ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2025м. ДніпроСправа № 904/2971/25

Господарський суд Дніпропетровської області

у складі судді Дупляка С.А.,

без повідомлення (виклику) учасників справи,

дослідивши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи №904/2971/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГУМ"

до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

1. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГУМ" (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою від 05.06.2025 за вих. №б/н до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - відповідач) про стягнення 364.134,08 грн, з яких: 355.521,93 грн основної заборгованості, 6.017,78 пені, 615,55 трьох процентів річних, 1.978,82 грн інфляційних втрат.

Судові витрати позивач просить суд стягнути з відповідача.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/2971/25 визначено суддю ДУПЛЯКА Степана Анатолійовича, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2025.

Ухвалою від 09.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та без виклику учасників справи за наявними у ній матеріалами (в порядку письмового провадження).

Через підсистему «Електронний суд» 22.07.2025 від відповідача надійшов відзив, у якому останній просить продовжити відповідачу строк на подання цього відзиву на позовну заяву в зв`язку із поважністю причин пропуску вказаного строку. Відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та відмовити в стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу (допомогу адвоката) у розмірі 40.000,00 грн.

Щодо поважності причини пропуску строку на подання відзиву на позовну заяву, відповідач зазначає, що у відповідача не було об`єктивної можливості вчасно виконати вимоги ухвали суду від 09.06.2025 щодо надання відзиву на позовну заяву у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали через наступні поважні обставини. Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України було приведено у вищу ступінь бойової готовності у зв`язку із Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року через військову агресію російської федерації проти України, який діє по теперішній час. Особовий склад Військової частина НОМЕР_1 Національної гвардії України ( НОМЕР_2 бригада оперативного призначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») безперервно здійснює заходи та повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави. Наразі Військова частина бере участь з відбиття російської агресії та знищує ворога на Харківському напрямку. Тому у відповідача була відсутні можливість направити протягом 15 днів з моменту ознайомлення з ухвалою про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі була обмежена через виконання службово-бойових завдань із оборони України в період дії воєнного стану в країні.

Розглянувши клопотання відповідача про продовження процесуального строку для подачі відзиву, господарський суд доходить таких висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Статтею 113 ГПК України визначено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Ухвалою від 09.06.2025 встановлено відповідачу(ам) п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач(і) має(ють) право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 165 ГПК України, власні заяви чи клопотання, подання яких передбачене положеннями ГПК України, (у разі наявності), а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 165 ГПК України одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду копія відзиву та доданих до нього документів, в т.ч. заяв чи клопотань, відповідач(і) зобов`язаний(і) надіслати іншим учасникам справи, докази чого надати суду разом з відзивом (розрахунковий чек, опис вкладення до цінного листа).

Згідно інформації, що міститься в системі Діловодство спеціалізованого суду, документ в електронному вигляді "ст. 176 Відкриття у СПРОЩЕНОМУ" від 09.06.2025 по справі №904/2971/25 (суддя Дупляк Степан Анатолійович) було надіслано одержувачу Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України до його електронного кабінету. Документ доставлено до електронного кабінета: 10.06.2025 о 00:19, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. Тобто ухвалу було отримано відповідачем після закінчення робочого дня.

За приписами ч.ч. 1-5 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Зі змісту наведеної процесуальної норми вбачається, що суд може поновити лише пропущений процесуальний строк, що встановлений законом (а не судом). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 914/2848/22.

Водночас, за заявою учасника може бути продовжений тільки строк, який встановлений судом і який не сплив на час звернення учасника справи із заявою. Процесуальний строк може бути продовжений також з ініціативи суду. Разом з цим, на відміну від поновлення процесуального строку, вирішення судом питання про продовження процесуального строку не обумовлене вчиненням учасником процесуальної дії. Навпаки, процесуальний закон виходить з того, що процесуальний строк продовжується для вчинення процесуальної дії, яка ще не вчинена.

Зі змісту положень ч. 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений також з ініціативи суду. Поряд з цим, такі дії суд вчиняє на свій розсуд та в межах дискреційних повноважень, оскільки законом не встановлено обов`язку щодо продовження процесуальних строків.

Беручи до уваги вищенаведене, а також те, що фактично відзив зводиться до письмових пояснень, до відзиву не долучено жодних доказів по суті спору, суд вважає за можливе продовжити відповідачу строк для надання відзиву до 22.07.2025.

Водночас, відповідно до ч. 5 ст. 119 ГПК України пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийняв рішення у справі.

З урахуванням режиму воєнного стану та можливості повітряної тривоги в місті Дніпрі у Господарському суді Дніпропетровської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. А тому, справу розглянуто у розумні строки, ураховуючи вищевказані обставини та факти.

