ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2025 Справа № 914/1520/25

Господарський суд Львівської області у складі судді Король М.Р., розглянувши справу

за позовом: Дочірнього підприємства «ЕКОТЕПЛО» Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА АКТИВ»

до відповідача: ОСОБА_1

про: стягнення 156 755,31 грн.,

без виклику сторін,

ВСТАНОВИВ

16.05.2025р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Дочірнього підприємства «ЕКОТЕПЛО» Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА АКТИВ» до відповідача: ОСОБА_1 про стягнення 156 755,31 грн.

21.05.2025р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу, якою, ухвалив: вищевказану позовну заяву залишити без руху; надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, зазначених у мотивувальній частині цієї ухвали, а саме: 10 днів з дня вручення цієї ухвали про залишення позовної заяви без руху.

22.05.2025р. від позивача на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, яку зареєстровано за вх.№13573/25.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 27.05.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті спору.

Дана ухвала суду була надіслана позивачу в його електронний кабінет, про отримання якої матеріали справи містять відповідну довідку, підписану відповідальним працівником.

Про розгляд справи відповідач належним чином повідомлений на адресу, яка зазначена в Єдиному державному демографічному реєстрі.

Таким чином, суд вважає, що відповідач про розгляд справи судом повідомлений належним чином.

Крім того, процесуальний документ щодо розгляду спору у даній справі офіційно оприлюднений у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, та знаходиться у вільному доступі.

Відтак, судом було вчинено всіх можливі за даних обставин дій щодо належного повідомлення учасників справи про розглядуваний спір. Зважаючи на зазначене, учасники справи належним чином були повідомлені про відкриття судового провадження у даній справі.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

20.06.2025р. від відповідачки надійшов відзив на позов (вх.№16504/25), в якому відповідачка вказує, що ухвалу про відкриття провадження у даній справі отримала 06.06.2025р.

Дане твердження підтверджується відомостями офіційного сайту «Укрпошта».

Поданий відзив, як додаток містить клопотання про розгляд справи з викликом сторін.

Відповідно до ухвали Господарського суду Львівської області від 24.06.2025 року, у задоволенні клопотання відповідачки - ОСОБА_1 про розгляд справи з викликом сторін відмовлено.

Прохальна частина відзиву також містить клопотання зобов`язати позивача надати повний розрахунок кожної послуги, відносно якої позивачем заявлена позовна вимога про стягнення боргу.

Крім того, відповідачка долучила до відзиву заяву адресовану позивачу з аналогічною вимогою та докази надіслання такої.

Щодо заявленого клопотання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про витребування доказів, з огляду на наявність достатніх відповідних доказів у справі, зокрема комплексних рахунків, які включають вартість кожної з наданих послуг.

03.07.2025р. через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№17872/25).

14.07.2025р. від відповідачки надійшло заперечення на відповідь на відзив (вх.№18773/25).

Враховуючи перебування судді Король М.Р. у відпустці в період з 14.07.2025р. по 08.08.2025р., рішення у даній справі ухвалено судом 13.08.2025р.

Суть спору та правова позиція учасників справи.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що у зв`язку із невиконанням відповідачкою умов Договору про спільну діяльність в частині здійснення оплати за надані послуги з експлуатації торгового комплексу, у відповідачки наявна заборгованість, яка станом на 31.01.2025 року складає 156 755,31 грн., що підтверджується змістом виставлених рахунків та актом звірки взаєморозрахунків.

Відповідачка позовні вимоги заперечила, вказавши, що з 01 березня 2019 року до квітня 2025 року жодного комплексного рахунку за розрахунковий період в один місяць позивачем відповідачці не виставлено, не надіслано в порядку, визначеному п.6.1 Договору, тому відповідачка робить висновок, що ніякі послуги з того часу позивачем не надавалися, так як за її твердженням торговий комплекс в частині групи торгових приміщень, серед яких є приміщення відповідачки, не працював і був зачинений. Крім того, звертає увагу суду на те, що припинила свою господарську діяльність та припинила діяльність фізичної особи-підприємця, а єдиним джерелом доходу є пенсія.

