Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., при секретарі судового засідання Рябокінь Є.О., розглянувши матеріали
заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс"
про покладення на Синельниківський ВДВС Синельниківського району Дніпропетровської області Південного МРУ Міністерства юстиції (м.Одеса) судових витрат на професійну правничу допомогу
за розгляд скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс"
на бездіяльність державного виконавця Синельниківського ВДВС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 щодо примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 18.05.2023
за позовом гр. ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
про визнання договору поруки недійсним
Представники учасників справи: не з`явилися.
Гр-н ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" про визнання недійсним договору поруки, укладеного 07.04.2010 між позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю "Корпорація Агросинтез", правонаступником якого є відповідач та Приватним підприємством "Рамс Агро" (третя особа).
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що договір поруки від 07.04.2010 не містить всіх істотних умов правочину, обов`язкових для договорів поруки, у зв`язку з чим має бути визнаний недійсним в судовому порядку на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 у справі № 910/16111/21 в задоволенні позовних вимог гр. ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Так, через відділ діловодства суду 05.10.2022 від відповідача надійшла заява № 01-5/10 від 01.12.2022, в якій останній просить покласти на позивача гр. ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в порядку, передбаченому ст. 123, 126, 124, 129, 244 ГПК України та стягнути з гр. ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені в межах судової справи № 910/16111/21 за позовом гр. ОСОБА_1 до ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" про визнання недійсним договору поруки б/н від 07.04.2010, у розмірі 19 400,00 грн. згідно договору № 22-11-2021/4 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 22.11.2021, розгляд заяви здійснити за відсутності представника відповідача. Заява разом з доказами на підтвердження понесених витрат та доказами направлення її копії позивачу та третій особі судом долучена до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.10.2022 року заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 17.11.2022.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 17.11.2022 заяву відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у справі № 910/16111/21 задоволено частково, стягнуто з гр. ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" 5 400,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

На примусове виконання додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2022, яке набрало законної сили 18.05.2023, Господарським судом міста Києва 18.05.2023 було видано відповідний наказ.

В свою чергу, 05.08.2024 через канцелярію суду від стягувача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" надійшла скарга № 05-2/08 від 05.08.2024 на бездіяльність державного виконавця Синельниківського ВДВС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва у справі 910/16111/21 від 18.05.2023, в якій скаржник просить суд:

- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Синельниківського ВДВС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 щодо примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва по справі 910/16111/21 від 18.05.2023, а саме щодо порушення порядку та умов вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва у справі 910/16111/21 від 18.05.2023 із врахуванням положень Закону України "Про виконавче провадження";

- зобов`язати державного виконавця Синельниківського ВДВС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) усунути допущене порушення (поновити порушене право заявника) шляхом дотримання порядку та умов вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва по справі 910/16111/21 від 18.05.2023 із врахуванням положень Закону України "Про виконавче провадження".

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 05.08.2024 вказану скаргу передано на розгляд судді Селівону А. М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.08.2024 скаргу стягувача на бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 прийнято до розгляду та призначено судове засідання з розгляду скарги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2024 року скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" задоволено повністю. Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Синельниківського ВДВС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 у справі № 910/16111/21, яка виразилась у порушенні порядку та умов вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП№НОМЕР_1 щодо примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 у справі № 910/16111/21 із врахуванням положень Закону України "Про виконавче провадження". Зобов`язано державного виконавця або іншу посадову особу Синельниківського ВДВС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) усунути допущене порушення (поновити порушене право заявника) шляхом дотримання порядку та умов вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП№НОМЕР_1 щодо примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 у справі № 910/16111/21 із врахуванням положень Закону України "Про виконавче провадження".

В свою чергу, через систему "Електронний суд" 17.02.2025 від стягувача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" надійшла заява б/н від 15.02.2025 про покладення на Синельниківський ВДВС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) судових витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом скарги на бездіяльність органу Державної виконавчої служби у виконавчому провадженні ВП№НОМЕР_1, з доказами надсилання на адресу органу ДВС, в якій заявник просить стягнути з Синельниківського ВДВС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн., понесені стягувачем в межах судової справи № 910/16111/21 у зв`язку з розглядом скарги. Також у поданій заяві представник стягувача просив здійснювати розгляд заяви без участі представника ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс". Заяву разом з доказами на підтвердження понесених витрат судом долучено до матеріалів справи.