Стислий виклад позиції позивача

Між позивачем та відповідачем був укладений договір, на виконання умов якого позивач поставив відповідачу електричну енергію, яку останній оплатив частково, що і стало підставою звернення позивача до суду з даною позовною заявою.

Стислий виклад позиції відповідача

Відповідач заперечує проти позовних вимог у повному обсязі, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими, оскільки позов ґрунтується на несплаті за електроенергію за листопад - грудень 2024 року згідно з актами на суму 355.521,93 грн, а також додатково заявлені інфляційні втрати, пеня та 3% річних, усього 364.134,08 грн.

Разом з тим, відповідач зазначає, що акти не містять дати складання, що порушує вимоги Закону України «Про бухгалтерський облік» та Положення №88 і унеможливлює їх використання як первинних бухгалтерських документів. Також через завершення бюджетного періоду та строки реєстрації фінансових зобов`язань відповідач не мав змоги здійснити оплату у грудні 2024 року.

Крім того, витрати на правничу допомогу у розмірі 40.000,00 грн документально не підтверджені позивачем не надано належних доказів укладення договору, актів приймання-передачі послуг чи платіжних доручень, як того вимагає усталена судова практика.

З огляду на вищевикладене відповідач вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

2. ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

Предметом доказування у справі, відповідно до ч. 2 ст. 76 ГПК України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У даному випадку до предмета доказування входять обставини: укладення договору; поставки електричної енергії; настання строку оплати електричної енергії; фактичної оплати відповідачем (або іншою особою) отриманої від позивача електричної енергії; правомірність заявлення позовних до відповідача, а не до інших осіб; наявності/відсутності підстав для застосування до відповідача відповідальності за порушення строків внесення плати за отриману від позивача електричну енергію або звільнення його від такої відповідальності.

Суд встановив, що 13.02.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГУМ» (далі позивач, постачальник) та Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі відповідач, споживач) було укладено договір №3/КЕС про постачання (закупівлю) електричної енергії (далі договір).

Згідно з п. 1.1 договору постачальник продає електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п. 1.2. найменування товару: Електрична енергія (код згідно Національного класифікатора ДК 021:2015-09310000-5) (далі товар або електрична енергія). постачання товару за цим договором передбачає поставку електричної енергії для забезпечення потреб електроустановок споживача за допомогою технічних засобів розподілу електричної енергії.

Строк (термін) поставки товару: з 01.02.2024 до 31.12.2024 (п. 2.1. договору).

Вартість електричної енергії за цим договором визначається з урахуванням суми очікуваної вартості обсягів постачання електричної енергії протягом періоду, вказаного у пункті 1.3 цього договору, та становить: 1.412.416,67 грн (один мільйон чотириста дванадцять тисяч чотириста шістнадцять грн. 67коп.), крім того ПДВ 282.483,33 грн (двісті вісімдесят дві тисячі чотириста вісімдесят три грн. 33 коп.), всього з ПДВ - 1.694.900,00 грн (один мільйон шістсот дев`яносто чотири тисячі дев`ятсот грн. 00 коп.).

Ціна за 1 кВт*год електричної енергії за цим договором становить 5,6497 грн без ПДВ, ПДВ 1,1299 грн, разом з ПДВ 6,7796 грн (Шість грн 77,96 коп.) (п.4.1. договору).

Пунктом 4.5. договору плата акту постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у акту, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його споживачем, або в строк, визначений у комерційній пропозиції, прийнятій споживачем. Всі платіжні документи, що виставляються постачальником споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами цього договору, а також можуть містити інформацію щодо адреси, телефонів, офіційних веб-сайтів для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки.

Відповідно до п. 4.6. договору у разі порушення споживачем строків оплати за цим договором, постачальник має право вимагати сплату пені. Споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, нарахованої протягом всього періоду прострочення зобов`язання, якщо інше, за згодою сторін, не буде визначено в додатковій угоді до цього договору. При розрахунку пені використовуються розміри облікових ставок НБУ, що діяли у період прострочки, за який сплачується пеня. Санкції сплачуються споживачем на розрахунковий рахунок для оплати пені, вказаний у рахунку на оплату відповідної санкції.

Споживач здійснює плату за послугу з розподілу електричної енергії у відповідності до умов комерційної пропозиції (п. 4.7. договору).

Цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до « 31» грудня 2024 року, а в частині проведення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Сторони домовились, що відповідно до ст. 631 ЦК України та ст. 180 ГК України даний договір набирає чинності з 01.02.2024 - до 31.12.2024 (п. 12.1. договору).

