за рахунком №38 від 06.05.2024 року;

- до 23.05.2024 року за рахунком №338 від 16.05.2024 року;

- до 30.05.2024 року за рахунком №345 від 24.05.2024 року;

- до 12.05.2024 року за рахунком №49 від 06.06.2024 року;

- до 18.06.2024 року за рахунком №110 від 14.06.2024 року;

- до 28.06.2024 року за рахунком №110 від 26.06.2024 року;

- до 09.07.2024 року за рахунком №341 від 04.07.2024 року.

Проте, як зазначено позивачем в позовній заяві та встановлено судом, всупереч умовам Договору та Правил відповідач не здійснив своєчасну оплату за виставленими рахунками за спірним Договором, у зв`язку з чим заборгованість відповідача з оплати за небаланс електричної енергії становить 319 742,30 грн.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Таким чином, як зазначено позивачем в позовній заяві, оскільки відповідач свої зобов`язання щодо сплати Приватному акціонерному товариству "Національна енергетична компанія "Укренерго" як оператору системи розподілу, що здійснює врегулювання небалансу електричної енергії, грошових коштів в сумі 383 750 809,22 грн. у встановлений строк, всупереч умовам Договору та Правил ринку не виконав, в результаті чого у Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" як сторони, відповідальної за баланс в якості учасника справи, утворилась заборгованість перед позивачем у зазначеному вище розмірі, яку позивач просить стягнути з відповідача в поданій суду позовній заяві.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

При цьому відповідачем не надано суду доказів на підтвердження відсутності боргу або письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання недійсним або розірвання укладеного між сторонами Договору №0537-01041 від 13.05.2019 року та/або його окремих положень та/або додатків до нього суду не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення спірного договору на час його укладання та на протязі виконання з боку сторін відсутні.

Разом з тим, заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що за період квітень 2024 року ДП «РЕМ» було відхилено виставлений ПАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» Акт №ВН/24/04-0537 купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів згідно з Договором та відповідач листом № 08/1515 від 15.05.2024 повідомив позивача про свою незгоду з фактичними обсягами купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів вказаними в даному акті, оскільки «фактичний» обсяг купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів 16 645,036 МВт*год не відповідає обсягам технологічних витрат електричної енергії на її розподіл електричними мережами ДП «РЕМ», з одночасним наданням позивачу на підписання версію Акту з коректними, на переконання відповідача, даними з обсягами технологічних втрат 1 1445,572 МВт*год на суму 7 459 105,67 грн.

Також, відповідачем відхилено виставлений ПАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» Акт коригування (врегулювання) №ВР/24/04-0537 до Акту купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів від 30.04.2024 №ВН/24/04-0537, листом № 08/1983 від 01.07.2024 повідомлено позивача про свою незгоду з фактичними обсягами купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів вказаними в даному акті, оскільки «фактичний» обсяг купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів 16 246,630 МВт*год не відповідає обсягам технологічних витрат електричної енергії на її розподіл електричними мережами ДП «РЕМ» та надано позивачу на підписання Акт з коректними, на думку відповідача, даними з обсягами технологічних втрат 1 129,899 МВт*год на суму 5 824 596,02 грн.

За період травень 2024 року відповідачем також було відхилено виставлений ПАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» Акт №ВН/24/05-0537 купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів згідно за Договором та листом № 1781 від 13.06.2024 повідомлено позивача про свою незгоду з фактичними обсягами купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів вказаними в даному акті, оскільки «фактичний» обсяг купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів 15 347,191 МВт*год не відповідає обсягам технологічних витрат електричної енергії, надано для підписання версію Акту з коректними, на переконання відповідача, даними з обсягами технологічних втрат 996,797 МВт*год на суму 6 957 508,28 грн.