Протолом передачі судової справи раніше визначеному складу суду заяву стягувача у справі № 910/16111/21 передано на розгляд судді Селівону А.М.

Відповідно до статті 344 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Згідно ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі, в тому самому порядку, що й судове рішення.

Отже, за висновками суду, відповідний розгляд заяви про покладення на орган Державної виконавчої служби понесених стягувачем витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом скарги на бездіяльність державного виконавця здійснюється за загальними правилами позовного провадження у межах розглянутої судом справи, з урахуванням норм ст.ст. 126, 129, 244, 344 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2025 зазначену заяву стягувача призначено до розгляду в судовому засіданні 24.04.2025; запропоновано Синельниківському ВДВС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надати письмові пояснення щодо заяви стягувача.

У судове засідання з розгляду заяви стягувача 24.04.2025 представники стягувача та органу ДВС, а також боржник особисто та/або його уповноважений представник не з`явились.

Відповідно до частини 11 статті 242 ГПК України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої системи (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасник справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Заявник (стягувач) та Синельниківський ВДВС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального Міністерства юстиції (м.Одеса) про дату, час і місце судового засідання 24.04.2025 відповідно до норм ст. 6 ГПК України повідомлені належним чином шляхом надсилання до електронних кабінетів останніх копії ухвали суду від 18.03.2025 про призначення заяви у справ № 910/16111/21 до розгляду, факт отримання якої 19.03.2025 підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про доставку електронних листів до електронних кабінетів учасників справи.

Суд зазначає, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами" від 29.06.2023, який набрав чинності 21.07.2023 та введений в дію 18.10.2023, внесено зміни до ряду статей ГПК України.

Так, відповідно до частини 6 статті 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи (це, зокрема, фізичні особи, у тому числі фізичні особи-підприємці) реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Процесуальні наслідки, передбачені цим Кодексом у разі звернення до суду з документом особи, яка відповідно до цієї частини зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються судом також у випадках, якщо інтереси такої особи у справі представляє адвокат.

Якщо реєстрація електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суперечить релігійним переконанням особи, яка зобов`язана його зареєструвати відповідно до цієї частини, передбачені цим Кодексом процесуальні наслідки звернення до суду такою особою без реєстрації електронного кабінету у вигляді залишення її документа без руху, його повернення або залишення без розгляду не застосовуються за умови, що особа заявила про такі обставини одночасно із поданням відповідного документа шляхом подання окремої обґрунтованої письмової заяви.

Тобто, юридичні особи, зокрема, ПП "РАМС АГРО" як учасники розгляду спору згідно з наведеними приписами цього Кодексу зобов`язані зареєструвати свій електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі) в обов`язковому порядку.

При цьому судом встановлено відсутність у боржника та третьої особи зареєстрованого електронного кабінету.

За відсутності у позивача (боржника) та третьої особи електронного кабінету та з метою повідомлення останніх про призначення судового засідання з розгляду заяви стягувача про розподіл судових витрат у справі № 910/16111/21, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала Господарського суду від 18.03.2025 була направлена судом рекомендованими листами з повідомленням про вручення на адресу реєстрації боржника, а саме: вул. Свободи, буд. 107, м. Синельникове, Синельниківський район, Дніпропетровська область, 52500, а також адресу місцезнаходження третьої особи: 49022, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вулиця Маршала Малиновського, будинок 130.

Згідно пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Станом на час проведення судового засідання 24.04.2025 докази вручення боржнику ухвали суду від 18.03.2025 до суду поштовим оператором не повернуті. Водночас, направлена на адресу третьої особи ухвала від 18.03.2025 була повернута до суду неврученою адресату з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

В той же час електронні адреси та/або інші поштові адреси, за якими можна встановити місце реєстрації позивача (боржника) та місцезнаходження третьої особи, матеріали справи не містять та суду невідомі.