Комерційною пропозицією визначено, що розрахунок за фактично спожиту електричну енергію здійснюється протягом 5 робочих днів від дати отримання Споживачем рахунку на оплату, але не пізніше 20-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки електричної енергії (розрахункового місяця).

Інформування споживача про зміни в умовах договору, про закінчення терміну дії договору, зміну тарифів, суми до сплати по рахунках, виставлених згідно з умовами договору, строки їх оплати, про відключення за несплачену заборгованість, іншу інформацію, яка стосується взаємовідносин сторін, або може бути корисною для споживача, може здійснюватися шляхом направлення відповідної інформації: 1. засобами електронного зв`язку на електронну адресу вказану у заяві-приєднання до умов договору; 2. повідомленням на номер телефону, зазначений у заяві-приєднання до умов договору, тощо; 3. через особистий кабінет на своєму офіційному сайті у мережі Інтернет.

Додатковою угодою №1 від 14.06.2024 сторони домовилися внести зміни до п.п.4.1 договору та викласти його в такій редакції: «Ціна за 1 кВт*год електричної енергії за цим договором становить 8,09 грн. (Вісім гривень 0,9 копійок).

Додатковою угодою №2 від 12.08.2024 сторони домовилися внести зміни до п.п.4.1 договору та викласти його в такій редакції: «Ціна за 1 кВт*год електричної енергії за цим договором становить 9,71 грн. (дев`ять гривень 71 копійка).

Додатковою угодою №3 від 20.08.2024 сторони домовилися внести зміни до п.п.4.1 договору та викласти його в такій редакції: «Ціна за 1 кВт*год електричної енергії за цим договором становить 10,47 грн. (Десять гривень 47 копійок).

Додатковою угодою №4 від 25.06.2024 сторони домовилися внести зміни до п.п.4.1 договору та викласти його в такій редакції: «Ціна за 1 кВт*год електричної енергії за цим договором становить 10,16 грн. (Десять гривень 47 копійок).

Додатковою угодою №5 від 30.09.2024 сторони домовилися внести зміни до п.п.4.1 договору та викласти його в такій редакції: «Ціна за 1 кВт*год електричної енергії за цим договором становить 10,06 грн. (Десять гривень 47 копійок).

Додатковою угодою №6 від 19.11.2024 сторони домовилися внести зміни до п.п.4.1 договору та викласти його в такій редакції: «Ціна за 1 кВт*год електричної енергії за цим договором становить 10,056 грн. (Десять гривень 0,56 копійок).

Додатковою угодою №7 від 24.12.2024 сторони домовилися внести зміни до п.п.4.1 договору та викласти його в такій редакції: «Ціна за 1 кВт*год електричної енергії за цим договором становить 9,933 грн. (Дев`ять гривень 93,3 копійки).

Позивачем надано акти приймання-передачі електричної енергії, а відповідачем ці акти прийнято, підписано та повернуто позивачу без заперечень на загальну суму 2.024.547,44 грн:

- акт приймання - передачі електричної енергії за лютий 2024 року №1855 на суму 320.403,90 грн;

- акт приймання - передачі електричної енергії за березень 2024 року №3027 на суму 168.784,92 грн;

- акт приймання - передачі електричної енергії за квітень 2024 року №3602 на суму 115.334,56 грн;

- акт приймання - передачі електричної енергії за травень 2024 року №4670 на суму 126.139,28 грн;

- акт приймання - передачі електричної енергії за червень 2024 року №6359 на суму 147.242,41 грн;

- акт приймання - передачі електричної енергії за липень 2024 року №7396 на суму 165.300,36 грн;

- акт приймання - передачі електричної енергії за серпень 2024 року №8399 на суму 149.595,84 грн;

- акт приймання - передачі електричної енергії за вересень 2024 року №8409 на суму 320.403,90 грн;

- акт приймання - передачі електричної енергії за жовтень 2024 року №10122 на суму 147.439,36 грн;

- акт приймання - передачі електричної енергії за листопад 2024 року №11514 на суму 55.902,92 грн;

- акт приймання - передачі електричної енергії за грудень 2024 року №11523 на суму 299.619,01 грн.

На розрахунковий рахунок позивача було перераховано грошові кошти у розмірі 1.669.025,51 грн, що підтверджується довідкою АТ «Ощадбанк» №1071 від 15.05.2025 та додатком.

Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача складає 355.521,93 грн.