За результатами дослідження наданих доказів та матеріалів справи, суд встановив наступне:

Осьмак Галині Іванівні на праві приватної власності належить приміщення за реєстраційним номером 27591081 (об`єкт нежитлової нерухомості), загальна площа якого складає 24,3 кв.м. Дане приміщення знаходяться в торговому комплексі за адресою: АДРЕСА_1 .

17.07.2009 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТКС Молл Маркет» (надалі Сторона 1) та Фізичною особою-підприємцем Осьмак Галиною Іванівною (надалі Сторона 2) було укладено Договір № 315 про спільну експлуатацію Торгового комплексу.

Відповідно до пункту 1.1. Договору, «Сторона 1» зобов`язується забезпечити умови та надавати всі необхідні в межах цього Договору послуги для забезпечення «Стороні 2» своєї діяльності у торговому комплексі, а «Сторона 2» - своєчасно відшкодувати вартість наданих «Стороною 1» послуг, а саме пов`язані з:

-використанням електроенергії для зовнішнього освітлення, внутрішнього освітлення вентиляційних установок, холодильних установок, піднімального обладнання та іншого обладнання, а також витрати електроенергії пов`язані з експлуатацією всіх інженерних мереж; -використанням теплової енергії (централізоване теплопостачання, гаряче водопостачання);

-прибиранням комплексу, прилеглої території, миття фасадів;

-утриманням прилеглої території;

-використанням електроенергії на власні потреби;

-використанням води для загальних потреб та для власного споживання;

-експлуатацією обладнання (вентустановки, ескалатори, ліфти, холодильні машини, системи пожежогасіння, сигналізації, кабельні мережі та інше);

-витрати, пов`язані з технічним забезпеченням передачі електроенергії, наданням з водопроводу води гарячої та холодної та приймання стічних вод до каналізації та надання теплової енергії;

-охорони комплексу;

-проведенням рекламних акцій;

-відшкодування орендної плати за землю (земельного податку або орендної плати);

-відшкодуванням витрат на забезпечення функціонування автостоянок;

-відшкодуванням витрат на страхування торгового комплексу;

-відшкодуванням інших обов`язкових платежів, пов`язаних з спільною експлуатацією майна.

За умовами пункту 3.1. Договору, «Сторона 1» має право на відшкодування вартості наданих послуг, що є предметом даного Договору.

Відповідно до пункту 4.1. Договору, «Сторона 2» має зобов`язання своєчасно здійснювати оплату за надані «Стороною 1» послуги за розрахунковий період, що складає 1 (один) календарний місяць згідно виставленого «Стороною 1» комплексного рахунку незалежно від режиму роботи «Сторони 2».

Згідно із умовами пункту 6.1. Договору, оплата за всі послуги, надані «Стороною 1» в межах цього Договору проводиться «Стороною 2» на підставі комплексного рахунку, який включає вартості наданих послуг з рентабельністю встановленою «Стороною 1». Комплексний рахунок виписується «Стороною 1» за розрахунковий період та вручається «Стороні 2» або його представнику під розписку, або надсилається рекомендованим листом на адресу, вказану в цьому Договорі. Квитанція про відправку рекомендованого листа вважається підтвердженням вручення рахунку.

Згідно з пунктом 6.2. Договору, тривалість періоду для оплати отриманого рахунка становить 5 (п`ять) банківських днів з моменту вручення рахунку.

06.02.2017 року між ТзОВ «ТКС МОЛЛ МАРКЕТ» та ДП «ЕКОТЕПЛО» ТзОВ «ЛЕОПОЛІС-ПЛЮС» (надалі ДП «ЕКОТЕПЛО» ТзОВ «ГРУПА АКТИВ» актуальна назва після зміни) було укладено Договір цесії за умовами якого право вимоги за Договорами про спільну експлуатацію торгового комплексу, які були укладені між ТзОВ «ТКС МОЛЛ МАРКЕТ» та усіма власниками приміщень торгового комплексу, перейшло до ДП «ЕКОТЕПЛО» ТзОВ «ГРУПА АКТИВ». За цим Договором цесії до Цесіонарія переходить право вимагати (замість Цедента) від Боржника належного та реального виконання усіх обов`язків відповідної сторони, строк виконання яких настав, та усіх обов`язків, право вимоги виконання яких виникатиме після укладення цього Договору цесії. До Цесіонарія переходять усі права та зобов`язання Цедента за Договорами про спільну експлуатацію Торгового комплексу в повному обсязі. За твердженням позивача, всіх співвласників було повідомлено про укладення відповідного Договору цесії.

