ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року

м. Київ

cправа № 914/1360/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Білоуса В. В. - головуючого, Васьковського О. В., Погребняка В. Я.

за участю секретаря судового засідання - Кондратюк Л.М.;

за участю представників сторін:

скаржника - Підгайний О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів касаційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області

на постанову Західного апеляційного господарського суду

від 09.04.2025

та на ухвалу Господарського суду Львівської області

від 21.01.2025

за результатами розгляду заяви Державної податкової служби України в особі Головного управління ДПС у Львівській області про грошові вимоги до боржника

у справі № 914/1360/24

за заявою Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Вільєна",-

ВСТАНОВИВ:

1. Ухвалою господарського суду Львівської області від 11.06.2024, зокрема, відкрито провадження у справі № 914/1360/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Вільєна".

2. Постановою Господарського суду Львівської області від 29.10.2024, зокрема, Товариство з обмеженою відповідальністю "Вільєна" визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру.

3. 15.07.2024 на адресу суду надійшла заява Головного управління ДПС у Львівській області з кредиторськими вимогами до боржника на суму 4 679 581, 23 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

4. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.01.2025 вказані вимоги визнано частково в розмірі 133 309 грн 03 коп., а решту вимог Головного управління ДПС у Львівській області в розмірі 4 552 328 грн 20 коп. - відхилено.

5. Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду в частині не визнаних кредиторських вимог, Головне управління ДПС у Львівській області звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

6. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 09.04.2025 у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовлено. Ухвалу суду першої інстанції, постановлену за результатами розгляду заяви Головного управління ДПС у Львівській області з грошовими вимогами до боржника залишено без змін.

Рух касаційної скарги

7. 29.04.2025 Головне управління ДПС у Львівській області звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою від 28.04.2025 на постанову Західного апеляційного господарського суду від 09.04.2025 та на ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.01.2025 у справі № 914/1360/24 в частині невизнання кредиторських вимог, підтвердженням чого є відтиск календарного штемпелю відділення поштового зв`язку на конверті, в якому надійшла касаційна скарга.

8. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги Головного управління ДПС у Львівській області у справі № 914/1360/24 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Білоуса В.В., судді - Погребняка В.Я., судді - Васьковського О.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.05.2025.

9. Ухвалою Верховного Суду від 22.05.2025 відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Львівській області від 28.04.2025 на постанову Західного апеляційного господарського суду від 09.04.2025 та на ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.01.2025 у справі № 914/1360/24 в частині невизнання кредиторських вимог, повернення касаційної скарги без розгляду або залишення касаційної скарги без руху, до надходження матеріалів справи № 914/1360/24 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду та витребувано з Господарського суду Львівської області, Західного апеляційного господарського суду оригінали матеріалів справи № 914/1360/24.

10. Ухвалою Верховного Суду від 12.06.2025 відкрито касаційне провадження у справі № 914/1360/24 за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Львівській області від 28.04.2025 на постанову Західного апеляційного господарського суду від 09.04.2025 та на ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.01.2025 в частині невизнання кредиторських вимог, та призначено розгляд касаційної скарги на 29.07.2025 року о 10:15 год.

Короткий зміст вимог касаційної скарги з узагальненими аргументами особи, яка подала касаційну скаргу.

11. Не погоджуючись із вказаними рішеннями судів попередніх інстанцій Головним управлінням ДПС у Львівській області подало касаційну скаргу в якій останнє просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та ухвалу суду першої інстанції в частині не визнаних кредиторських вимог і ухвалити нове рішення, яким визнати кредиторські вимоги Головного управління ДПС у Львівській області в повному обсязі.

12. Касаційну скаргу мотивовано наступним.

12.1 Наявна необхідність відступлення від правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 911/2782/18, від 16.11.2021 у справах № 915/208/20, № 915/127/20, від 03.06.2022 у справі № 915/104/21, які були застосовані при ухваленні оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції.

12.2 Судами попередніх інстанцій порушено положення статті 73 Господарського процесуального кодексу України, наслідком чого стало ухвалення помилкового рішення про відхилення частини вимог Головного управління ДПС у Львівській області до боржника в розмірі 4 552 328 грн 20 коп.

13. Представник скаржника в судовому засіданні 29.07.2025 підтримав касаційну скаргу.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі та розгляд клопотань Верховним Судом

14. Учасники справи не скористалися своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

Позиція Верховного Суду

15. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника скаржника, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

16. Відповідно статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

17. Суд касаційної інстанції саме в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

18. Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

18.1 15.07.2024 на адресу суду (поза межами 30-ти денного строку) надійшла заява Державної податкової служби України в особі Головного управління ДПС у Львівській області від 12.07.2024 про кредиторські вимоги до боржника на суму 4 679 581,23 грн, яка виникла по акцизному податку на пальне в розмірі 207,15 грн (основний платіж), по податку на додану вартість в розмірі 126 025,88 грн (в т.ч. 72 978,00 грн - основний платіж, 53 047,88 грн - штрафні санкції), по податку на прибуток в розмірі 1 020,00 грн (штрафні санкції), по пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД в розмірі 4 552 328,20 грн.