Суд зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

При цьому судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення та підписання.

Судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 03.04.2008 року у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що боржник та третя особа не були позбавлені права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою суду про призначення заяви сятгувача у справі № 910/16111/21 до розгляду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

З огляду на вищевикладене, суд констатує, що ним вчинено всі необхідні та можливі заходи з метою встановлення місцезнаходження/місця реєстрації боржника та третьої особи та повідомлення їх про розгляд справи судом.

Про поважні причини неявки в судове засідання 24.04.2025 боржника особисто та/або його уповноваженого представника, а також уповноваженого представника третьої особи суд не повідомлено.

Будь - яких заяв та клопотань процесуального характеру, окрім наявних в матеріалах справи, від учасників справи на час проведення засідання 24.04.2025 до суду не надходило.

В свою чергу суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Наразі, сторони та Синельниківський ВДВС своїм правом на подання письмових пояснень та/або заперечень на заяву стягувача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу за розгляд скарги у справі № 910/16111/21 не скористалися.

Згідно ч. 4 ст. 244 ГПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

З огляду на вищевикладене, оскільки учасники справи та Синельниківський ВДВС не скористалися наданими їм процесуальними правами, зокрема, уповноважені представники стягувача, третьої особи та органу ДВС, боржник особисто та/або його представник в судове засідання 24.04.2025 з розгляду заяви стягувача про розподіл витрат, пов`язаних з розглядом скарги, не з`явилися, а також Синельниківським ВДВС не надано будь-яких письмових заперечень на заяву стягувача, суд здійснював розгляд заяви в судовому засіданні 24.04.2025 без участі представників учасників справи та Синельниківського ВДВС, за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та заяви стягувача в їх сукупності, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява про стягнення витрат, пов`язаних з розглядом скарги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для її розгляду, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Стаття 16 ГПК України закріплює за учасниками справи право на користування правничою допомогою.

За приписами ст.ст. 123, 126 ГПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських об`єднань та бюро, з надання правничої допомоги щодо ведення справи в суді розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених ст.ст. 129, 130 ГПК України.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 ГПК України).

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, в поданій у відповідності до приписів ст.ст. 339, 340 ГПК України стягувачем скарзі № 05-2/08 від 05.08.2024 на бездіяльність державного виконавця Синельниківського ВДВС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного МРУ Міністерства юстиції (м.Одеса) у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 щодо примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 18.05.2023, скаржником зазначено про намір подати докази понесених витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом скарги, в порядку, передбаченому ч. 8 ст. 129 ГПК України.

В свою чергу, з аналізу наведеної норми частини 8 ст. 129 ГПК вбачається, що витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною не буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: не надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для стягнення таких витрат.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Суд у позовному провадженні є арбітром, що надає оцінку тим доказами і доводам, що наводяться сторонами у справі, тобто суд не може діяти на корить будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам господарського судочинства.

Таким чином, суд може зменшити розмір витрат на правову допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони, яка і зобов`язана довести не співмірність заявлених опонентом витрат.

Наразі, від Синельниківського ВДВС заперечень щодо розміру заявлених стягувачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом скарги, та/або клопотань про їх зменшення до суду не надходило.

За результатами розгляду заяви стягувача покладення на орган державної виконавчої служби витрат, пов`язаних з розглядом скарги на бездіяльність державного виконавця Синельниківського ВДВС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного МРУ Міністерства юстиції (м.Одеса) у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 у справі № 910/16111/21 в порядку ст. 123, 126, 129, 244, 344 ГПК України судом встановлено, що заявником (стягувачем) на підтвердження понесення товариством витрат на професійну правничу допомогу долучено до матеріалів справи докази, а саме:

- договір про надання адвокатських послуг (правової допомоги) №01-08-2024/2 від 01.08.2024, який укладений між ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" та адвокатом Грищенком О. М.;

- акт здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (Правової допомоги) від 15.02.2025;

- акт прийому-передачі документів від 01.08.2024;

- довідка форми №4-ОП від 18.02.2014;

- повідомлення форми №2-ЄСВ від 19.03.2014.

