ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

(додаткове)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2025 року м. ХарківСправа № 922/4320/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Чабан А.А.

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІАКОМПАНІЯ СКАЙАП" про ухвалення додаткового рішення (вх.№ 17021 від 22.07.2025) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІАКОМПАНІЯ СКАЙАП", м. Київ
до Громадської організації "НОН-СТОП", м. Харків
про захист ділової репутації
за участю представників:

позивача - не з`явився

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АВІАКОМПАНІЯ СКАЙАП" (позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Громадської організації "НОН-СТОП" (відповідач), згідно якої просило суд:

1. Визнати недостовірною i такою, що принижує ділову репутацію ТОВ "Авіакомпанія Скайап", інформацію поширену Громадською організацією "НОН-СТОП" за посиланням: https://www.facebook.com/gononstopukraine/posts/pfbid0kicdaNjT67rFhDoAec42B7zFQ 03.05.2024 о 08:30 год., а саме:

Якими способами ухилянти найчастіше тікають закордон? Авіакомпанія SkyUp та перельоти керівництва держави за сотні мільйонів.

Детальніше про злочинні схеми

Державне авіаційне підприємство "Україна" уклало договір зі SkyUp Airlines щодо перевезення вищих посадових осіб України під час міжнародних візитів на 78,7 млн грн, для порівняння у минулому році тотожну угоду укладено за 37 млн грн

Відтак, стає зрозумілим, що ціна значно завищена задля виведення коштів з бюджету та подальшу легалізацію.

З відкритих джерел нами було встановлено, що ТОВ АВІАКОМПАНІЯ СКАЙАП, є фігурантом скандальних справ, а саме:

#SkyUp фігурує у справі 163/1115/23, відповідно до якої особа призовного віку, яка не має права виїжджати закордон та підлягає мобілізації через месенджер телеграм домовилися про виготовлення підроблених документів, таких як свідоцтво бортпровідника, наказ про відрядження та лист-підтвердження про належність до авіаційного персоналу, які дають право безперешкодного виїзду за межі України.

Документи були виготовлені та направлені заявникам.

Скандал щодо лоукостера SkyUp.

24 травня 2019 року було винесено рішення у справі №355/771/19 за позовом проти ТОВ АВІАКОМПАНІЯ СКАЙАП. Це третя особа, яка не висуває самостійних вимог, але звернулася до суду через Державну авіаційну службу України стосовно захисту прав споживачів та примусового виконання обов`язку з натурі. Позивач вимагав забезпечити свої вимоги шляхом зупинення дії ліцензії на перевезення пасажирів повітряним транспортом та припинення діяльності лоукостера. Він вказав на те, що відмовився від наданих послуг з перевезення пасажирів, які не були виконані та відтерміновані, і вважає, що дії та діяльність відповідача порушують його права на якісне обслуговування та безпеку, тому вони повинні бути припинені.

Організатори та фігуранти.

Директор ДАП Україна Мазуренко А., керівник Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України Кубраков О., керівництво Державна авіаційна служба України Більчук О., ТОВ АВІАКОМПАНІЯ СКАЙАП на чолі з Сєроуховим тощо.

Правова кваліфікація.

В діях зазначених суб`єктів вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369 КК України.

22.04.2024 заява подана до правоохоронних органів: Державне бюро розслідувань Національна поліція України Офіс Генерального прокурора НАБУ Спеціалізована антикорупційна прокуратура Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України .

Чекаємо на їх реакцію та повідомимо про подробиці згодом..

2.Зобов`язати Громадську організацію "НОН-СТОП" у строк не пізніше 30 днів з дня набрання законної сили рішенням суду спростувати недостовірну, що принижує ділову репутацію ТОВ Авіакомпанія Скайап, інформацію у наступний спосіб: зазначити резолютивну частину судового рішення про спростування недостовірної інформації на веб-сайті Громадської організації "НОН-СТОП" за посиланням: https://go-ns.org.ua/ та на сторінці Фейсбук Громадської організації "НОН-СТОП" за посиланням: https://www.facebook.com/gononstopukraine/.

Також, позивач просив суд судові витрати за наслідками розгляду даної справи покласти на відповідача.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 21.07.2025 у справі № 922/4320/24 позов задоволено.