На виконання умов розділу 6 даного Договору про спільну експлуатацію Торгового комплексу, позивач вказує на те, що щомісяця виставляв відповідачці рахунки-фактури та направляв на адресу, вказану у даному Договорі.

Однак, відповідачка перестала виходити на зв`язок із позивачем, повністю припинила оплачувати виставлені позивачем рахунки. Останнє надходження часткової оплати послуг за Договором, відповідачка здійснила 26.10.2020 року на загальну суму 2 298,00 грн. За розрахунковий період з 28.02.2019 року по 31.01.2025 року відповідачкою оплачено послуги надані позивачем на загальну суму 61 635,30 грн., що підтверджується платіжними інструкціями.

14.08.2024 року позивач відправив відповідачці претензію з метою врегулювання спору в досудовому порядку на поштову адресу, зазначену в Договорі. Проте, відповідачка жодним чином не відреагувала на дану претензію, заборгованість не погасила, на зв`язок із позивачем не вийшла.

02.04.2025 року позивачем повторно було скеровано відповідачці на поштову адресу, зазначену у Договорі, рахунки за період заборгованості станом на 31.01.2025 року та акт звірки взаєморозрахунків (сума боргу 133 583,52 грн.), проте жодної оплати не поступало.

Позивач зауважив, що при перевірці загальної суми заборгованості, бухгалтерією підприємства виявлено невідповідність суми заборгованості попередньому акту звірки взаєморозрахунків, який надсилався відповідачці разом з рахунками за період заборгованості у зв`язку з надмірним врахуванням оплат послуг за Договором, які здійснювала відповідачка по іншому своєму приміщенні. Відтак уточнив, що реальна сума заборгованості станом на 31.01.2025 року складає 156 755,31 грн., що підтверджується рахунками за відповідний період заборгованості та актом звірки-взаєморозрахунків.

Згідно з пунктом 10.3. Договору, Сторони зобов`язуються письмово своєчасно повідомляти про всі зміни реквізитів (найменування організації, юридичних і поштових адрес, банківських реквізитів, номера телефонів, факсів, тощо).

Позивачу стало відомо, що відповідачка припинила підприємницьку діяльність ФОП 16.11.2020 року на підставі державної реєстрації припинення ФОП за її рішенням, номер запису 003000649.

Попри те, відповідачка не повідомляла позивача про припинення підприємницької діяльності ФОП та про зміну реквізитів (найменування організації, юридичних і поштових адрес, банківських реквізитів, номера телефонів, факсів, тощо).

Відповідно до інформації з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідачка припинила свою підприємницьку діяльність з 16.11.2020 року за власним рішенням, на дату подання позову, відповідачка не є суб`єктом підприємницької діяльності.

За ч. 1 ст. 45 ГПК України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Тобто, одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також запроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Щодо цього питання, Верховний Суд в постанові у справі № 910/8729/18 від 13.02.2019 року роз`яснив, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих Цивільним та Господарським кодексами України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.

Так, господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду згідно з п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Отже, господарські суди наділені законом повноваженнями щодо розгляду спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019р. у справі № 127/23144/18.

Враховуючи викладене, даний спір підсудний Господарському суду Львівської області, розглядається за правилами господарського судочинства.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1130 ЦК України, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

Згідно ст.1131 ЦК України, договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу приписів ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.512 ч.1 п.1, ст. 514 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що за умовами Договору цесії, право вимоги за Договорами про спільну експлуатацію торгового комплексу, які були укладені між ТзОВ «ТКС МОЛЛ МАРКЕТ» та усіма власниками приміщень торгового комплексу, перейшло до ДП «ЕКОТЕПЛО» ТзОВ «ГРУПА АКТИВ».

Наданими до матеріалів справи доказами підтверджується, що відповідачка оплату за надані послуги у спірний період в повному обсязі не здійснила.