За твердженням заявника, загальна сума нарахованих останнім до стягнення з Синельниківського ВДВС витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом скарги від 05.08.2024 у справі №910/16111/21, склала 6 000,00 грн.

Суд зазначає, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.ст. 16, 126 ГПК України).

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 1 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017 року, передбачено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час на виконання доручення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності щодо надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 вказаного Закону).

В статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" наведені види адвокатської діяльності, а також роз`яснено, що адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" як замовником та адвокатом Грищенком Олександром Миколайовичем як виконавцем було укладено Договір про надання адвокатських послуг (правової допомоги) №01-08-2024/2 (далі - договір), за умовам якого виконавець зобов`язується надати заявнику правову допомогу щодо аналізу правовідносин між замовником, ОСОБА_1 та Синельниківський ВДВС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного МРУ Міністерства юстиції (м.Одеса), котрі виникли у виконавчому проваджені НОМЕР_2 щодо примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 по справі № 910/16111/21, надання консультацій з приводу можливого, законодавчо доцільного та обґрунтованого вжиття заходів Синельниківським ВДВС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного МРУ Міністерства юстиції (м.Одеса), направлених на примусове виконання наказу Господарського суду міста Києва по справі №910/16111/21 від 18 травня 2023 року та стягнення із боржника безспірного розміру грошових коштів, консультації з питань практичного застосування норм виконавчого, виконавчо-процесуального та господарсько-процесуального законодавства із врахуванням останніх змін та доповнень, що стосуються зазначених правовідносин та підстав їх виникнення, підготовки, написання та подання до господарського суду відповідної скарги на дії та/або бездіяльність державного виконавця Синельниківського ВДВС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного МРУ Міністерства юстиції (м.Одеса) у виконавчому провадженні НОМЕР_2 щодо примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 при наявності підстав для такого заходу, представництві інтересів замовника у суді під час розгляду судової справи за поданою скаргою, здійснення інших процесуальних заходів направлених на виконання умов та обов`язків виконавця за даним договором.

Суд зазначає, що за приписами статті 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, є строком дії останнього.

Згідно пункту 6.1 Договору останній вважається укладеним з дня його підписання та діє до повного його виконання.

Як свідчать матеріали справи, вказаний Договір підписаний клієнтом та виконавцем та засвідчений печатками сторін.

Згідно пункту 1.2 Договору правова допомога за цим договором вважаються наданою та виконаною з моменту підписання уповноваженими представниками сторін акту здачі-приймання виконаних робіт щодо надання правової допомоги.

Відповідно до пункту 1.3. Договору сторони погодили, що відповідний перелік видів правової допомоги (послуг) згідно умов даного договору, є не остаточний, та може бути сторонами відповідно збільшено на власний розсуд та за необхідності. Повний та остаточний перелік виконаних робіт та надання послуг за відповідний період їх виконання/здійснення визначається в акті здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) щодо надання правової допомоги у відповідності до умов даного договору.

Умовами пункту 3.1. Договору сторони погодили, що вартість виконання передбачених цим договором комплексу правових послуг та робіт визначається в актах здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) щодо надання адвокатських послуг, виходячи із того, що вартість однієї години роботи виконавця складає 1 500,00 грн. Окремо, сторони дійшли згоди, що вартість послуг та роботи виконавця, зокрема, та не обмежуючись становить:

- ознайомлення з матеріалами справи, отриманими у суді відповідної судової інстанції - 1 500,00 грн.;

- судові засідання - 2 000,00 грн./ за одне судове засідання (у випадку затримки часу початку призначеного слухання, тривалості очікування на початок призначеного до слухання судового засідання як наслідок витрати часу більше ніж година від дати призначеного початку судового засідання, відповідна участь у судовому засіданні становитиме 2 500, 00 грн.);

- побудова правової позиції, аналіз судової практики, вивчення первинної документації, складання процесуальних документів, надсилання їх та документів до них сторонам та до суду; інші види правової допомоги у межах судового розгляду справи - із розрахунку 1 500, 00 грн./год;

- витрати (квитки, добові тощо) - згідно підтверджуючих документів.