18.2 Згідно доданої до заяви довідки про податкову заборгованість від 26.06.2024 № 7913/5/13-01-13-02-12, станом на 25.06.2024 заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю Вільєна по акцизному податку на пальне становить 207,15 грн (основний платіж), по податку на додану вартість становить 126 025,88 грн (з яких: 72 978,00 грн - основний платіж, 53 047,88 грн - штрафні санкції), по податку на прибуток становить 1 020,00 грн (штрафні санкції), всього на суму 127 253,03 грн (в т.ч. 73 185,15 грн основний платіж та 54 067,88 грн штрафні санкції).

18.3 В підтвердження вказаної заборгованості до заяви додано уточнюючий звіт № від 28.06.2023. з розрахунком суми акцизного податку № від 29.06.2023.; податкові декларації по податку на додану вартість № від 21.02.2022, № від 17.02.2023, № від 17.03.2023 з податковими повідомленнями-рішення № 6203/13-01-04-07/43913344 від 13.09.2022., № 11159/13-01-04-07/43913344 від 07.11.2022., № 11541/13-01-04-07/43913344 від 10.11.2022., № 13314/13-01-04-07/43913344 від 02.12.2022., № 2132/13-01-04-07/43913344 від 06.02.2023, № 564/13-01-04-07/43913344 від 11.01.2023 на суму 1020.00 грн; № 1930/13-01-04-07/43913344 від 16.01.2024. з актами про результати камерної перевірки та розрахунком штрафу за порушення термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних; податкове повідомлення-рішення по податку на прибуток № 12790/13-01-04-07/43913344 від 26.03.2024.

18.4 Представник боржника погодився із боргом по акцизному податку на пальне в розмірі 207,15 грн, по податку на додану вартість в розмірі 126 025,88 грн, по податку на прибуток в розмірі 1 020,00 грн, та не погодився із сумою пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД у розмірі 4 552 328,20 грн, оскільки податкове повідомлення-рішення від 19.05.2023 про нарахування 4 552 328,20 грн скасоване рішенням Львівського окружного адміністративного суду.

18.5 В матеріалах справи міститься рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.01.2024 у справі № 380/16415/23, яким за результатами розгляду поданого ТОВ "Вільєна" (позивач) адміністративного позову до Головного управління ДПС у Львівській області (відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19.05.2023 № 11194/13-01-07-10 на суму 4 552 328,20 грн, адміністративний позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 19.05.2023 № 11194/13-01-07-10 про нарахування пені у сумі 4 552 328,20 грн, а також постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2024 у справі № 380/16415/23 провадження № А/857/23362/24, якою апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.01.2024 у справі № 380/16415/23 - без змін.

18.6 Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.01.2024 та постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2024 у справі № 380/16415/23 набрали законної сили 04.12.2024. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

19. За змістом статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства грошове зобов`язання (борг) - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов`язань боржника, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

20. Визначення статусу вимог кредитора (конкурсні чи поточні) пов`язується безпосередньо з моментом виникнення цих вимог. При цьому набуття статусу кредитора у справі про банкрутство законодавець пов`язує з наявністю у особи (як фізичної, так і юридичної) грошових вимог до боржника, поданих у встановленому законом порядку, та прийняття судом відповідної ухвали про повне або часткове визнання її вимог. Відповідний висновок наведений Верховним Судом у постановах від 25.06.2020 у справі № 916/1965/13, від 21.09.2020 у справі № 916/2878/14, від 19.01.2021 у справі № 916/4181/14, від 04.11.2020 у справі № 904/9024/16, від 14.06.2023 у справі № 904/5743/20.

21. Визначення, порядок виникнення грошових зобов`язань щодо сплати податків та зборів визначений Податковим кодексом України, який є спеціальним для цілей податкового законодавства. Так, грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня (п. 14.1.39. Податкового кодексу України).

22. Аналіз приписів податкового законодавства, в тому числі положень підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14, пункту 56.18 статті 56, пункту 57.3 статті 57 та інших положень Податкового кодексу України, дає змогу дійти висновку про те, що грошове зобов`язання платника податків для цілей здійснення адміністрування податків та зборів може існувати як узгоджене зобов`язання, набувши статусу податкового боргу після настання моменту його сплати, що надає податковому органу можливість здійснення заходів щодо стягнення суми такого зобов`язання, а також як неузгоджене зобов`язання, коли грошове зобов`язання існує, але заходи щодо адміністрування податків та зборів податковими органами не вживаються. Однак неузгодженість суми грошового зобов`язання не означає, що зобов`язання не існує або може не враховуватися при зверненні із заявою про визнання кредиторських вимог відповідно до приписів законодавства про банкрутство.