22.07.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "АВІАКОМПАНІЯ СКАЙАП" подало до суду заяву про ухвалення додаткового рішення (вх.№ 17021), згідно якої просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 70000,00 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача витрати пов`язані із замовленням довідки у Дочірнього підприємства "Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет" у розмірі 2100,00 грн.; розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення провести без участі позивача.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.07.2025 було прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІАКОМПАНІЯ СКАЙАП" про ухвалення додаткового рішення (вх.№ 17021 від 22.07.2025) та призначено судове засідання на 04.08.2025 о 11:45.

Сторони про розгляд заяви були повідомлені належним чином, про що свідчить інформація про доставку сторонам до їх електронного кабінету ухвали суду від 24.07.2025 по справі № 922/4320/24 в електронному вигляді.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІАКОМПАНІЯ СКАЙАП" про ухвалення додаткового рішення (вх.№ 17021 від 22.07.2025), суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч.1 ст. 221 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З матеріалів справи вбачається, що в якості доказів понесення витрат на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 70000,00 грн. позивачем надано до суду:

- договір № 555/22-2 про надання правової (правничої) допомоги від 01.01.2022, укладений між Адвокатським об`єднанням "Монтіс" в особі керуючого партнера адвоката Толкачова Дмитра Ігоровича та Товариством з обмеженою відповідальністю "АВІАКОМПАНІЯ СКАЙАП" (надалі - договір про надання правничої допомоги);

- додаток до договору про надання правничої допомоги від 20.12.2024;

- акт № 17 про надання правничої допомоги від 22.07.2025 до договору про надання правничої допомоги;

- рахунок на оплату № 23 від 21.07.2025 на суму 70000,00 грн. за надання правової допомоги у справі № 922/4320/24;

- платіжну інструкцію № 830 від 22.07.2025 на суму 70000,00 грн. за надання правової допомоги у справі № 922/4320/24.

Представництво позивача у судовій справі здійснювали адвокати АО "Монтіс": Чернишенко Антон Геннадійович та Слаблюк Нікіта Сергійович. Повноваження адвокатів на право представляти інтереси позивача містяться в матеріалах справи.

Враховуючи вищевикладені докази позивач посилається на те, що у зв`язку із розглядом справи № 922/4320/24 в суді першої інстанції він поніс витрати на професійну правничу допомогу в сумі 70000,00 грн.

Велика Палата Верховного Суду у постанові 16.11.2022 по справі 922/1964/21 та об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 сформували правовий висновок щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, який судом враховується при розподілі судових витрат в межах даної справи.

Зокрема, за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Разом з цим, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України). Така правова позиція викладена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 05.11.2019 у справі № 908/2348/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі East/West Alliance Limited проти України від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Аналіз наведених норм статті 126 ГПК України, а також статті 129 цього Кодексу дає підстави для висновку, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість витрат та їх пропорційність предмету спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18.

З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність витрат на професійну правничу допомогу до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, суд дійшов висновку про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу до 45000,00грн.

Щодо витрат позивача на оплату витрат пов`язаних із замовленням довідки у Дочірнього підприємства "Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет" у розмірі 2100,00 грн. суд зазначає, що дані витрати позивача були фактичними і неминучими, оскільки вказаною довідкою було підтверджено приналежність сторінки https://www.facebook.com/gononstopukraine/ - Громадській організації "НОН-СТОП". Вартість довідки у розмір 2100,00 грн. підтверджується рахунком Дочірнього підприємства "Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет" № 2-3357 від 09.07.2024 та платіжною інструкцією № 21119 від 12.07.2024 на суму 2100,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 128 ГПК України, особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат.

У відповідності до ч.4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи викладене, та те, що позов у справі судом було задоволено, витрати позивача пов`язані із замовленням довідки у Дочірнього підприємства "Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет" у розмірі 2100,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 123, 124, 126, 128, 129, 221, 232, 233, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІАКОМПАНІЯ СКАЙАП" про ухвалення додаткового рішення (вх.№ 17021 від 22.07.2025) - задовольнити частково.

Ухвалити у справі № 922/4320/24 додаткове рішення.

Стягнути з Громадської організації "НОН-СТОП" (61057, м. Харків, пров. Мар`яненка, буд. 4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІАКОМПАНІЯ СКАЙАП" (02121, м. Київ, вул. Харківське шосе, буд. 201-203, літ. 2а, ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 45000,00 грн. та витрати пов`язані із замовленням довідки у Дочірнього підприємства "Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет" у розмірі 2100,00 грн.

Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

В решті заяви - відмовити.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту додаткового рішення.

Повне додаткове рішення складено "12" серпня 2025 р.

Суддя А.М. Буракова