Крім того, відповідачем відхилено виставлений ПАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» Акт коригування (врегулювання) №ВР/24/05-0537 до Акту купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів від 31.05.2024 №ВН/24/05-0537, листом № 08/2035 від 05.07.2024 повідомлено позивача про свою незгоду з фактичними обсягами купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів вказаними в даному акті, оскільки «фактичний» обсяг купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів 15 430,454 МВт*год не відповідає обсягам технологічних витрат електричної енергії на її розподіл електричними мережами ДП «РЕМ», а також надано позивачу на підписання Акт з коректними, на думку відповідача, даними з обсягами технологічних втрат 1 130,730 МВт*год на суму 7 903 509,95 грн.

За період травень 2023 року відповідачем було підписано виставлений ПАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» Акт №ВН/23/05-0537 купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів згідно з Договором від 13.05.2019 №0537-01041, однак, відхилено виставлений ПАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» Акт коригування (врегулювання) №ВР/23/05-0537 до Акту купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів від 31.05.2023 №ВН/23/05-0537. Відповідач листом № 08/1643 від 18.08.2023 повідомив позивача про свою незгоду з фактичними обсягами купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів вказаними в даному акті, оскільки «фактичний» обсяг купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів 15 214,818 МВт*год не відповідає обсягам технологічних витрат електричної енергії на її розподіл електричними мережами ДП «РЕМ», а також надано позивачу на підписання Акт з коректними, на переконання відповідача, даними з обсягами технологічних втрат 1 163,649 МВт*год на суму 4 550 171,40 грн.

В подальшому за період червень 2024 року відповідачем відхилено Акт №ВН/24/06-0537 купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів згідно з Договором та листом № 08/2089 від 11.07.2024 повідомлено позивача про свою незгоду з фактичними обсягами купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів вказаними в даному акті, оскільки «фактичний» обсяг купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів 14 582,158 МВт*год не відповідає обсягам технологічних витрат електричної енергії на її розподіл електричними мережами ДП «РЕМ», надано позивачу на підписання Акт з коректними, як стверджує відповідач, даними з обсягами технологічних втрат 1 136,868 МВт*год на суму 10 448 300,87 грн.

Також, відповідачем відхилено виставлений ПАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» Акт коригування (врегулювання) №СВБ_ВР_02_2024_06_0537 до Акту купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів від 30.06.2024 №ВН/24/06-0537, листом № 08/2252 від 30.07.2024 повідомлено позивача про свою незгоду з фактичними обсягами купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів вказаними в даному акті, оскільки «фактичний» обсяг купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів 14 386,025 МВт*год не відповідає обсягам технологічних витрат електричної енергії на її розподіл електричними мережами ДП «РЕМ», та надано позивачу на підписання Акт з коректними, на думку відповідача, даними з обсягами технологічних втрат 949,585 МВт*год на суму 8 742 344,36 грн.

Отже, як стверджує відповідач, останній, діючи в рамках Договору, вказаними листами надав коректні дані для погодження з позивачем, але відповіді на вищезазначені листи отримано не було, у зв`язку з чим відповідач вважає, що ПАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виставлення та підписання сторонами актів за спірний період, відтак, заявлені позивачем вимоги є недоведеними та необґрунтованими та, як наслідок, вимоги НЕК «Укренерго» про стягнення основної заборгованості є недоведеними.

Також відповідач вважає, що заявлена ПАТ «НЕК «Укренерго» заборгованість за послуги з купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів, охоплює собою обсяги безпідставного відбору електроенергії із електричних мереж ОСР - ДП «РЕМ» споживачами, у тому числі державними вугільними підприємствами ДП «Селідвугілля», ДП «Торецьквугілля», ДП «Мирноградвугілля», ДП «Добропіллявугілля-видобуток», ДП «Волиньвугілля», ДП «Львіввугілля», внаслідок протиправних дій у вигляді не укладення обов`язкових для ринку електричної енергії договорів, а також у зв`язку з низькою платіжною дисципліною споживачів.

Додатково відповідач зазначає, що за наслідками звернення ДП «РЕМ» до Кабінету Міністрів України, Міністерства енергетики України та НКРЕКП щодо неможливості у повному обсязі виконувати зобов`язання за укладеними договорами з ПАТ «НЕК «Укренерго», станом на сьогодні зазначене питання залишається невирішеним.

