ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05 серпня 2025 року Справа № 903/576/25
Господарський суд Волинської області у складі судді Вороняка А. С., за участі секретаря судового засідання Коритан Л.Ю., розглянувши матеріали по справі

за позовом Приватного акціонерного товариства Страхова компанія ТАС

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Елтікс+

про стягнення 17734,03 грн,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: н/з;

від відповідача: н/з.

У зв`язку з неявкою сторін, запис розгляду судової справи не здійснювався, відповідно до ч.3 ст. 222 ГПК України.

Суть спору: 03.06.2025 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства Страхова компанія ТАС до Товариства з обмеженою відповідальністю Елтікс+ про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 17734,03 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на обов`язок відповідача відшкодувати позивачу виплачену суму страхового відшкодування за шкоду, завдану водієм під час виконання ним своїх трудових обов`язків.

Ухвалою суду від 09.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження; розгляд справи по суті призначено на 01.07.2025; запропоновано відповідачу надати відзив на позов; позивачу відповідь на відзив.

27.06.2025 позивач через систему Електронний суд подав заяву про слухання справи без участі представника позивача, вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання 01.07.2025 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча вчасно та належно був повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується повернутим на адресу суду рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 959.

Ухвалою суду від 01.07.2025 повідомлено сторони про те, що розгляд справи по суті відбудеться 05 серпня 2025 року о 10:00 год.

10.07.2025 поштовий конверт за ідентифікатором № 501 повернувся до суду із довідкою відділення поштового зв`язку ф.20 "адресат відсутній за вказаною адресою".

Представники сторін у судове засідання 29.07.2025 не з`явилися, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України (далі -ГПК України) у разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складення в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, встановленому законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За визначенням п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ст.178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

З огляду на викладене суд розглядає справу за відсутності відзиву відповідача за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тобто, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про дату, час та місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Застосовуючи згідно з ч.1 ст.3 ГПК України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" від 07.07.1989).

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Папазова та інші проти України" (заяви №№ 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07) від 15.03.2012р. (п.29) суд повторює, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (§51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006р. у справі "Красношапка проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

З врахуванням наведеного, а також вжиття судом всіх передбачених чинним законодавством заходів повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду спору по суті, наявність клопотання представника позивача про слухання у їх відсутності, суд приходить до висновків про відсутність підстав до відкладення розгляду справи та можливість розгляду справи за відсутності сторін.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

установив:

26.03.2020 між ПАТ «СГ «ТАС» (надалі позивач, страховик) та ОСОБА_1 (надалі - страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту FO-00699269 (надалі Договір страхування).

Предметом Договору страхування є страхування транспортного засобу Jaguar XF, д.н. НОМЕР_1 (надалі Застрахований ТЗ).

29.05.2020 року о 11:40 год. на автодорозі Стрий-Моршин, що в м. Моршин по вул. Геологів, 12, біля заводу «Оскар» відбулася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю Застрахованого ТЗ Jaguar XF, д.н. НОМЕР_1 та транспортного засобу DAF FT, д.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19 червня 2020 року (справа № 456/2040/20) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні зазначеного ДТП.

У результаті зазначеної ДТП було пошкоджено ТЗ Jaguar XF, д.н. НОМЕР_1 , що підтверджується вказаною постановою.

Враховуючи наявність Договору страхування, представник власника пошкодженого автомобіля Jaguar XF, д.н. НОМЕР_1 звернувся до позивача з заявою про настання події.

З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого Jaguar XF, д.н. НОМЕР_1 , було проведено огляд, про що складено акт огляду ТЗ та отримано рахунок№ ІМ-8-162120 від 11.06.2020 року від СТО, відповідно до якого вартість відновлюваного ремонту пошкодженого ТЗ становить 53678,10 грн.

У зв`язку із зазначеним, позивачем, на підставі зібраних документів та заяви про виплату власника та вигодонабувача складено розрахунок страхового відшкодування та страховий акт № 15359/17/920 від 14.07.2020 року на суму 50278,10 грн., яку було виплачено в якості страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № 111680 від 16.07.2020 року.

Враховуючи, що винуватцем ДТП визнано ОСОБА_2 , а його цивільно-правова відповідальність на момент ДТП була застрахована в АТ «СК «ІНГО» згідно Полісу AO4918728 позивач звернувся до страхової компанії відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування в порядку суброгації.

Проте, в АТ «СК «ІНГО» задовольнило заяву позивача на суму 32544,07 грн., що покриває частину витрат позивача, що підтверджується платіжним дорученням № 20853 від 22.12.2020 року.