Відповідно до листа №157/410-05 від 11.03.2025 ПрАТ «ПЕЕМ «ЦЕК» позивачем поставлено відповідачу електричну енергію у наступних об`ємах; - лютий 2024 року - 47260 кВт*год.; - березень 2024 року - 24896 кВт*год.; - квітень 2024 року - 17012 кВт*год.; - травень 2024 року 15592 кВт*год.; - червень 2024 року 15164 кВт*год.; - липень 2024 року - 15788 кВт*год.; - серпень 2024 року - 14724 кВт*год.; - вересень 2024 року - 14656 кВт*год.; - жовтень 2024 року - 19080 кВт*год.; - листопад 2024 року - 19412кВт*год.; - грудень 2024 року 30164 кВт*год.

Разом з тим, боржником було отримано, заповнено та підписано акт звірки взаємних розрахунків, відповідно до акту звірки, станом на 21.02.2025 сальдо кінцеве (заборгованість відповідача) становить 355.521,93 грн.

Як у позові зазначає позивач, заборгованості відповідача у розмірі 355.521,93 грн склалася через невиконання відповідачем грошових зобов`язань, що виникли на підставі акту приймання - передачі електричної енергії за листопад 2024 року №11514 на суму 55.902,92 грн та акту приймання передачі електричної енергії за грудень 2024 року №11523 на суму 299.619,01 грн.

Наведені вище обставини і зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

3. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Предметом позову позивач визначив стягнення 355.521,93 грн основної заборгованості, 6.017,78 пені, 615,55 трьох процентів річних, 1.978,82 грн інфляційних втрат.

Згідно з нормами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 625, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 180 ГК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

В ч. 3 ст. 180 ГК України визначено, що при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Оцінивши зміст договору, господарський суд встановив, що сторонами погоджено його істотні умови. Договір підписаний уповноваженими особами та скріплено печатками. Договір у встановленому порядку не оспорений; не розірваний; не визнаний недійсним.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Так, згідно вимог ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму їх використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Вказані положення кореспондуються з положеннями ст. 275 ГК України. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, який підпадає під правове регулювання норм § 5 глави 54 ЦК України, § 3 глави 30 ГК України, Закону України "Про ринок електричної енергії", Правил роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018 і безпосередньо договором.

Отже, двосторонній характер договору зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто, з укладенням такого договору продавець бере на себе обов`язок продати певний товар (в даному випадку електричну енергію) і, водночас, покупець зобов`язується прийняти та оплатити такий товар.

На виконання умов договору позивач з лютого 2024 року по грудень 2024 року поставив відповідачу електричну енергію на загальну суму 2.024.547,44 грн, що підтверджуються актами приймання - передачі електричної енергії, а саме: - акт приймання - передачі електричної енергії за лютий 2024 року №1855 на суму 320.403,90 грн; - акт приймання - передачі електричної енергії за березень 2024 року №3027 на суму 168.784,92 грн; - акт приймання - передачі електричної енергії за квітень 2024 року №3602 на суму 115.334,56 грн; - акт приймання - передачі електричної енергії за травень 2024 року №4670 на суму 126.139,28 грн; - акт приймання - передачі електричної енергії за червень 2024 року №6359 на суму 147.242,41 грн; - акт приймання - передачі електричної енергії за липень 2024 року №7396 на суму 165.300,36 грн; - акт приймання - передачі електричної енергії за серпень 2024 року №8399 на суму 149.595,84 грн; - акт приймання - передачі електричної енергії за вересень 2024 року №8409 на суму 320.403,90 грн; - акт приймання - передачі електричної енергії за жовтень 2024 року №10122 на суму 147.439,36 грн; - акт приймання - передачі електричної енергії за листопад 2024 року №11514 на суму 55.902,92 грн; - акт приймання - передачі електричної енергії за грудень 2024 року №11523 на суму 299.619,01 грн.

На розрахунковий рахунок позивача було перераховано грошові кошти у розмірі 1.669.025,51 грн, що підтверджується довідкою АТ «Ощадбанк» №1071 від 15.05.2025 та додатком.

Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача складає 355.521,93 грн.

Відповідно до листа №157/410-05 від 11.03.2025 ПрАТ «ПЕЕМ «ЦЕК» позивачем поставлено відповідачу електричну енергію у наступних об`ємах; - лютий 2024 року - 47260 кВт*год.; - березень 2024 року - 24896 кВт*год.; - квітень 2024 року - 17012 кВт*год.; - травень 2024 року 15592 кВт*год.; - червень 2024 року 15164 кВт*год.; - липень 2024 року - 15788 кВт*год.; - серпень 2024 року - 14724 кВт*год.; - вересень 2024 року - 14656 кВт*год.; - жовтень 2024 року - 19080 кВт*год.; - листопад 2024 року - 19412кВт*год.; - грудень 2024 року 30164 кВт*год.