23. Податковий обов`язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов`язує сплату ним податку (п. 37.2. ст. 37 Податкового кодексу України).

24. Положеннями пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу.

25. Зазначена стаття встановлює загальні підстави і порядок надсилання податкового повідомлення-рішення і не пов`язує із цією дією виникнення податкового зобов`язання у платника податку (схожа правова позиція викладена у п. 6.15, 6.16. постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 904/1693/19).

26. Положеннями податкового законодавства визначено обов`язок платника податків подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, за кожний встановлений Податковим кодексом України звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню та обов`язок самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого Податковим кодексом України для подання податкової декларації.

27. Отже, для цілей розгляду грошових вимог податкового органу до боржника у справі про банкрутство та кваліфікації їх як конкурсних чи поточних, моментом виникнення грошових вимог податкового органу в розумінні Кодексу України з процедур банкрутства слід вважати перший день несплати боржником податку, що настає за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого Податковим кодексом України для подання податкової декларації за відповідним податком.

28. Схожа за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 17.01.2024 у справі № 903/51/20.

29. Момент виникнення грошового зобов`язання боржника перед податковим органом не ставиться з залежність від податкового повідомлення-рішення та його узгодженості/неузгодженості, про що також зазначено в постанові Верховного Суду від 11.04.2024 у даній справі, чим спростовуються доводи скаржника.

30. Разом з тим, як встановлено судами попередніх інстанцій та не спростовано скаржником, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04.01.2024 у справі № 380/16415/23, за результатами розгляду поданого ТОВ "Вільєна" (позивач) адміністративного позову до Головного управління ДПС у Львівській області (відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19.05.2023 № 11194/13-01-07-10 на суму 4 552 328,20 грн, адміністративний позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 19.05.2023 № 11194/13-01-07-10 про нарахування пені у сумі 4 552 328,20 грн.

31. Також постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2024 у справі № 380/16415/23 провадження № А/857/23362/24 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.01.2024 у справі № 380/16415/23 - без змін.

32. Судами попередніх інстанцій встановлено та не спростовано скаржником, що згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.01.2024 та постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2024 у справі № 380/16415/23 набрали законної сили 04.12.2024.

33. З огляду на викладене, правильними є висновки судів попередніх інстанцій про відхилення грошових вимог заявника до боржника на суму 4 552 328,20 грн.

34. Щодо решти заявлених вимог на суму 127 253,03 грн, з яких: 73 185,15 грн. основного платежу, що підлягають внесенню до третьої черги реєстру вимог кредиторів, та 54 067,88 грн. штрафних санкцій, що підлягають внесенню до шостої черги реєстру вимог кредиторів, які виникли по акцизному податку на пальне, по податку на додану вартість, по податку на прибуток, то судами попередніх інстанцій обґрунтовано зазначено про те, що такі є підтвердженими належними та допустимими доказами, наявними у матеріалах справи, а відтак такими, що підлягають визнанню та включенню до реєстру вимог кредиторів.

35. Також, обґрунтованим є висновки судів попередніх інстанцій про те, що визнанню і внесенню до першої черги реєстру вимог кредиторів підлягають також витрати на оплату судового збору в сумі 6 056,00 грн, сплачені платіжною інструкцією № 1513 (внутрішній номер 356488888) від 09.07.2024 та зараховані до спеціального фонду державного бюджету України, згідно виписки господарського суду від 11.07.2024.

36. Разом з тим, відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

37. Згідно статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

38. Відповідно до частини першої статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

39. Згідно статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

40. Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

41. Згідно статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

42. При цьому, аргументи скаржника (пункт 12.2 постанови) фактично зводяться до намагання встановити нові обставини, здійснити переоцінку доказів та прохання надати нову оцінку доказам у справі, що в силу вимог статті 300 Господарського процесуального кодексу України виходить за межі повноважень Верховного Суду.

43. З огляду на викладене, аргументи скаржника (пункт 12.2 постанови) визнаються колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду безпідставними та необґрунтованими, а тому відхиляються Судом.

44. Аргументи скаржника (пункт 12.1 постанови) визнаються колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду безпідставними та необґрунтованими, а тому відхиляються Судом з огляду на таке.

45. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 зазначено, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

46. Зокрема, оцінюючи подібність справ № 911/2782/18, № 915/208/20, № 915/127/20, № 915/104/21 на постанови у якій посилається скаржник та справи № 914/1360/24 (справа що розглядається), колегія суддів зазначає наступне.

