РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.07.2025Справа № 910/13240/22 (910/14563/23)

За позовом Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському"

до Державної корпорації з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" - 1

Приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Крайчинського Сергія Станіславовича - 2

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Боярчукова С.Г.

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ляшук Олени Вікторівни, Державного підприємства "Сетам"

про скасування акту, визнання недійсним свідоцтва та витребування майна

В межах справи № 910/13240/22

За заявою Прокторемо Інвестментс Лімітед

до Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському"

про банкрутство

Суддя Івченко А.М.

Представники сторін: відповідно до протоколу

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні Господарського суду м. Києва перебуває справа № 910/13240/22 за заявою Прокторемо Інвестментс Лімітед про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському" на стадії процедури розпорядження майном, введеної ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.12.2022.

14.09.2023 до Господарського суду м. Києва звернулось Приватне акціонерне товариство "Завод "Кузня на Рибальському" з позовом до Державної корпорації з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" та приватного виконавця виконавчого органу міста Київ Крайчинського Сергія Станіславовича в якому просив суд:

- скасувати акт приватного виконавця виконавчого органу міста Київ Крайчинського Сергія Станіславовича про передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 08.06.2023 у зведеному виконавчому провадженні № 69556021 (ВП № 69555087) з примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 01.08.2022 у справі № 910/8964/20 та наказу Господарського суду м. Києва від 16.05.2023 у справі № 910/8964/20;

- визнати недійсним свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) від 12.06.2023, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляшук Оленою Вікторівною, зареєстрованого в реєстрі за № 899;

- витребувати у Державної корпорації з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" на користь Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському" дитсадок-ясла № 14, загальною площею 1 129,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, бул. Тараса Шевченка, буд. 58 (літ. В), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 25.09.2023 прийнято позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському" до Державної корпорації з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" та приватного виконавця виконавчого органу міста Київ Крайчинського Сергія Станіславовича стягнення скасування акту, визнання недійсним свідоцтва та витребування майна до розгляду в межах справи № 910/13240/22 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському", постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 16.10.2023.

13.10.2023 до Господарського суду м. Києва надійшов відзив приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Крайчинського С.С. на позовну заяву.

13.10.2023 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Крайчинського С.С. про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Державного підприємства "Сетам".

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 16.10.2023 задоволено клопотання відповідача 2 про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Державне підпиємство "Сетам" та відкладено розгляд справи на 13.11.2023.

20.10.2023 до Господарського суду м. Києва надійшла відповідь позивача на відзив.

24.10.2023 до Господарського суду м. Києва надійшов відзив відповідача 1 на позовну заяву.

02.11.2023 до Господарського суду м. Києва надійшла відповідь позивача на відзив.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 13.11.2023 задоволено клопотання розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Боярчукова С.Г. про залучення його до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача та відкладено розгляд справи на 06.12.2023.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.01.2024 закрито підготовче провадження та призначено позов Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському" до Державної корпорації з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" та приватного виконавця виконавчого органу міста Київ Крайчинського Сергія Станіславовича за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ляшук Олени Вікторівни, Державного підприємства "Сетам" про скасування акту, визнання недійсним свідоцтва та витребування майна в межах справи № 910/13240/22 до судового розгляду по суті на 06.03.2024.

У судовому засіданні 06.03.2024 було оголошено перерву до 13.03.2024.

13.03.2024 до Господарського суду м. Києва надійшли додаткові пояснення відповідача 1.

Судове засідання 13.03.2024 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Чеберяка П.П. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.03.2024 судове засідання призначено на 01.04.2024.