Як встановлено судом за матеріалами справи, на підтвердження обсягу понесених у справі № 910/16111/21 витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом скарги, стягувачем надано копію підписаного обома сторонами Договору 15.02.2025 Акту здачі-приймання виконаних робіт щодо адвокатських послуг (правової допомоги), згідно якого адвокатом надані наступні послуги:

- організація, процесуально-правовий супровід, належне процесуальне проведення робіт/послуг щодо розроблення тексту скарги та наповнення її правовим змістом, належним обґрунтуванням правомірності доводів/посилань скарги вих.№05-2/08 від 05 серпня 2024 року ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" на бездіяльність державного виконавця Синельниківського ВДВС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного МРУ Міністерства юстиції (м.Одеса) у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 щодо примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 по справі №910/16111/21. Підготовка щодо подання до Господарського суду міста Києва скарги вих№05-2/08 від 05 серпня 2024 року ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" на бездіяльність державного виконавця Синельниківського ВДВС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного МРУ Міністерства юстиції (м.Одеса) у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 щодо примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 по справі №910/16111/21 (4 години).

Зокрема, до складу виконаних адвокатом робіт включені: аналіз правовідносин між Замовником, ОСОБА_1 та Синельниківським ВДВС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного МРУ Міністерства юстиції (м.Одеса), котрі виникли у виконавчому провадженні НОМЕР_1 щодо примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 по справі №910/16111/21, та зумовлені здійсненням відповідного оскарження бездіяльності органу ДВС у зв`язку із порушенням норм та положень Закону України "Про виконавче провадження"; аналіз та дослідження матеріалів (документів), що стосуються дій та/або бездіяльності державного виконавця; здійснення пошуку, ознайомлення, аналіз та дослідження майнового стану Боржника, встановлення можливості виконання виконавчого документу за рахунок виявленого майна (активів тощо) з використанням офіційних та/або договірних баз даних, веб-ресурсів та/або Інтернет посилань тощо; здійснення пошуку, ознайомлення, аналізу та дослідження можливої зміни та/або залишення без змін судової практики (правової позиції), що стосуються дій/або бездіяльності державного виконавця та знайшли своє відображення у поданій замовником відповідній скарзі; направлення на адреси всіх учасників спору скарги вих.№05-2/08 від 05.08.2024 та доданих до неї документів.

Згідно пункту 2 вказаного Акту загальна вартість наданих послуг склала 6 000,00 грн.

Пунктом 3 Акту встановлено, що на підставі пункту 3.1, 3.8 Договору сторони погодили, що вартість однієї години правової допомоги/роботи складає 1500,00 грн., кількість годин - 4 (чотири).

Згідно п. 3 Акту замовник на підставі пункту 3.2 Договору 100% вартості наданих послуг та/або виконаних робіт відповідно, визначених у пункті 2 відповідно до даного акту, зобов`язується сплатити протягом 30-ти календарних днів з дня проголошення/прийняття судового рішення суду за результатами завершення розгляду справи № 910/16111/21 за скаргою вих. №05-2/08 від 05.08.2024 ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" на бездіяльність державного виконавця Синельниківського ВДВС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного МРУ Міністерства юстиції (м.Одеса) у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 щодо примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 по справі № 910/16111/21 - проголошення/прийняття ухвали Господарського суду міста Києва від 20.11.2024 по справі № 910/16111/21, яка надійшла електронною поштою замовнику 14.02.2025 - до 16.10.2025

При цьому, як зазначено у вказаному Акті (п.4), замовник до виконавця жодних претензій по якості та строків надання професійної правничої допомоги не має.

У відповідності до підпункту 2.2.9. Договору замовник зобов`язується своєчасно сплачувати суми судових витрат та інших встановлених чинним законодавством платежів у строки, рекомендовані виконавцем.

