ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

14 серпня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/1714/25
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді: Діброви Г.І.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді зі складу колегії суддів Таран С.В. (вх.2365/25/Д3 від 11.07.2025)

в межах розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 22.05.2025 про повернення позовної заяви

по справі №916/1714/25

за позовом ОСОБА_1

до відповідачів

1) ОСОБА_2 ,

2) ОСОБА_3 ,

3) ОСОБА_4

про внесення змін до статуту та видалення установчого договору, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у якій просить суд:

1) Відмінити установчий договір ТОВ "НИВА-1" як втративший своє значення;

2) Затвердити частки кожного засновника, яку треба внести до статутного капіталу в п. 5.5 ТОВ "НИВА-1" статуту:

- ОСОБА_1 володіє 98,7% частки статутного капіталу;

- ОСОБА_2 володіє 0,65 % частки статутного капіталу;

- ОСОБА_5 володіє 0,41 % частки статутного капіталу;

- ОСОБА_3 володіє 0,24 % частки статутного капіталу ТОВ "НИВА-1".

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.05.2025 суд залишив позов без руху та встановив позивачу строк для усунення недоліків не більше десяти днів з дня вручення ухвали, а саме надати суду:

- вказівки позовних вимог (матеріально-правові вимоги, стосовно яких позивач просить прийняти судове рішення), які мають бути визначені чітко і безумовно, із зазначенням їх змісту: способу (способів) захисту прав або інтересів, передбачених законом чи договором, або інших способів (способу) захисту прав та інтересів, які не суперечать закону і які позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; викласти обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги із зазначенням доказів, що підтверджують вказані обставини, а також вказати правові підстави позову;

- зазначення попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи;

- надання підтвердження позивачем про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав;

- надання доказів сплати судового збору у розмірі за кожну вимогу немайнового характеру 3 028,00 грн, а у разі, якщо їх заявлено дві, то сума судового збору становить 6 056,00 грн,

- надання належним чином засвідченого перекладу українською мовою документів, що додані до позовної заяви,

- визначення процесуального статусу зазначених осіб у позові з врахуванням положень ст. ст. 41, 45 ГПК України;

- зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.05.2025 позовну заяву з додатками повернуто ОСОБА_1 .

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 22.05.2025 про повернення позовної заяви по справі №916/1714/25.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №916/1714/25 було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Богатиря К.В., судді Поліщук Л.В., Таран С.В., що підтверджується протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 04.06.2025.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.06.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 22.05.2025 про повернення позовної заяви по справі №916/1714/25 залишено без руху; встановлено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків при поданні апеляційної скарги шляхом надання Південно-західному апеляційному господарському суду 1) доказів сплати судового збору у сумі 3 028,00 грн 2) клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Одеської області від 22.05.2025 про повернення позовної заяви по справі №916/1714/25 з наведенням поважних причин пропуску такого строку - протягом 10 днів з дня вручення цієї ухвали; роз`яснено ОСОБА_1 , що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту або суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.

11.07.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді зі складу колегії суддів Таран С.В. (вх.2365/25/Д3 від 11.07.2025).

В обґрунтована зазначеної заяви зазначено, що Одеський апеляційний господарський суд 02.08.2011 розглянув справу №10/17-703/2011 за участі колегії суддів у складі: головуючого судді Бойко Л.І., суддів Величко Т.А. та Таран С.В.

Крім того, Південно-західний апеляційний господарський суду у складі колегії суддів: головуючий суддя Богатир К.В., судді Поліщук Л.В., Таран С.В. розглядали апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.12.2024 по справі №10/17-703-2011, яку ухвалою від 05.03.2025 повернуто апелянту.

В той же час, апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 22.05.2025 про повернення позовної заяви по справі №916/1714/25 знаходиться на розгляді у колегії суддів у складі: головуючого судді Богатиря К.В., суддів Поліщук Л.В. та Таран С.В.

Заявник вказав, що з огляду на положення ч. 3 ст. 36 Господарського процесуального кодексу України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної або першої інстанцій, а також у новому розгляді справи після скасування постанови суду апеляційної інстанції, тому просив відвести від розгляду справи суддю Таран С.В.