У судовому засіданні 01.04.2024 оголошено перерву до 17.04.2024.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.04.2024 позов задоволено; скасовано акт приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Крайчинського Сергія Станіславовича про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 08.06.2023 у зведеному виконавчому провадженні № 69556021 (ВП № 69555087) з примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 01.08.2022 у справі № 910/8964/20 та наказу Господарського суду м. Києва від 16.05.2023 у справі № 910/8964/20; визнано недійсним свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) від 12.06.2023, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляшук Оленою Вікторівною, зареєстровано в реєстрі за № 899; витребувано у Державної корпорації з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 36; ідентифікаційний код 21655998) на користь Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському" (04176, м. Київ, вул. Електриків, буд. 26; ідентифікаційний код 14312364) дитсадок-ясла № 14, загальною площею 1 129, 1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд. 58 (літера В), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000; стягнуто з Державної корпорації з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 36; ідентифікаційний код 21655998) на користь Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському" (04176, м. Київ, вул. Електриків, 26; ідентифікаційний код 14312364) 204 588 (двісті чотири тисячі п`ятсот вісімдесят вісім) грн. 50 коп. судового збору; стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Крайчинського Сергія Станіславовича (04070, м. Київ, вул. Спаська, 35, 9 поверх, оф. 84; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському" (04176, м. Київ, вул. Електриків, 26; ідентифікаційний код 14312364) 204 588 (двісті чотири тисячі п`ятсот вісімдесят вісім) грн. 50 коп. судового збору.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.10.2024 апеляційну скаргу Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2024 року у справі №910/13240/22 (910/14563/23) задоволено; рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2024 року у справі №910/13240/22(910/14563/23) скасовано; прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити; стягнуто з Державної корпорації з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 36; ідентифікаційний код 21655998) в дохід Державного бюджету України 491 012,40 грн. судового збору за подання апеляційної скарги; стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському" (04176, м. Київ, вул. Електриків, 26; ідентифікаційний код 14312364) на користь Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" (04119, м.Київ, вул. Дегтярівська, 36; ідентифікаційний код 21655998) 491 012,40 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.03.2025 касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському" задоволено частково; постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.10.2024 та рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2024 у справі № 910/13240/22(910/14563/23) в частині позовних вимог про витребування у Державної корпорації з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" на користь Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському" дитсадка-ясел №14, загальною площею 1129,1 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд. 58 (літера В), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000 скасувати, а справу у скасованій частині передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва; в іншій частині постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.10.2024 у справі № 910/13240/22 (910/14563/23) залишено без змін.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2025 справу у скасованій частині передано судді Івченко А.М. на новий розгляд.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 09.04.2025 прийнято до свого провадження справу № 910/13240/22 (910/14563/23) у скасованій частині; призначено підготовче засідання на 14.05.25; запропоновано учасникам провадження у справ надати пояснення з урахуванням постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.03.2025.

12.05.2025 від позивача надійшли пояснення.

14.05.2025 від відповідача надійшли пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.05.2025 призначено підготовче засідання на 28.05.25.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2025 призначено підготовче засідання на 02.07.25.

02.07.2025 від відповідача 1 надійшли пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.07.2025 закрито підготовче провадження з розгляду заяви Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському" про скасування акту, визнання недійсним свідоцтва та витребування майна в межах справи № 910/13240/22; призначено розгляд заяви до розгляду по суті на 30.07.25; запропоновано учасникам провадження у справі надати пояснення та докази до початку розгляду справи по суті.

29.07.2025 від позивача надійшли додаткові пояснення, докази по справі.

В судовому засіданні представник відповідача 1 подав документи по справі, суд долучив подані документи до матеріалів справи.

В судовому засіданні представники учасників провадження у справі надали пояснення по суті та виступили із промовами у судових дебатах.

Судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позови, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

На примусове виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 21.06.2022 у справі № 910/8964/20 Господарським судом міста Києва видано накази від 01.08.2022 про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському" (позивач) на користь Державної корпорації з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" (відповідач 1) 91 354 915,76 грн. грошових коштів, 5 806 368,09 грн. комісійної плати, 735 700,00 грн. витрат по сплаті судового збору, 178 176, 39 грн. судоовго збору за розгляд апеляційної скарги.

Приватним виконавцем Крайчинським С.С. (вдповідч 2) відкрито виконавче провадження № 69555087 та розпочато примусове виконання вищезазначених наказів.

У подальшому 03.08.2022 відповідачем 2 винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень № 69555087, № 69555876 та № 69555941 у зведене виконавче провадження № 69556021.

У рамках виконавчого провадження № 69556021 відповідачем 2 арештовано, описано та виставлено на електронні торги належний позивачу об`єкт нерухомого майна - Дитсадок-ясла №14, загальною площею 1 129,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, бульвар Шевченка Тараса, будинок 58 (літ. В) (оголошення від 13.12.2022, торги були заплановані на 12.01.2023, другі торги - 25.04.2023, треті торги - 26.05.2023).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.12.2022 у справі № 910/13240/22, серед іншого, відкрито провадження у справі про банкрутство позивача.

27.12.2022 відповідачем 2 винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у зведеному виконавчому провадженні № 69556021.

Постановою відповідача 2 від 29.12.2022 внесено зміни до вищезазначеної постанови від 27.12.2022 про зупинення вчинення виконавчих дій у зведеному виконавчому провадженні № 69556021, а саме, доповнено мотивувальну частину постанови від 27.12.2022 абзацами 7 та 8 наступного змісту:

"Відповідно до положень частини 3 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах.

Враховуючи, що ухвала Господарського суду м. Києва по справі № 910/13240/22 про відкриття провадження у справі №910/13240/22 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському" (04176, м. Київ, вул. Електриків, буд. 26; ідентифікаційний код 14312364) була прийнята 19.12.2022, а інформаційне повідомлення про проведення електронного аукціону за лотом № 520798 було опубліковано в системі електронних аукціонів з реалізації арештованого майна - 13.12.2022, дія постанови ВП № 69555087 (ЗВП № 69556021) від 27.12.2022 про зупинення вчинення виконавчих дій, не поширюється на процедуру з реалізації арештованого майна за лотом № 520798.".