47. У справі № 911/2782/18 предметом розгляду був позов Державного підприємства "Укрсервіс Мінтрансу" до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву, про стягнення з ДП "Украерорух" заборгованості зі сплати орендної плати у загальній сумі 414 041,53 грн. Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди нерухомого майна в частині повної та своєчасної сплати орендних платежів.

48. У справі № 915/208/20 предметом розгляду був позов Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Нібулон" 55 525 грн 25 коп. - основного боргу, 13 349 грн 06 коп. - втрат від інфляції, 4 731 грн 93 коп. - 3 % річних, з покладенням на Відповідача також витрат зі сплати судового збору в сумі 2 102 грн 00 коп. Позов обґрунтований заборгованістю Відповідача за надані Позивачем послуги із забезпечення проведення криголамних робіт, що отримані Відповідачем у зв`язку із заходженням/виходом його суден в/за межі акваторії порту Миколаїв для виконання вантажних операцій на зовнішньому рейді порту.

49. У справі № 915/127/20 предметом розгляду був позов Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Нібулон" 16 899 грн 14 коп. - основного боргу, 4 020 грн 96 коп. - втрат від інфляції, 1 368 грн 14 коп. - 3 % річних, з покладенням на Відповідача також витрат зі сплати судового збору в сумі 2 102 грн 00 коп. Позов обґрунтований заборгованістю Відповідача за надані Позивачем послуги із забезпечення проведення криголамних робіт, що отримані Відповідачем у зв`язку із заходженням/виходом його суден в/за межі акваторії порту Миколаїв для виконання вантажних операцій на зовнішньому рейді порту.

50. У справі № 915/104/21 предметом розгляду був позов Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Нібулон" про стягнення 1 386,18 грн. Позов обґрунтований несплатою Відповідачем Позивачу вартості наданих послуг з проведення криголамних робіт.

51. Натомість у цій справі № 914/1360/24 предметом розгляду в цьому випадку була заява Головного управління ДПС у Львівській області з кредиторськими вимогами до боржника на суму 4 679 581, 23 грн.

52. Отже, предмет спору у наведених справах № 911/2782/18, № 915/208/20, № 915/127/20, № 915/104/21 та у справі, що розглядається № 914/1360/24 не є подібним. Разом з тим, зміст правовідносин та фактичні обставини у вказаних справах № 911/2782/18, № 915/208/20, № 915/127/20, № 915/104/21 не є подібними до змісту правовідносин та фактичних обставин у справі № 914/1360/24.

53. Відтак, на висновки у наведених постановах Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 911/2782/18, від 16.11.2021 у справах № 915/208/20, № 915/127/20, від 03.06.2022 у справі № 915/104/21 скаржник послався помилково, не урахувавши викладених в рішенні правових позицій Верховного Суду стосовно спірних правовідносин та предмету спору, в контексті досліджуваних судами у справі № 914/1360/24 доказів та встановлених фактичних обставин.

54. Також, в оскаржуваній постанові суду апеляційної інстанції відсутні посилання на висновки у наведених скаржником постановах Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 911/2782/18, від 16.11.2021 у справах № 915/208/20, № 915/127/20, від 03.06.2022 у справі № 915/104/21, як про те зазначає скаржник.

55. Враховуючи вищенаведене, у суду касаційної інстанції в цьому випадку відсутні правові підстави для відступлення від правових висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 911/2782/18, від 16.11.2021 у справах № 915/208/20, № 915/127/20, від 03.06.2022 у справі № 915/104/21.

56. З огляду на викладене, аргументи скаржника (пункт 12.1 постанови) визнаються колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду безпідставними та необґрунтованими, а тому відхиляються Судом.

57. Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

58. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, позиція суду касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

59. У справі, що розглядається, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

60. Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

61. Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

62. Оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції та ухвала суду першої інстанції, в частині невизнання кредиторських вимог Головного управління ДПС у Львівській області у справі № 914/1360/24 таким вимогам закону відповідають.

63. Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

64. Вказані вимоги судами першої та апеляційної інстанцій при ухваленні оскаржуваних ухвали, в частині невизнання кредиторських вимог Головного управління ДПС у Львівській області у справі № 914/1360/24, та постанови були дотримані.

65. Оскільки підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції та ухвали суду першої інстанції, в частині невизнання кредиторських вимог Головного управління ДПС у Львівській області у справі № 914/1360/24, немає, то судовий збір за подачу касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 304, 308, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 15.01.2020 № 460-IX, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області від 28.04.2025 на постанову Західного апеляційного господарського суду від 09.04.2025 та на ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.01.2025 в частині невизнання кредиторських вимог у справі № 914/1360/24 залишити без задоволення.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 09.04.2025 та ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.01.2025 в частині невизнання кредиторських вимог Головного управління ДПС у Львівській області у справі № 914/1360/24 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. В. Білоус

Судді О. В. Васьковський

В. Я. Погребняк