Як у позові зазначає позивач, заборгованості відповідача у розмірі 355.521,93 грн склалася через невиконання відповідачем грошових зобов`язань, що виникли на підставі акту приймання - передачі електричної енергії за листопад 2024 року №11514 на суму 55.902,92 грн та акту приймання передачі електричної енергії за грудень 2024 року №11523 на суму 299.619,01 грн.

Разом з тим, боржником було отримано, заповнено та підписано акт звірки взаємних розрахунків та відповідно до акту звірки, станом на 21.02.2025 сальдо кінцеве (заборгованість відповідача) становить 355.521,93 грн.

Таким чином, враховуючи реальність отриманих відповідачем послуг, суд вважає підтвердженою заборгованість відповідача перед позивачем за період листопада 2024 року на суму 55.902,92 грн та грудня 2024 року на суму 299.619,01 грн, яка складається із заборгованості за послуги з постачанні електричної енергії.

Господарський суд також зазначає, що жодних доказів надання позивачу письмових заперечень з приводу обсягів чи вартості поставленої у листопаді 2024 року та грудні 2024 року електричної енергії відповідачем до суду не надано.

Будь-які докази надання відповідачем мотивованої відмови від підписання актів за листопад 2024 року, грудень 2024 року в матеріалах справи відсутні.

Більш того, в матеріалах справи містяться підписані та скріплені печатками сторін, акти звірки взаємних розрахунків відповідно до яких станом на 21.02.2025 сальдо кінцеве (заборгованість відповідача) становить 355.521,93 грн.

Відповідач у відзиві зазначив, що акти приймання-передачі електричної енергії за листопад 2024 року №11514 (55.902,92 грн) та за грудень 2024 року №11523 (299.619,01 грн) не містять обов`язкового реквізиту - дати складання, що порушує вимоги до первинних документів, визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» №996-XIV та Положенням №88, затвердженим наказом Мінфіну №88 від 24.05.1995.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» первинні документи повинні містити, зокрема, дату складання, зміст господарської операції, особисті підписи відповідальних осіб. Порушення цих вимог унеможливлює використання таких актів для бухгалтерського обліку та податкових цілей (п. 44.1 ПКУ).

Як розпорядник бюджетних коштів, відповідач не мав законної можливості зареєструвати бюджетне зобов`язання за грудень 2024 року у січні 2025 року, оскільки з 1 січня розпочався новий бюджетний рік.

Відповідно до п. 2.2 Порядку №309, затвердженого наказом Мінфіну №309 від 02.03.2012, розпорядники подають документи до органу Казначейства протягом 7 робочих днів з дати взяття зобов`язання. При цьому Казначейство має до 3 операційних днів для опрацювання.

Оскільки акт за грудень 2024 року міг бути складений не раніше 31.12.2024, відповідач об`єктивно не міг здійснити реєстрацію до завершення бюджетного року.

Більше того, акти зазвичай формуються у першій декаді наступного місяця після отримання даних про обсяги споживання від оператора розподілу, тобто вже у січні 2025 року.

Суд встановив, що на виконання умов укладеного між сторонами договору позивач у період з лютого 2024 по грудень 2024 року поставив відповідачу електричну енергію на загальну суму 2.024.547,44 грн, що підтверджується актами приймання-передачі електричної енергії, а саме актами №1855, №3027, №3602, №4670, №6359, №7396, №8399, №8409, №10122, №11514 та №11523.

При цьому на рахунок позивача було перераховано грошові кошти лише у розмірі 1.669.025,51 грн, що підтверджено довідкою АТ «Ощадбанк» №1071 від 15.05.2025, у зв`язку з чим утворилася заборгованість відповідача в розмірі 355.521,93 грн, а саме: - 55.902,92 грн за актом приймання-передачі електричної енергії за листопад 2024 року №11514; 299.619,01 грн за актом за грудень 2024 року №11523.

Факт поставки електричної енергії підтверджується не лише актами приймання-передачі, підписаними обома сторонами, а й листом ПрАТ «ПЕЕМ «ЦЕК» №157/410-05 від 11.03.2025, відповідно до якого вказано обсяги фактично переданої електричної енергії за кожен місяць поставки.

Також в матеріалах справи міститься акт звірки взаємних розрахунків, підписаний обома сторонами, згідно з яким станом на 21.02.2025 сальдо кінцеве (заборгованість відповідача) становить саме 355.521,93 грн.

Вказаний документ не був спростований відповідачем, його чинність не оскаржувалася, заперечення щодо достовірності чи обсягів заборгованості відповідачем до суду не надані.

Посилання відповідача на відсутність у деяких актах обов`язкових реквізитів, зокрема дати складання, судом оцінюються критично, оскільки сам факт постачання електричної енергії, обсяги споживання, наявність двосторонньо підписаних актів, а також акт звірки підтверджують фактичне виконання зобов`язань позивачем та прийняття відповідачем таких послуг. У цій частині суд вважає дії відповідача такими, що свідчать про акцепт наданих послуг, а отже, визнання грошового зобов`язання.