Ухвалою Південно-західний апеляційний господарський суду від 13.08.2025 у справі №916/1714/25 визнано необґрунтованим відвід судді зі складу колегії суддів Таран С.В., заявлений ОСОБА_1 у справі №916/1714/25. Справу №916/1714/25 передано на автоматизований розподіл для визначення судді в порядку ч. 3 ст. 39 Господарського процесуального кодексу України для вирішення питання про відвід.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.08.2025 для розгляду заяви про відвід суддів у справі №916/1714/25 було визначено склад суду: головуючий суддя - Діброва Г.І.

Розглянувши матеріали справи, а також доводи, викладені у заяві ОСОБА_1 про відвід судді зі складу колегії суддів Таран С.В. (вх.2365/25/Д3 від 11.07.2025), суд дійшов висновку про те, що підстави для відводу судді Таран С.В. від розгляду справи №916/1714/25 відсутні, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 24 Конституції України громадяни України мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Кожен суддя об`єктивно, безсторонньо, неупереджено, незалежно, справедливо та кваліфіковано має здійснювати правосуддя, керуючись принципом верховенства права, підкоряючись лише закону, чесно і сумлінно здійснює повноваження та виконує обов`язки судді, дотримуючись етичних принципів і правил поведінки.

Право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Приписами частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частин 2, 3 статті 38 Господарського процесуального кодексу України, з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи. Відвід повинен бути вмотивованим.

Відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу. Питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження. Суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу (частини перша-третя, сьома, восьма, одинадцята статті 39 Господарського процесуального кодексу України).

Відвід - це процесуальний інститут, що містить умови, за яких особа не може брати участі у конкретній справі. Відвід судді в господарському процесі як правова категорія - це висловлена в письмовій формі недовіра судді господарського суду на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі внаслідок виявлення будь-якої особистої прихильності чи упередженості, заявлена учасником розгляду конкретної справи.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Саме така правова позиція викладена в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2018 року у справі № 9901/22/17.

Згідно з частиною 3 статті 36 Господарського процесуального кодексу України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної або першої інстанцій, а також у новому розгляді справи після скасування постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої, другої статті 48 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Частиною четвертою статті 11 Господарського процесуального кодексу України та статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (рішення ЄСПЛ у справі «Хаушильд проти Данії»).

Стаття 6 Конвенції вимагає, що суд у межах своїх повноважень має бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»).

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (рішення ЄСПЛ у справі «Хаушильд проти Данії»).

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. За суб`єктивним критерієм беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (пункт 49 рішення ЄСПЛ у справі «Білуха проти України»).

Європейський суд з прав людини зазначив, що «безсторонність», в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Булут проти Австрії» від 22.02.1996, у справі «Томан проти Швейцарії» від 10.06.1996). Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення.

При цьому, особиста безсторонність суду, як суб`єктивний критерій, презюмується, поки не надано доказів протилежного (пункт 50 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» від 09.11.2006).

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункти 29, 31 рішення Європейського суду з прав людини «Газета «Україна-центр» проти України» від 15.07.2010).

Частиною третьою статті 38 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що відвід повинен бути вмотивованим.

Господарський процесуальний кодекс України не встановлює вичерпного переліку обставин, які свідчать про необ`єктивність судді, однак зазначається, що такі підстави повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді.

Суд зазначає, що не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, а також наявність скарг, поданих на суддю (суддів) у зв`язку з розглядом даної чи іншої справи, обставини, пов`язані з прийняттям суддями рішень з інших справ.

Таким чином, щодо суб`єктивної складової безсторонності суду заявнику необхідно подати докази фактичної наявності упередженості судді для відводу його від справи, оскільки презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного. І тільки якщо з`являються об`єктивні сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, або його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що доводи заяви про відвід зводяться до посилань заявника на ч. 3 ст. 36 Господарського процесуального кодексу України.

В заяві про відвід заявник посилається на дві різні судові справи, а саме, на справу №10/17-703-2011 та справу №916/1714/25.