Щодо розгляду заявлених позивачем вимог за період травень 2023 року відповідач зазначає, що у провадженні Господарського суду Київської області перебувала справа № 911/4610/15(911/714/23) за позовом ПАТ «НЕК «Укренерго» до ДП «РЕМ» про стягнення заборгованості за Договором про врегулювання небалансів електричної енергії від 13.05.2019 №0537-01041 (з урахуванням заяв про збільшення розміру позовних вимог) у загальному розмірі 3 490 715 981,21 грн., з яких 2 818 586 471,89 грн. основного боргу, 33 836 989,67 грн. пені; 83 917600,98 грн. процентів річних, 554 374 918,97 грн. інфляційних втрат, в тому числі за період травень 2023 року, який позивач повторно заявив до стягнення в даній справі.

Позовна заява у справі № 911/4610/15(911/714/23) обґрунтована ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст.525-526, 530, 610-612, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст.3-4, 7, 12, 46, 52-53 Закону України "Про ринок електричної енергії" та спір виник у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору в частині здійснення оплати за врегулювання небалансів поставленої електричної енергії за період із липня 2019 по липень 2023 роки.

Рішенням Господарського суду Київської області від 04.07.2024 року, яке на час розгляду даної справи по суті не набрало законної сили, у справі №911/4610/15(911/714/23) позов задоволено частково; стягнуто з ДП "Регіональні електричні мережі" на користь ПАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" 2 731 414 804,79 грн. - основний борг, 83 709 611,71 грн. - три проценти річних, 552 097 591,36 грн. - інфляційні втрати, 16 284 601,76 грн. - пеня та 910 548,47 грн. - судовий збір; в іншій частині позову відмовлено.

При цьому, як встановлено судом за змістом рішення Господарського суду Київської області від 07.04.2024 року у справі № №911/4610/15(911/714/23) та змістом матеріалів даної справи, у справі №911/4610/15(911/714/23) стягується заборгованість за травень 2023 у розмірі 5 537 666,30 грн. за фактичний обсяг переданої електроенергії обсягом 1 414,370 МВт*год., на підставі рахунку №281 від 16.05.2023 року на загальну суму 1 780 145,35 грн., №089 від 25.05.2023 року на загальну суму 1 741 987,61 грн., № 631 від 06.06.2023 року на загальну суму 2 015 533,34 грн., а також Акту від 31.05.2023 №ВН/23/05-0537 купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів згідно з Договором від 13.05.2019 року на загальну суму 5 537 666,30 грн.

Поряд із цим, предметом спору у справі №910/9678/24 є, зокрема, заборгованість за травень 2023 (збільшення фактичного обсягу електричної енергії для врегулювання небалансів на 13 800,448 МВт*год.) на загальну суму 54 140 937,01 грн., на підставі рахунку №354 від 19.04.2024 року, акту-коригування (врегулювання) №ВР/23/05-0537 до акту купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів від 31.05.2023 року №ВР/23/05-0537 згідно з Договором.

В Акті-коригування (врегулювання) №ВР/23/05-0537 до Акту купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів від 31.05.2023 №ВН/23/05-0537 згідно з Договором зазначена сума за Актом купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів - 5 537 666,30 грн., яка була стягнута в межах справи №911/4610/15(911/714/23), та сума збільшення 54 140 937,01 грн. - яка є предметом стягнення у справі №910/9678/24.

Отже, загальний обсяг придбаної відповідачем (СВБ) електричної енергії для врегулювання небалансів електричної енергії у травні 2023 року складає 15 214,818 МВт*год. загальною вартістю 59 678 603,31 грн., які стягуються позивачем з відповідача у справах №911/4610/15 (911/714/23) та №910/9678/24 відповідно, що спростовує твердження відповідача про повторне стягнення позивачем заборгованості за травень 2023 року, попередньо стягнутої у справі №911/4610/15 (911/714/23).