Крім того, відповідач не довів, що будь-які обставини (у тому числі бюджетне законодавство) унеможливлювали виконання ним свого грошового зобов`язання. Також у матеріалах справи відсутні докази направлення мотивованих заперечень чи відмови від підписання актів приймання-передачі електричної енергії.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що доводи відповідача не спростовують належним чином позицію позивача, а тому підлягають відхиленню як безпідставні.

З огляду на викладене господарський суд вважає, що акти приймання - передачі електричної енергії за листопад 2024 року та грудень 2024 року прийнятий відповідачем, а зазначений в них обсяг і вартість електричної енергії є обґрунтованими.

Також суд відзначає, що неналежне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами, зокрема непідписання замовником актів приймання робіт/послуг без надання у визначені договором та/або законом строки вмотивованої відмови від їх підписання, не може свідчити про їх безумовну невідповідність змісту господарської операції (наданим послугам або виконаним роботам). Правові наслідки створює саме господарська операція (реальне надання послуг/виконання робіт), а не первинні документи.

Таких висновків також дотрималася і об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 02.06.2023 у справі №914/2355/21 та Верховний Суд у справі №911/1981/20 від 05.10.2023.

У постанові від 22.08.2023 у cправі №910/14570/21 Верховний Суд також зазначив, що факт здійснення господарської операції може підтверджуватися не лише первинними документами, а й іншими доказами в їх сукупності, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару (надання послуг).

Таким чином, передання і прийняття товарів (робіт, послуг) на підставі підписаного в односторонньому порядку акта і виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе за наявності реального надання товарів (робіт, послуг) за договором у разі неотримання обґрунтованої відмови про причини неприйняття товарів (робіт, послуг) у строк, визначений договором.

За загальним правилом, при вирішенні спорів щодо належного та своєчасного виконання договорів стосовно продажу товару, надання послуг/виконання робіт, як зі сторони покупця (замовника), так і продавця (виконавця), суди повинні надавати оцінку вжитим сторонами діям на його виконання у їх сукупності з огляду саме на умови кожного договору (договорів) у конкретній справі, проте передбачена відповідним договором умова щодо оплати за надані товари (послуги, роботи) з прив`язкою до підписання відповідних актів приймання не може бути єдиною підставою, яка звільняє покупця (замовника) від обов`язку здійснити таку оплату, адже основною первинною ознакою будь-якої господарської операції, як то продаж товару (надання послуг чи виконання робіт), є її реальність. Наявність належним чином оформлених первинних документів (підписаних уповноваженими представниками обох сторін) є вторинною, похідною ознакою.

Водночас неналежне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами, зокрема непідписання покупцем (замовником) актів приймання-передачі без надання у визначені договором та/або законом строки вмотивованої відмови від їх підписання, не може свідчити про їх безумовну невідповідність змісту господарської операції (поставці товару, наданим послугам або виконаним роботам). Правові наслідки створює саме господарська операція (реальна поставка товару, надання послуг/виконання робіт), а не первинні документи.

Така ж правова позиція висвітлена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 16.08.2023 у справі №914/131/22.

Таким чином, враховуючи реальність отриманих відповідачем послуг, суд вважає підтвердженою заборгованість відповідача перед позивачем.

Відповідно до п. 5.8 договору оплата за договором здійснюється споживачем протягом 5 днів, на підставі акта приймання-передачі електричної енергії у національній валюті України шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Комерційною пропозицією передбачено, що розрахунок за фактично спожиту електричну енергію здійснюється протягом 5 робочих днів від дати отримання споживачем рахунку на оплату, але не пізніше 20-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки електричної енергії (розрахункового місяця).

Таким чином оплата за актом приймання - передачі електричної енергії за листопад 2024 року мала бути здійснена відповідачем до 20 грудень 2024 року, за актом приймання передачі електричної енергії за грудень 2024 року мала бути здійснена відповідачем до 20 січня 2025 року.

Як було зазначено вище, акти приймання - передачі електричної енергії та акти звірки взаємних розрахунків були підписані без зауважень сторонами та скріплені печатками.

Однак, в порушення умов договору за поставлену електричну енергію за період листопад 2024 року та грудень 2024 року відповідачем сплачено не було.

У зв`язку із чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 355.521,93 грн.

Доказів оплати поставленої електричної енергії в сумі 355.521,93 грн відповідач не надав.