В межах справи №10/17-703-2011 ОСОБА_2 звернувся з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива-1", ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про визнання участі ОСОБА_1 у ТОВ "НИВА-1" припиненою та визнання права власності на частку в статутному капіталі ТОВ "НИВА-1".

Рішенням Господарського суду Одеської області від 04.05.2011 по справі №10/17-703-2011 відмовлено ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива-1", ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання правовідношення припиненим та визнання права власності на частку у статутному капіталі товариства.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02.08.2011 по справі №10/17-703-2011 (у складі колегії суддів головуюча суддя Бойко Л.І, судді - Величко Т.А., Таран С.В.) частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 ; рішення господарського суду Одеської області від 04.05.2011р. у справі № 10/17-703-2011 скасовано частково; позовні вимоги ОСОБА_2 частково задоволено; участь ОСОБА_1 в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Нива-1" визнано припиненою; в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 відмовлено; в решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 22.07.2016 касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 02.08.2011 у справі №10/17-703-2011 повернуто скаржнику.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.12.2024 відмовлено у прийнятті до розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за нововиявленими або виключними обставинами за вх.№2-1847/24 від 05.12.2024 у справі №10/17-703-2011.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.12.2024 по справі №10/17-703-2011.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 (у складі колегії суддів: головуючий суддя Богатир К.В., судді - Поліщук Л.В., Таран С.В.) повернуто апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.12.2024 по справі №10/17-703-2011.

Дана ухвала набрала законної сили та не була оскаржена до суду касаційної інстанції.

Таким чином, ні постанова Одеського апеляційного господарського суду від 02.08.2011 по справі №10/17-703-2011 (у складі колегії суддів головуюча суддя Бойко Л.І, судді - Величко Т.А., Таран С.В.), ні ухвала Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 (у складі колегії суддів: головуючий суддя Богатир К.В., судді - Поліщук Л.В., Таран С.В.) не були скасовані, що виключає застосування приписів ч. 3 ст. 36 Господарського процесуального кодексу України.

В той же час, як було встановлено вище, в межах справи №916/1714/25 ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у якій просить суд:

1) Відмінити установчий договір ТОВ "НИВА-1" як втративший своє значення;

2) Затвердити частки кожного засновника, яку треба внести до статутного капіталу в п.5.5 ТОВ "НИВА-1" статуту:

- ОСОБА_1 володіє 98,7% частки статутного капіталу;

- ОСОБА_2 володіє 0,65 % частки статутного капіталу;

- ОСОБА_5 володіє 0,41 % частки статутного капіталу;

- ОСОБА_3 володіє 0,24 % частки статутного капіталу ТОВ "НИВА-1".

Суд апеляційної інстанції зауважує, що передбачена частиною 3 статті 36 Господарського процесуального кодексу України недопустимість повторної участі судді у розгляді справи полягає у тому, що у новому розгляді справи після скасування постанови суду апеляційної інстанції не може брати участь суддя, який вже брав участь саме у вирішенні справи по суті в суді апеляційної інстанції.

Отже, справи №10/17-703-2011 та №916/1714/25 взагалі є самостійними окремими справами, з різним суб`єктним складом та різним предметом спору, що повністю виключає будь-яку можливість застосування положень ч. 3 ст. 36 Господарського процесуального кодексу України, адже суддя Таран С.В. ніколи раніше не приймала участь у розгляді справи №916/1714/25, а постанова чи рішення, винесенні за її участі по даній справі не були скасовані.

Зважаючи на вищевикладене, оцінивши доводи заявника, суд зазначає, що заява ОСОБА_1 про відвід судді зі складу колегії суддів Таран С.В. (вх.2365/25/Д3 від 11.07.2025) від розгляду справи №916/1714/25 не підлягає задоволенню в зв`язку з безпідставністю.

Керуючись статтями 35, 36, 38, 39, 232-235, 281 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді зі складу колегії суддів Таран С.В. (вх.2365/25/Д3 від 11.07.2025) від розгляду справи №916/1714/25 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Г.І. Діброва