Сума заборгованості, станом на 31.01.2025 року, складає 156 755,31 грн., що підтверджується змістом рахунків за відповідний період заборгованості та актом звірки-взаєморозрахунків.

Згідно з пунктом 10.3. Договору, Сторони зобов`язуються письмово своєчасно повідомляти про всі зміни реквізитів (найменування організації, юридичних і поштових адрес, банківських реквізитів, номера телефонів, факсів, тощо).

В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачка повідомляла позивача про припинення підприємницької діяльності ФОП та про зміну реквізитів (найменування організації, юридичних і поштових адрес, банківських реквізитів, номера телефонів, факсів, тощо).

Докази розірвання Договору чи зміни його умов в матеріалах справи теж відсутні.

Факт порушення відповідачкою умов, визначених змістом зобов`язання, та факт несплати відповідачкою у визначений зобов`язанням термін вартості наданих послуг позивачем є доведеним. Доказів погашення суми боргу відповідачкою суду не надано.

Враховуючи вимоги ст.599 ЦК України, згідно якої зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідачки 156 755,31 грн. основного боргу за Договором заявлена обґрунтовано і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку, як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Беручи до уваги твердження відповідачки про непорозуміння щодо наданих послуг та їх оплати між позивачем та відповідачкою, а також про колективне звернення в 2016 році з спільною заявою про надання методики розрахунків відшкодування витрат по утриманню торгового комплексу до ТОВ «ТКС МОЛЛ МАРКЕТ», слід зазначити, що предметом даного спору є заборгованість відповідачки перед позивачем саме за період з 28.02.2019 року по 31.01.2025 року.

06.02.2017 року, за умовами Договору цесії, право вимоги за Договорами про спільну експлуатацію торгового комплексу, які були укладені між ТзОВ «ТКС МОЛЛ МАРКЕТ» та усіма власниками приміщень торгового комплексу, перейшло до ДП «ЕКОТЕПЛО» ТзОВ «ГРУПА АКТИВ».

Відтак, твердження про непорозуміння між позивачем та відповідачкою щодо наданих послуг та їх оплати до 06.02.2017 року є такими, що не відповідають дійсності та не є предметом даного спору.

Крім того, жодних доказів на підтвердження перебоїв в роботі та функціонуванні Торгового комплексу з вини позивача, відповідачкою не долучено.

Обов`язок по отриманню платіжних документів зі здійснення оплат за надані послуги лежить виключно на відповідачці в даному випадку, і, при цьому, сама лише їх відсутність, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою взятих на себе зобов`язань за Договором, не може бути підставою для звільнення відповідачки від оплати за надані послуги.

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне:

Сплачена позивачем сума судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжною інструкцією №1890 від 16.05.2025р. на суму 3 028, 00 грн.

Згідно п. 2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення, тому витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Водночас, за приписами ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

З аналізу вищезазначених норм законодавства суд слідує, що понижуючий коефіцієнт 0,8 при поданні до суду процесуальних документів в електронному вигляді застосовується імперативно.

З цього приводу судом враховуються також висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у Постанові від 16.11.2022р. у справі № 916/228/22.

Таким чином, враховуючи подання до суду позовної заяви в електронній формі, на боржника слід покласти витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн (3028 х 0,8). Відтак, 605,60 грн судового збору є надмірно сплаченими.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

За таких обставин, сплачена частина судового збору у розмірі 605,60 гривень підлягає поверненню платнику.

Враховуючи, що від позивача не надходило клопотання про повернення судового збору, питання про повернення суми судового збору у розмірі 605,60 гривень під час ухвалення рішення у справі судом не вирішується.

Керуючись ст.ст.13, 73-74, 76-79, 86, 129, 236, 238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Осьмак Галини Іванівни (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Дочірнього підприємства «ЕКОТЕПЛО» Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА АКТИВ» (місцезнаходження: 82200, Україна, Львівська обл., місто Трускавець, вулиця Суховоля, будинок, 54А, ідентифікаційний код - 35233117) суму боргу станом на 31.01.2025 року в розмірі 156 755,31 грн. та 2 422,40 грн судового збору.

3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Суддя Король М.Р.