ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2025 Справа № 914/1870/25

Господарський суд Львівської області у складі судді Запотічняк О.Д.

за участю секретаря судового засідання Яремко В. Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ЛеРай, м. Городок, Львівська обл.,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Імперія Ойл Енерджі, с. Дуліби, Стрийський р-н, Львівська обл.,

про: стягнення 169 949, 54 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Лилик В.В.;

від відповідача: не з`явився;

встановив:

В провадженні Господарського суду Львівської області перебуває справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ЛеРай до Товариства з обмеженою відповідальністю Імперія Ойл Енерджі про стягнення 169 949, 54 грн.

Ухвалою від 19.06.2025 суд залишив позовну заяву без руху та надав позивачу строк у 5 (п`ять) календарних днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 24.06.2025 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначив судове засідання на 05.08.2025.

Ухвалою від 05.08.2025 суд відклав судове засідання на 12.08.2025, про що відповідача повідомлено в порядку ст. 121 ГПК України.

В судове засідання 12.08.2025 з`явився представник позивача, надав пояснення по суті справи, просив позов задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений.

В судовому засіданні 12.08.2025 судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Правова позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 17.01.2025 між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу № 01/01/2025/Н, на виконання умов якого відповідачу було передано у власність товар загальною вартістю 193 600, 00 грн. Однак, відповідач свої зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару виконав частково, заборгованість становить 135 600, 00 грн. У зв`язку з порушенням строків оплати вартості товару відповідачу нараховано пеню в сумі 16 314, 05 грн, штраф в сумі 13 560, 00 грн, 3% річних в сумі 1 614, 33 грн, інфляційні в сумі 2 861, 16 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості, яку просить стягнути позивач з відповідача, становить 169 949, 54 грн.

Правова позиція відповідача.

Відповідач відзиву чи письмових обґрунтованих пояснень суду не представив, позовні вимоги не заперечив, доказів сплати заборгованості не подав.

Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвали суду були направлені Товариству з обмеженою відповідальністю Імперія Ойл Енерджі, на юридичну адресу: вул. Шевченка, буд.133Б, с. Дуліби, Стрийський р-н, Львівська обл., 82434, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

08.07.2025 на адресу суду повернувся поштовий конверт з ухвалою Господарського суду Львівської області про відкриття провадження у справі від 24.06.2025, із зазначенням причин повернення: «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та / або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статтями 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (близький за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12.04.2021 у справі № 910/8197/19, від 09.12.2021 у справі № 911/3113/20, від 19.12.2022 у справі №910/1730/22).

З огляду на викладене вище, враховуючи те, що адреса, на котру відправлялася кореспонденція суду, є адресою місця реєстрації Товариства з обмеженою відповідальністю Імперія Ойл Енерджі, то в силу вимог статті 242 ГПК України, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи № 914/1870/25.

Отже, господарським судом виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про час та місце судового засідання.

Відповідачі відзиву чи письмових обґрунтованих пояснень суду не представили, позовні вимоги не заперечили, доказів сплати заборгованості не подали.

Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

17.01.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю ЛеРай (продавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю Імперія Ойл Енерджі, (покупцем) укладений Договір купівлі-продажу № 01/01/2025/Н, за умовами п. 1.1. якого продавець зобов`язується передати нафтопродукти у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар та повністю оплатити його вартість на умовах і протягом строку дії цього Договору.

Згідно з п. 1.3. Договору факт поставки (передачі у власність) товару в рамках цього Договору може підтверджуватися або актами приймання-передачі, або видатковими накладними на переданий товар, підписаними уповноваженими представниками обох сторін.

Пунктом 1.4. сторони погоджуються, що видаткова накладна (акт приймання-передачі) на переданий товар є документом, який засвідчує факт передачі товару, а також засвідчує остаточно узгоджені сторонами назву, кількість, ціну (вартість) товару.

Відповідно до п. 5.3. Договору датою оплати вважається дата фактичного зарахування грошових коштів, що підлягають сплаті на банківський рахунок Продавця.

Факт передачі товару від продавця покупцю підтверджується підписанням сторонами видаткової накладної (акта приймання-передачі) на товар (п. 4.8. Договору).