Пунктом 3.2. Договору встановлено, що замовник повинен здійснити сплату грошових коштів (виконання грошового зобов`язання) наступним чином: 100% вартості наданих послуг та/або виконаних робіт відповідно до акту здачі-приймання виконаних робіт та наданих послуг, оплачуються протягом 30-ти календарних днів з дня проголошення/прийняття судового рішення суду за результатами завершення розгляду справи № 910/16111/21 за скаргою замовника на дії та/або бездіяльність державного виконавця Синельниківського ВДВС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного МРУ Міністерства юстиції (м.Одеса) у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 щодо примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 по справі №910/16111/21.

Згідно пункту 3.3. Договору розрахунки за цим договором здійснюються шляхом перерахування замовником грошових коштів на поточний рахунок виконавця.

Зокрема, доказів сплати стягувачем вказаних витрат на оплату правової допомоги матеріали справи не містять.

Матеріалами справи також підтверджується, що в процесі розгляду скарги у справі №910/16111/21 в Господарському суді міста Києва інтереси стягувача (скаржника) представляв адвокат Грищенко Олександр Миколайович (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 3888 від 29.10.2009 року), повноваження якого підтверджуються виданою ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» довіреністю від 24.07.2024, та яким подано, зокрема, скаргу № 05-2/08 від 05.08.2024 року на бездіяльність Синельниківського ВДВС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного МРУ Міністерства юстиції (м.Одеса) у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, а також заяву б/н від 15.02.2025 про покладення на Синельниківській ВДВС судових витрат на професійну правничу допомогу у справі № 910/16111/21 в порядку, передбаченому ст.ст. 123, 124, 129, 244, 344 ГПК України.

Таким чином, подані стягувачем документи щодо вартості наданих послуг на професійну правничу допомогу адвоката в рамках розгляду скарги на бездіяльність ДВС у даній справі №910/16111/21 є належними і допустимими доказами на підтвердження обставин реальності понесених стороною витрат, визначених статтею 126 ГПК України.

Так, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017 передбачено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час на виконання доручення.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

При цьому, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19).

Відтак, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "East/WestAllianceLimited" проти України (заява № 19336/04, п. 269) визначено, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасників справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Така ж правова позиція випливає з інших рішень Європейського суду з прав людини, зокрема, у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

При цьому суд звертає увагу на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, згідно якої витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є, зокрема, рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити реальність їх оплати. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів.

Водночас, як зазначено в постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу .

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Також відповідно до практики ЄСПЛ, при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі "Walchli v. France", заява №35787/03, п. 29, 26.07.2007; "ТОВ "Фріда" проти України", заява №24003/07, п. 33, 08.12.2016).

Таким чином, виходячи з наданих стягувачем доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду даної справи суд виходить із загальних критеріїв оцінки послуг з надання правової (правничої) допомоги з урахуванням обсягу та змісту підготованих адвокатом документів.

Зокрема, суд оцінює та досліджує подані скаржником документи та встановлює, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не подавав адвокат під час розгляду справи явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено в документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджуються заявлені до відшкодування суми, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвокатів, необхідних для надання правничої допомоги.

За результатами здійсненого судом аналізу наданих скаржником доказів, в тому числі Акту здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 15.02.2025 та Договору суд наголошує, що згідно приписів чинного господарського процесуального законодавства вартість наданої учаснику справи професійної правничої допомоги оцінюється судом виходячи з критеріїв складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Наразі, за змістом наданого скаржником (заявником) акту судом встановлено, що адвокатом витрачено 4 години на організацію, процесуально-правовий супровід, належне процесуальне проведення робіт/послуг щодо розроблення, підготовки тексту скарги на бездіяльність органу ДВС та на організацію, підготовку і проведення процесуальної роботи по підготовці матеріалів та обґрунтувань, організацію і проведення робіт/послуг щодо направлення копії скарги на адреси всіх учасників спору.

Отже, з урахуванням наданих скаржником доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу суд дійшов висновку про те, що заявлений розмір витрат є необґрунтованим та неспівмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт та часом, витраченим на їх виконання, оскільки зміст скарги на бездіяльність державного виконавця майже повністю складається з цитування різних норм чинного законодавства та висновків Верховного Суду у різних справах, а тому враховуючи рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду першої інстанції адвокатом документів, зважаючи численну кількість поданих позивачем скарг на дії ДВС у інших справах, зазначає про завищення розміру судових витрат.