Таким чином, заявлені до стягнення 355.521,93 грн основної заборгованості визнаються обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення пені

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

За визначенням ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. ч. 4, 6 ст. 231 ГК у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 4.6. договору у разі порушення споживачем строків оплати за цим договором, постачальник має право вимагати сплату пені. Споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, нарахованої протягом всього періоду прострочення зобов`язання, якщо інше, за згодою сторін, не буде визначено в додатковій угоді до цього договору. При розрахунку пені використовуються розміри облікових ставок НБУ, що діяли у період прострочки, за який сплачується пеня. Санкції сплачуються споживачем на розрахунковий рахунок для оплати пені, вказаний у рахунку на оплату відповідної санкції.

Комерційною пропозицією передбачено, що споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, нарахованої протягом всього періоду прострочення зобов`язання, якщо інше, за згодою сторін, не буде визначено в додатковій угоді до цього договору. При розрахунку пені використовуються розміри облікових ставок НБУ, що діяли у період прострочки, за який сплачується пеня.

Позивач нарахував до стягнення з відповідача пеню за актом приймання - передачі електричної енергії за листопад 2024 року з 20.12.2024 до 02.05.2025 на загальну суму 6.017,78 грн.

Суд зазначає, що відповідно до п. 5.8 договору оплата за договором здійснюється споживачем протягом 5 днів, на підставі акта приймання-передачі електричної енергії у національній валюті України шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Комерційною пропозицією передбачено, що розрахунок за фактично спожиту електричну енергію здійснюється протягом 5 робочих днів від дати отримання споживачем рахунку на оплату, але не пізніше 20-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки електричної енергії (розрахункового місяця).

Порядок обчислення строків регулюється статтею 253 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Таким чином оплата за актом приймання - передачі електричної енергії за листопад 2024 року мала бути здійснена відповідачем не пізніше 20 грудень 2024 року, за актом приймання передачі електричної енергії за грудень 2024 року мала бути здійснена відповідачем не пізніше 20 січня 2025 року.

Враховуючи вищевикладене, прострочення платежу настає з 21.12.2024 та 21.01.2025, відповідно нарахування пені слід розраховувати за період прострочення з 21.12.2025 по 02.05.2025.

Суд, здійснивши власний перерахунок, дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 5.976,54 грн.

В частині вимог про стягнення 40,64 грн пені слід відмовити.

Відповідач контррозрахунку не надав, незгоди щодо арифметичної правильності розрахунку не висловив, проти задоволенні позову заперечив вцілому.

Щодо вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував до стягнення з відповідача три проценти річних за актом приймання - передачі електричної енергії за листопад 2024 року з 20.12.2024 до 02.05.2025 на загальну суму 615,55 грн.

Суд зазначає, що відповідно до п. 5.8 договору оплата за договором здійснюється споживачем протягом 5 днів, на підставі акта приймання-передачі електричної енергії у національній валюті України шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Комерційною пропозицією передбачено, що розрахунок за фактично спожиту електричну енергію здійснюється протягом 5 робочих днів від дати отримання споживачем рахунку на оплату, але не пізніше 20-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки електричної енергії (розрахункового місяця).

Порядок обчислення строків регулюється статтею 253 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Таким чином оплата за актом приймання - передачі електричної енергії за листопад 2024 року мала бути здійснена відповідачем не пізніше 20 грудень 2024 року, за актом приймання передачі електричної енергії за грудень 2024 року мала бути здійснена відповідачем не пізніше 20 січня 2025 року.

Враховуючи вищевикладене, прострочення платежу настає з 21.12.2024 та 21.01.2025, відповідно нарахування трьох процентів річних слід розраховувати за період прострочення з 21.12.2025 по 02.05.2025.

Суд, здійснивши власний перерахунок, дійшов висновку, що з відповідача підлягають стягненню три проценти річних у розмірі 610,97 грн.

В частині вимог про стягнення 4,58 грн трьох процентів річних слід відмовити.

Позивач нарахував інфляційні втрати за загальний період прострочення з січня 2025 року до березня 2025 року на загальну суму 1.978,82 грн.

Господарський суд перевірив розрахунок інфляційних втрат та визнав його арифметично та методологічно правильним, а вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню 1.978,82 грн.