Також щодо посилання відповідача в заперечення позовних вимог на обставини відхилення направлених позивачем на підписання Актів та зустрічне складання актів з показниками, що, на думку відповідача, відповідають дійсним обсягам електричної енергії, суд зазначає, що умовами спірного Договору, а саме п.п. 3.3, 5.7, 5.9 передбачений обов`язок ОСП (позивача) виконувати розрахунки обсягу та вартості небалансу електричної енергії, а також з формування та направлення Акту купівлі-продажу до СВБ (відповідача), який, в свою чергу, у разі наявності заперечень щодо інформації, яка міститься у платіжному документі зобов`язаний повідомити про це ОСП, та у разі незгоди із розрахунками ОСП відповідно до Акта надсилає ОСП обґрунтовані зауваження щодо цього Акта та ініціює спір. При цьому згідно Договору наявність заперечень не є підставою для створення дебіторської заборгованості перед ОСП (позивачем) та до здійснення коригування обсяг та вартість електричної енергії визначається за даними, зазначеними в Акті.

Тобто, умовами погодженого сторонами Договору та Правилами не передбачено оформлення відповідачем (СВБ) самостійно актів (зокрема, з новими даними), позаяк дана функція покладена саме на позивача. Окрім цього, відповідачем не надано жодних пояснень або доказів на підтвердження підстав та порядку отримання даних, зазначених в актах в редакції ДП «РЕМ», а направлені відповідачем листи містять виключно повідомлення позивача про незгоду з фактичними обсягами купівлі-продажу електричної енергії (без будь-якого обґрунтування).

Додатково з урахуванням умов Договору, згідно яких у разі якщо СВБ має заперечення до інформації, яка міститься у платіжному документі, то вона зобов`язана повідомити про це ОСП не пізніше 12:00 наступного робочого дня після виставлення рахунку суд зазначає, що матеріали справи не містять та відповідачем суду не надано доказів наявності відповідних заперечень ДП «РЕМ» або інших доказів, які б вказували на реалізацію ним зазначеного права в частині заперечень рахунку, та, окрім цього, відповідачем заперечувались фактичні обсяги купівлі - продажу електричної енергії для врегулювання небалансів, зазначені в актах позивача.

При цьому, відповідачем не було надано суду на дослідження жодних доказів на підтвердження розбіжностей, про які зазначено у відповідних листа та актах-коригування, та з урахуванням яких відповідачем було сформовано власні акти, у зв`язку з чим враховуючи положення ст.14, ст.74 ГПК України зазначені обставини судом до уваги не приймалися.

Суд зазначає, що Регіональною комісією з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій Луганської обласної державної адміністрації, з метою недопущення виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, прийнято ряд рішень, якими, зокрема, заборонено ДП «РЕМ» здійснювати припинення електропостачання вуглевидобувних підприємств, у тому числі ДП «Первомайськвугілля» та ПАТ «Лисичанськвугілля» до укладення договору з постачальником електричної енергії (протоколи №1 від 14.01.2019, № 3 від 29.01.2019, № 5 від 18.03.2019, № 15 від 26.06.2019), а також наказом Міністерства енергетики України № 91 від 27.02.2022 року заборонено операторам системи розподілу електричної енергії на період дії воєнного стану в Україні здійснювати відключення та/або обмеження електропостачання об`єктів критичної інфраструктури.

Також, рішенням Господарського суду Київської області від 08.11.2021 у справі № 911/4610/15 (910/10227/20) за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» до Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» про стягнення заборгованості з оплати за врегулювання небалансів поставленої електричної енергії, яке набрало законної сили, встановлено, що у ДП «РЕМ» наявний обов`язок додатково сплачувати вартість електричної енергії для врегулювання небалансів, спричинених бездоговірним споживанням електричної енергії вугільними підприємствами починаючи з липня 2019 року. При цьому, за висновками суду, відповідальність за відповідні небаланси електричної енергії повинна покладатися на ДП «РЕМ» як ОСР. Крім того судом зазначено, що продовжуючи надавати послуги з розподілу (передачі) електричної енергії, відповідач повинен був попередньо розраховувати на відповідні витрати, які передбачені законом для учасника енергетичного ринку, а саме, оператора системи розподілу та вжити усіх можливих заходів щодо їх мінімізації.