АТ «СК «ІНГО» виплатила страхове відшкодування з урахуванням положень ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції на момент події, надалі - Закон).

Згідно ст.29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. (вказане підтверджується відповіддю АТ «СК «ІНГО» на адвокатський запит).

Відповідно до ч.1 статті 1191 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За змістом статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.509 ЦК України зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За умовами ст.979 ЦК України, яка кореспондується із ч.1 ст.16 Закону України "Про страхування", за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі (ч.2 ст.8 Закону України "Про страхування").

У відповідності до ст.9 Закону України "Про страхування", страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України та ст.20 Закону України "Про страхування", страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За ч.1 ст.228 ГК України, учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб в порядку регресу.

Згідно із ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. При суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого.

Між поняттями суброгації та регресу існують відмінності. За суброгації відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов`язанні (зміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов`язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. При регресі одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

Враховуючи викладене, у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

Страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми - статті 29 названого Закону здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків (аналогічну позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 13.03.2018 у справі № 910/9396/17, від 22.03.2017 у справі № 910/3650/16).

З матеріалів справи вбачається з додатків до відповіді вих. №1173 від 13.05.2025 Акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГО", що АТ "Страхова компанія "ІНГО" згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземний транспортних засобів», на підставі п. 7.38 розділу VII Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092 розрахунок вартості відновлювального ремонту автомобіля Jaguar XF, д.н.з. НОМЕР_1 був здійсненний з урахуванням зносу складових КТЗ (Розрахунок страхового відшкодування 50 278,10 грн. - 41,57 % знос (розрахунок зносу додається) = 32 544,07 грн. страхове відшкодування).

Тобто, Акціонерним товариством "Страхова компанія "ІНГО" розраховано вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

14.07.2020 Акціонерним товариством "Страхова група "ТАС" складено страховий акт № 15359/17/920 та здійснено розрахунок страхового відшкодування на суму 50278,10 грн, без урахування коефіцієнту фізичного зносу.

16.07.2020 року Акціонерним товариством "Страхова група "ТАС" виплачено страхове відшкодування ТОВ «Імпері моторс»(на рахунок СТО), за кредитним договором №ТКФ 09.06.2017 1032-2019 від 28.03.2019р.. що укладений з ОСОБА_1 (ПІН НОМЕР_3 ) відповідно до заяви клієнта від 07.07.2020р. та запиту від ПА Ї «СГ «ТАС» (приватне) №03/07/02 від 03.07.2020.

У відповідності до платіжного доручення № 20853 від 22.12.2020 року АТ «СК «ІНГО» виплатило позивачу суму 32544,07 грн., що покриває частину витрат позивача, різниця становить ціну позову 17734,03 грн.

Як стверджується ст. 108 Закону України «Про страхування» страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Згідно з ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Суд враховує, що згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Водночас, ч.1 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

На підставі ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 року по справі № 461/8496/15-ц: "...Правило відшкодування шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки сформульоване у ч.2 ст. 1187 ЦК України. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 08.01.2024 у справі № 370/1233/23 відмовлено в задоволенні позовних вимог АТ «СГ «ТАС» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку суброгації у зв`язку з виконанням останнім своїх трудових обов`язків на момент ДТП для ТОВ «ЕЛТІКС+».

З огляду на встановлений факт володіння Товариством з обмеженою відповідальністю Елтікс+ транспортним засобом DAF FT, д.н. НОМЕР_2 , а також перебування водія ОСОБА_2 станом на 29.05.2020 року у трудових відносинах з відповідачем, якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, згідно постанови Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19 червня 2020 року у справі № 456/2040/20, у відповідача у розумінні ст.993, 1187 ЦК України виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування страхувальнику.

Відповідач доказів оплати страхового відшкодування у розмірі 17734,03 грн. суду не надав.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача щодо стягнення з Товариством з обмеженою відповідальністю Елтікс+ матеріальної шкоди в порядку суброгації, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на суму різниці між фактично сплаченим розміром шкоди та страховим відшкодуванням у розмірі 17734,03 грн визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Судовий збір згідно ст. 129 ГПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ст.ст. 129, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Елтікс+ (43005, Волинська область, м.Луцьк, вул. Савура Клима, буд.21а, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (03117, місто Київ, пр. Берестейський, будинок 65, ) 17734,03 (сімнадцять тисяч сімсот тридцять чотири гривні 03 коп) грн. матеріальної шкоди та судовий збір в розмірі 2422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп) грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного судового рішення 07.08.2025.

Суддя А. С. Вороняк