Відповідно до п. 6.2. Договору, кожна зі сторін, яка неналежним чином виконує свої зобов`язання (зокрема, несвоєчасно розраховується за поставлений (переданий у власність) товар або несвоєчасно поставляє замовлену партію товару) за цим договором, повинна сплатити на користь іншої сторони пеню в розмірі 0,5% від несвоєчасно перерахованої (простроченої) суми (вартості несвоєчасно поставленої партії товару) за кожен день прострочення виконання (тобто за кожен день неперерахування цієї суми/прострочення поставки), а у випадку прострочення виконання зобов`язання протягом більш як 30 днів, винна сторона зобов`язана додатково сплатити на користь протилежної сторони штраф у розмірі 10% від вартості неоплаченого (непоставленого) товару.

Позивачем було виконано в повному обсязі взяті на себе зобов`язання, відповідно до Договору, у строк та порядок передбачений Договором, належним чином та в повному обсязі.

До матеріалів позовної заяви ТОВ ЛеРай долучило копію видаткової накладної № 19 від 17.01.2025, які підписані та скріплені печатками двох сторін. Згідно з вказаною видатковою накладною загальна сума поставки нафтопродуктів становить 193 600, 00 грн.

Однак, відповідач своїх договірних зобов`язань не виконав.

Останній сплатив відповідно до наданих копій платіжних інструкцій № 4 віл 28.01.2025 на суму 20 000, 00 грн, № 8 від 01.02.2025 на суму 17 000, 00 грн, № 19 від 21.02.2025 на суму 11 000, 00 грн, № 34 від 18.03.2025 від 10 000, 00 грн. Загальна сума отриманих Позивачем грошових коштів від відповідача складає 58 000, 00 грн. Сума заборгованості становить 135 600, 00 грн.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо оплати поставленого товару, 19.03.2025 позивач скерував відповідачу претензію. Однак, вказана претензія залишена без відповіді та задоволення.

У зв`язку з неналежним виконанням умов Договору Відповідачем щодо оплати вартості поставленого товару, Товариство з обмеженою відповідальністю ЛеРай звернулось до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Імперія Ойл Енерджі основної заборгованості за поставлений та неоплачений товар у розмірі 135 600, 00 грн.

Також за прострочення виконання грошового зобов`язання позивач заявив до стягнення 16 314, 05 грн пені за період з 23.01.2025 по 10.06.2025, 13 560, 00 грн штрафу, 1 614, 33 грн 3% річних за період з 23.01.2025 по 10.06.2025 та 2 861, 16 грн інфляційних втрат з березня по квітень 2025 року. Загальна сума заборгованості становить 169 949, 54 грн.

Станом на дату винесення рішення відповідачем не подано доказів погашення заборгованості.

Оцінка суду.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно п. 4.4. Договору Продавець має право поставити товар без внесення Покупцем попередньої оплати. В такому випадку, Покупець зобов`язується оплатити 100% вартості отриманого товару впродовж 5 банківських днів, з моменту підписання Сторонами відповідної видаткової накладної.

Всупереч взятим на себе зобов`язанням за Договором купівлі-продажу № 01/01/2025/Н від 17.01.2025 відповідач не оплатив повністю та своєчасно поставлений позивачем товар, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 135 600, 00 грн.

Позивач виконав свої зобов`язання щодо поставки товару відповідачу, що підтверджується видатковою накладною № 19 від 17.01.2025 та товарно-транспортною накладною № 19 від 17.01.2025.

Таким чином, факт поставки товару та виконання позивачем своїх зобов`язань за договором підтверджується матеріалами справи та підлягає до задоволення у розмірі 135 600, 00 грн.

Відповідно до долученого до позовної заяви розрахунку розміру позовних вимог, позивач окрім суми основного боргу в розмірі 135 600, 00 грн просить суд стягнути з відповідача 16 314, 05 грн пені, 13 560, 00 грн штрафу, 1 614, 33 грн 3 % річних, 2 861, 16 грн інфляційних втрат.

Щодо стягнення пені та штрафу, суд зазначає наступне.

Відповідно до матеріалів справи, позивачем здійснено нарахування пені за період з 23.01.2025 по 10.06.2025.