12.01.2023 о 09:05:04 сформовано протокол № 581414 проведення електронного аукціону (торгів), згідно з яким перший електронний аукціон (торги) з реалізації Дитсадок-ясла (оголошення від 13.12.2022, торги були заплановані на 12.01.2023) не відбувся у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.

Згідно з протоколом № 586900 проведення електронного аукціону (торгів), який сформовано 25.04.2023 о 09:05:02, повторний електронний аукціон (торги) з продажу Дитсадка-ясел не відбувся через відсутність допущених учасників торгів.

Згідно з протоколом № 588590 проведення електронного аукціону (торгів) від 26.05.2023 третій електронний аукціон (торги) з продажу Дитсадка-ясел не відбувся через відсутність допущених учасників торгів.

Листом від 26.05.2023 № 449 відповідач 2 повідомив відповідача 1 про те, що відповідно до протоколу №588590 від 26.05.2023 з проведення електронного аукціону (торгів) треті торги не відбулись та запропонував відповідачу 1 залишити за собою нереалізоване майно.

У відповідь на вказаний лист відповідач 1 листом від 07.06.2023 № И8Е-13.3-4981 повідомив відповідача 2 про бажання залишити за собою нереалізоване майно позивача.

08.06.2023 відповідачем 2 винесено постанову у ЗВП №69556021 про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу.

Крім того, 08.06.2023 між відповідачем 1 та відповідачем 2 складено акт про реалізацію нерухомого майна, яким підтверджується передача дитсадка-ясел відподачу 1 в рахунок часткового погашення суми боргу позивача в розмірі 26 920 600,00 грн.

12.06.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляшук О.В. на підставі акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, складеного приватним виконавцем Крайчинським С.С. 08.06.2023, видано свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та зареєстровано в реєстрі за № 899.

За переконанням позивача, виставляючи на продаж його майно відповідач 2 порушив приписи ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства та ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом в якому просив суд:

- скасувати акт приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Крайчинського Сергія Станіславовича про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 08.06.2023 у зведеному виконавчому провадженні № 69556021 (ВП № 69555087)з примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 01.08.2022 у справі № 910/8964/20 та наказу Господарського суду м. Києва від 16.05.2023 у справі № 910/8964/20;

- визнати недійсним свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) від 12.06.2023, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляшук Оленою Вікторівною, зареєстровано в реєстрі за № 899;

- витребувати у Державної корпорації з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" на користь Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському" дитсадок-ясла № 14, загальною площею 1 129, 1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд. 58 (літера В), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.03.2025 касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському" задоволено частково; постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.10.2024 та рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2024 у справі № 910/13240/22(910/14563/23) в частині позовних вимог про витребування у Державної корпорації з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" на користь Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському" дитсадка-ясел №14, загальною площею 1129,1 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд. 58 (літера В), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000 скасувати, а справу у скасованій частині передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва; в іншій частині постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.10.2024 у справі № 910/13240/22 (910/14563/23) залишено без змін.

Спірне нерухоме майно належало позивачу - ПрАТ "Завод "Кузня на Рибальському" та було реалізовано Приватним виконавцем у виконавчому провадженні шляхом передачі його стягувачу (відповідачу-1) в рахунок погашення боргу позивача.

При цьому, звертаючись з позовом, ПрАТ "Завод "Кузня на Рибальському" заперечує правомірність набуття відповідачем-1 права власності на нерухоме майно позивача, вважаючи, що відповідач-2 при повторному виставленні такого майна на продаж порушив ст. 41 КУзПБ та ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження".

Частинами 1-3 ст. 41 КУзПБ визначено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу державної виконавчої служби, приватному виконавцю, у якого перебуває виконавче провадження на виконанні.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема, забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах.

Відповідно до пункту 1 розділу І Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку реалізації арештованого майна" від 29.09.2016 №2831/5 (далі - Наказ) електронний аукціон - продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних аукціонів, за яким його власником стає учасник, який під час аукціону запропонував за нього найвищу ціну.

Згідно з ч. 1 ст. 18 України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Одним із заходів примусового виконання рішень згідно з п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження" є, зокрема, звернення стягнення на майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

При цьому, відповідно до ст. 48 наведеного Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Відповідно до положень згаданого вище Порядку реалізації арештованого майна, яким визначено правила проведення електронних торгів як способу реалізації майна боржника у виконавчому провадженні, дата розміщення на веб-сайті організатора торгів інформаційного повідомлення про електронні торги є датою оприлюднення інформації про продаж майна боржника.

Датою передачі майна на реалізацію вважається дата внесення в систему інформаційного повідомлення про електронні торги (торги за фіксованою ціною) - пункт 1 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна.