Суд при цьому враховує висновки, що містяться у постанові Верховного Суду від 30.01.2023 у справі 910/7032/17, предметом розгляду якої також було стягнення на користь ТОВ "Компанія "Ніко Тайс" з органу ДВС витрат на професійну правничу допомогу, та в якій зазначено, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Практика стягнення ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" з відділів державної виконавчої служби витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із задоволенням скарг на бездіяльність державних виконавців є системною.

Як встановлено судом за даними Єдиного державного реєстру судових рішень, у переважній більшості справ, у яких товариство зверталось до суду зі скаргою на бездіяльність/дії державних виконавців, його наступними діями було стягнення з відділів ДВС витрат на правничу допомогу. При цьому в окремих справах витрати на професійну правничу допомогу з відділів ДВС стягувались по декілька разів, а суми, заявлені до стягнення скаржником, у декілька разів перевищують розмір боргу, стягнення якого на користь ТОВ "Ніко-Тайс" здійснювалось в межах виконавчих проваджень.

За таких обставин, суд дійшов висновку про невідповідність заявлених ТОВ "Ніко-Тайс" витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом скарги на бездіяльність органу ДВС, вимогам щодо співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмету спору (скарги).

Отже, в контексті понесених сторонами витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з позиції обґрунтованості, як необхідності так і неминучості, співмірності витрат із складністю справи, відповідності критерію реальності таких витрат та обсягом наданих послуг, а також розумності їхнього розміру.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Такий же правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц (постанова від 19.02.2020 ).

Таким чином, господарський суд, розподіляючи понесені скаржником (стягувачем) витрати на професійну правничу допомогу адвоката дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази та встановлені судом фактичні обставини справи не є безумовною підставою для стягнення судом витрат скаржника на професійну правничу допомогу з органу ДВС саме в розмірі 6 000,00 грн., адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований, відповідати критерію розумної дійсності та необхідності таких витрат, співмірності з предметом розгляду та ринковими цінами на правничу допомогу і адвокатські послуги.

Як вказано колегією суддів касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19, висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав не пов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчать про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України та висновків об`єднаної палати про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

Відповідна правова позиція Верховного Суду викладена також у постанові від 11.11.2021 у справі № 910/7520/20.

Також судом враховано правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17, згідно якого стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши надані сторонами докази, а також приймаючи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, ціну позову, рівень складності, характеру спору та юридичної кваліфікації правовідносин у справі, враховуючи обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду представником скаржника документів, а також їх значення для вирішення спору, додатково враховуючи нез`явлення представника скаржника в судові засідання з розгляду скарги та заяви про стягнення витрат на правову допомогу, суд доходить висновку, що зменшення витрат стягувача (стягувача) до 4000,00 грн. від попередньо заявленої суми 6 000,00 грн., яка є завищеною, відповідатиме критерію пропорційності і розумності. Аналогічну позицію виклав у своїх постановах Верховний Суд від 07.08.2018 у справі № 916/1283/17 та від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

За таких обставин, з урахуванням вищенаведених висновків суду заява скаржника про покладення на орган ДВС витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом скарги, підлягає частковому задоволенню в сумі 4 000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 123, 126, 129, 244, 344 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву стягувача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" про покладення на Синельниківський відділ державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) судових витрат на професійну правничу допомогу витрат на професійну правничу допомогу за розгляд скарги у справі № 910/16111/21 задовольнити частково.

2. Стягнути з Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (52500, Дніпропетровська обл., Синельниківський р-н, місто Синельникове, вул. Каштанова, будинок 52, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" (просп. Академіка Глушкова 40, оф. 315, м. Київ, 03187, ) 4000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

3. В іншій частині в задоволенні заяви стягувача відмовити.

4. Наказ видати після набрання додатковою ухвалою законної сили.

Додаткова ухвала господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткова ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на додаткову ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини додаткової ухвалия суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судової ухвали (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя А.М.Селівон