Відповідач контррозрахунку не надав, незгоди щодо арифметичної правильності розрахунку не висловив, проти задоволенні позову заперечив вцілому.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належних доказів на підтвердження своїх доводів, викладених у відзиві, відповідач суду не надав.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Європейський суд з прав людини у пункті 6 рішення від 05 жовтня 2023 року у справі «Леонтьєв та інші проти України» (Leontyev and оthers v. Ukraine) виснував, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує національні суди обґрунтовувати свої рішення. Це зобов`язання не можна розуміти як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, і питання дотримання цього зобов`язання має вирішуватись виключно з огляду на обставини справи (див. рішення від 09 грудня 1994 року у справах «Руіз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), пункт 29, та «Гарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, пункт 26). Ці принципи застосовувалися в низці справ проти України (див., наприклад, рішення від 15 листопада 2007 року у справі «Бендерський проти України» (Benderskiy v. Ukraine), заява № 22750/02, пункти 42-47; від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява №63566/00, пункт 25; від 07 жовтня 2010 року у справі «Богатова проти України» (Bogatova v. Ukraine), заява № 5231/04, пункти 18, 19).

Також Європейський суд з прав людини вказував, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Беручи до уваги наведене, всі інші аргументи учасників справи суд з урахуванням п. 5 ч. 4 ст. 238 ГПК України відхиляє як такі, що не стосуються предмета спору, є явно необґрунтованими та неприйнятними з огляду на законодавство та усталену судову практику.

У справі, що розглядається суд дійшов висновку, що позовні вимоги із зазначених позивачем підстав підлягають задоволенню частково.

Судові витрати

Відповідно до п. п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому частиною першою цієї статті передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Водночас, ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено понижуючий коефіцієнт у розмірі 0,8 для сплати судового збору у разі подання до суду документів у електронній формі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №916/228/22 наголосила, що при поданні позову через Електронний суд судовий збір розраховується з понижуючим коефіцієнтом.

Аналогічні правові позиції містяться в постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 16.01.2023 у справі №905/1977/21, постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 06.06.2024 у справі №906/1091/23, постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 14.12.2023 у справі №263/4787/15-ц.

Позовна заява у справі №904/2971/25 була сформована в системі «Електронний суд», а тому правомірним є застосування ставки судового збору з понижуючим коефіцієнтом 0,8, що становить 4.369,61 грн, який, з урахуванням положень ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача.

Крім цього, господарський суд вважає за доцільне надати роз`яснення щодо повернення сплаченої суми судового збору за подання позовної заяви, у зв`язку із внесенням судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Стаття 7 Закону України "Про судовий збір" містить вичерпний перелік пунктів, за якими повертається сплачена сума судового збору.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема, у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином у позивача наявна можливість повернути судовий збір у загальному розмір 0,39 грн (4.370,00 грн 4.369,61 грн).

Суд звертає увагу, що у прохальній частині позовних вимог позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати, у тому числі витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 40.000,00 грн.

В свою чергу, в описовій (мотивувальній) частині позовної заяви позивач зазначає, що з метою представлення інтересів позивача у суді між позивачем та адвокатським бюро Євгена Симбірцева було укладено договір про надання правової допомоги, згідно якого орієнтовний розмір оплати надання адвокатських послуг наразі становить 40.000,00 грн. На момент винесення рішення у справі розмір наданих адвокатських послуг буде уточнено з урахуванням кількості судових засідань та додаткових заходів направлених на надання необхідних юридичних послуг, докази чому будуть надані суду.

Відповідно до ч 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Оскільки до ухвалення рішення суду заявник не подав відповідних доказів, суд роз`яснює йому право подати такі докази з відповідним клопотанням (з урахуванням положень ч. 8 ст. 129 ГПК України), в якому чітко, з посиланням на матеріали справи та інші докази, визначити, які суми слід повернути, розподілити чи стягнути. Така заява може бути розглянута судом в порядку ст. 244 ГПК України.

При цьому копії такої заяви та доданих до неї документів повинні бути невідкладно надіслані стороні у справі, з якої заявник просить стягнути відповідні витрати, докази чого мають бути надані суду разом із заявою. Інша сторона, в свою чергу, має право подати клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 4.369,17 грн, оскільки 99,99 % позовних вимог позивача задоволено.

Керуючись ст. ст. 73-79, 86, 129, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГУМ" (03186, місто Київ, ВУЛИЦЯ АВІАКОНСТРУКТОРА АНТОНОВА, будинок 5, ЛІТЕРА А, офіс 320; ідентифікаційний код 39568531) 355.521,93 грн (триста п`ятдесят п`ять тисяч п`ятсот двадцять одну грн 93 к.) основної заборгованості, 5.976,54 грн (п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят шість грн 54 к.) пені, 610,97 грн (шістсот десять грн 97 к.) трьох процентів річних, 1.978,82 грн (одну тисячу дев`ятсот сімдесят вісім грн 82 к.) інфляційних втрат, 4.369,17 грн (чотири тисячі триста шістдесят дев`ять грн 17 к.) судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог (про стягнення 40,64 грн пені, 4,58 грн трьох процентів річних) відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.А. Дупляк