Однак суд установив, що нарахування пені за період з 23.01.2025 є передчасним, оскільки видаткова накладна була підписана 17.01.2025, відповідно до п. 4.4 Договору строк оплати становить 5 банківських днів, що закінчується 24.01.2025. Відповідно до ст. 253 ЦК України, строк нарахування пені повинен обчислюватися з 25.01.2025.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойка (штраф, пеня) це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредитору у разі порушення зобов`язання. Пеня є неустойкою, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення.

Суд, здійснивши власний розрахунок пені, враховуючи вищевикладене, дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені підлягають частковому задоволенню у розмірі 16 270, 63 грн, в задоволенні решти відмовити за безпідставністю.

Приписами ст. ст. 6 та 627 ЦК України встановлено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В пункті 6.2. Договору сторони погодили, що кожна зі сторін, яка належним чином виконує свої зобов`язання (зокрема, несвоєчасно розраховується за поставлений (переданий у власність) Товар або несвоєчасно поставляє замовлену партію товару) за цим договором, повинна сплатити на користь іншої сторони пеню в розмірі 0,5% (нуль цілих п`яти десятих) відсотка від несвоєчасно перерахованої (простроченої) суми (вартості несвоєчасно поставленої партії товару) за кожен день прострочення виконання (тобто за кожен день неперерахування цієї суми/прострочення поставки), а у випадку прострочення виконання зобов`язання протягом більш як 30 (тридцяти) днів, винна Сторона зобов`язана додатково (крім пені) сплатити на користь протилежної Сторони штраф у розмірі 10% (десяти відсотків) від вартості неоплаченого (непоставленого) Товару.

Відповідач, уклавши договір, погодився на викладені в ньому умови, в тому числі і умову про нарахування пені та штрафу за порушення або неналежне виконання зобов`язань.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок штрафу, суд встановив, що такий нараховано вірно та підлягає стягненню у розмірі 13 560, 00грн.

Суд звертає увагу на позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі 910/12876/19, згідно з якою щодо порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу. Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України, пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності.

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з березня по квітень 2025 року у розмірі 2 861, 16 грн

Суд, здійснивши перевірку нарахування позивача щодо стягнення інфляційних нарахувань, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат в сумі 2 861, 16 грн.

Окрім цього, позивачем нараховано 3% річних у розмірі 1614, 33 грн за період з 23.01.2025 по 10.06.2025. Однак, відповідно до ст. 253 ЦК України, розрахунок здійснено невірно.

Суд встановив, що позивач безпідставно включив до розрахунку 3 % річних дні, коли зобов`язання ще не було прострочене, оскільки строк оплати за пунктом 4.4 Договору закінчується 24.01.2025. Відповідно до ст. 253 ЦК України, строк нарахування 3 % річних повинен обчислюватися з 25.01.2025.

Суд, здійснивши перевірку нарахування позивачем 3% річних, з врахуванням ч. 5 ст. 253 ЦК України, дійшов висновку, що позивачем зазначено неправильний період прострочення грошового зобов`язання 3% річних, відтак стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 3 % річних в сумі 1 608, 75 грн, в задоволенні решти відмовити.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем зобов`язань за договором у встановлений строк, розмір основної заборгованості відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття рішення доказів оплати за договором купівлі продажу № 01/01/2025/Н від 17.01.2025 відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості, визнаються судом обґрунтованими у розмірі 169 900, 54 грн.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів" підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію такого стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судові витрати.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, у зв`язку з частковим задоволення з відповідача підлягає до стягнення 3027,13 грн судового збору.

Керуючись статтями 2, 13, 74, 73, 76-78, 86, 129, 236-241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія Ойл Енерджі» (82434, Львівська обл., Стрийський р-н, Грабовецько-Дулібівська ТГ, вул. Шевченка, буд, 133Б ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛеРай» (81500 Львівська обл., Львівський р-н, м. Городок, вул. Чорновола, буд. 16А, кв. 29, ) 169 900, 54 грн заборгованості та 3027,13 грн судового збору

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Позивачу надати докази понесених витрат на правову допомогу згідно ст. 129 ГПУ України.

Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 13.08.2025.

Суддя Запотічняк О.Д.