Суд зазначає, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-8/1427 від 18.11.2003 року "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Європейський суд з прав людини також вказує, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95 від 28 жовтня 1999 року, § 61). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (LUPENI GREEK CATHOLIC PARISH AND OTHERS v. ROMANIA, № 76943/11 від 29 листопада 2016 року, § 123). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. THE UNITED KINGDOM, № 20166/92 від 22 листопада 1995 року, § 36).

Даний принцип тісно пов`язаний з приписами частини 4 статті 75 ГПК України, якою передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачі, відповідачі, треті особи, тощо.

Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Наведений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 року у справі № 922/2391/16.

Таким чином, факти, встановлені рішенням Господарського суду Київської області від 08.11.2021 у справі № 911/4610/15 (910/10227/20), яке набрало законної сили, не підлягають доказуванню та можуть бути спростовані не інакше як шляхом скасування відповідного судового рішення, відтак в силу імперативних вимог статті 75 Господарського процесуального кодексу України мають преюдиційне значення для даної справи та не підлягають повторному доказуванню.

З урахуванням вищенаведеного суд погоджується з доводами позивача про те, що твердження відповідача щодо безпідставного відбору електроенергії з його електричних мереж державними вугільними підприємствами (як причина формування заборгованості) є такими, що не підтверджені жодними доказами та, зокрема, спростовані судом у справі № 911/4610/15 (910/10227/20).

Таким чином, виходячи з того, що розмір заборгованості за Договором відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 383 750 809,22 грн. боргу з оплати за небаланс електричної енергії підлягають задоволенню в повному обсязі.

Суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

З урахуванням приписів статті 549, частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з аналізу статей 612, 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Аналогічна правова позиція щодо застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18 та постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 905/587/18.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і процентів річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Враховуючи вищевикладене, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язання щодо своєчасної оплати виставлених рахунків, позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення на підставі статті 625 Цивільного кодексу України 2 099 673,41 грн. процентів річних та 7 126 798,49 грн. втрат від інфляції, які позивач просив стягнути з відповідача відповідно до наданого розрахунку.

З огляду на вимоги статті 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Тобто, визначаючи розмір заборгованості, зокрема, в частині 3% річних та інфляційних втрат, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

В свою чергу, відповідачем не надано суду контррозрахунку заявлених до стягнення сум.

Суд зазначає, що у відповідності до частини 1 статті 255 Цивільного кодексу України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

При цьому перебіг часу, за який нараховуються інфляційні втрати та проценти річних, починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

За приписами статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Отже, у урахуванням дати направлення рахунків та пункту 7.7.3. Правил ринку початком періоду прострочення відповідача з оплати електричної енергії для врегулювання небалансів, оплата здійснюється протягом двох робочих днів з дня направлення платіжного документа.

Суд наголошує, що формулювання позовних вимог відноситься до виключної компетенції позивача у справі, оскільки згідно ст. 14 ГПК України за принципом диспозитивності учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, отже розгляд вимог позивача про стягнення процентів річних та втрат від інфляції здійснюється судом з урахуванням саме визначеного судом періоду.

За результатами здійсненої за допомогою системи «ЛІГА» перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення інфляційних витрат та процентів річних судом встановлено, що їх розмір, перерахований судом у відповідності до приписів чинного законодавства та в межах визначеного позивачем періоду прострочення, відповідає вимогам зазначених вище норм законодавства умовам Договору і Правил та є арифметично вірним, тому вказані вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 099 673,41 грн. процентів річних та втрат від інфляції в сумі 7 126 798,49 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (частина 1 статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пункту 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до приписів ч.ч.1, 2, 5 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухвалюватись у відповідності до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом та з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на вищевикладене, виходячи з того, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 73-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" вул. Кирилівська, 85, м. Київ, 04080, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (вул. Симона Петлюри буд. 25, м. Київ, 01032, ) 383 750 809,22 грн. основного боргу, 2 099 673,41 грн. процентів річних, 7 126 798,49 грн. інфляційних втрат та витрати по сплаті судового збору в розмірі 847 840,00 грн.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено та підписано 05 серпня 2025 року.

Суддя А.М. Селівон