Організатор здійснює внесення до системи інформації про арештоване майно (формування лота) та його реалізацію за заявкою відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця (пункт 2 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження" реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом проведення електронних аукціонів або за фіксованою ціною. Реалізація за фіксованою ціною застосовується щодо майна, оціночна вартість якого не перевищує 30 мінімальних розмірів заробітної плати. Реалізація за фіксованою ціною не застосовується до нерухомого майна, об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден незалежно від вартості такого майна. Порядок проведення електронних аукціонів визначається Міністерством юстиції України.

Частиною 5 наведеної статті Закону передбачено можливість проведення першого, повторного та третього електронного аукціону в залежності від результату проведення попереднього аукціону.

Отже, виходячи з системного аналізу вказаних правових норм можна зробити висновок, що стадія продажу майна розпочинається із моменту оприлюднення інформації про продаж (внесення в систему інформаційного повідомлення про електронні торги), та включає в себе власне електронні торги (в т.ч. повторні, треті), а у разі нереалізації майна на третіх електронних торгах та виявлення стягувачем бажання залишити його за собою, також і процедуру передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.03.2025 зазначено: «визначаючи в ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження" процедуру реалізації майна, на яке звернено стягнення на електронних торгах, законодавець при цьому визначив, зокрема види електронних торгів (аукціону), як перший, повторний та третій електронний аукціон; які проводяться один за одним за наявності для цього підстав - в залежності від результату проведення кожного із попередніх торгів (аукціону).

При цьому стадії торгів (аукціону), які мають місце у разі проведення кожного із наведених видів торгів (аукціону), визначені та регламентовані положеннями Наказу: передача майна на реалізацію (розділ ІІ), підготовка до проведення електронних аукціонів (аукціонів за фіксованою ціною) (розділ ІІІ), реєстрація учасників аукціонів (аукціонів за фіксованою ціною) (розділ ІV), проведення електронних аукціонів (розділ V), реалізація арештованого майна за фіксованою ціною (розділ VІ), оформлення результатів електронних аукціонів.

Відповідно до приписів абзацу 6 пункту 1 розділу ІІ Наказу датою передачі майна на реалізацію вважається дата внесення в Систему інформаційного повідомлення про електронний аукціон (аукціон за фіксованою ціною).

За змістом наведених положень, які регламентують процедуру реалізації майна (на яке звернуто стягнення) у виконавчому провадженні з електронних торгів, електронні торги хоча і є єдиним процесом продажу майна, що складається, у разі наявності для цього підстав (ч. 5 ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження"), з видів торгів (перші, повторні, треті), однак які в своєї суті є окремими самостійними етапами реалізації майна у виконавчому провадженні з електронних торгів, кожний з яких, в свою чергу, опосередковують відповідні, послідовно визначені законом, стадії.

З урахуванням цього висновку та за змістом положень, зокрема ч. 3 ст. 41, ч.ч. 1, 2 ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження" та абзацу 6 пункту 1 розділу ІІ Наказу Верховний Суд дійшов висновку, що стадія продажу майна розпочинається із моменту оприлюднення інформації про продаж (внесення в систему інформаційного повідомлення про електронний аукціон) на відповідному етапі аукціону.

При цьому інформація про продаж (внесення в систему інформаційного повідомлення про електронні торги), що була оприлюднена раніше, у межах попереднього етапу реалізації нерухомого майна у виконавчому провадженні - на перших, повторних електронних торгах, якщо вони завершились, однак нерухоме майно не було реалізовано, з подальшим виставленням цього майна на повторні (треті) електронні торги, не береться до уваги при вирішенні питання, чи вважається такою, що розпочалась, стадія продажу майна з моменту оприлюднення інформації про продаж (внесення в систему інформаційного повідомлення про електронні торги) на відповідному етапі торгів.

У цьому висновку Верховний Суд виходить з того, що кожний із визначених Законом видів електронних торгів з реалізації нерухомого майна у виконавчому провадженні має тотожну з іншими, однак самостійну стадійність, спрямовану на реалізацію майна боржника та укладення договору купівлі-продажу. Подібний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 14.09.2021 у справі №908/2536/20.

Верховний Суд також враховує правову позицію Верховного Суду у складі палати для розгляду справи про банкрутство, викладену в пунктах 51, 59 постанови від 14.05.2020 у справі №903/69/18 (на яку посилається скаржник), відповідно до якої, Верховний Суд дійшов висновку про поширення на спірні правовідносини мораторію на задоволення вимог кредиторів та про незаконність дій осіб щодо здійснення переходу права власності на спірне майно до стягувача, виходячи з того, що зміст поняття "стадія продажу майна" (ч. 3 ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом") не включає в себе процедуру придбання предмета іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна.

Формулюючи наведену правову позицію у справі №903/69/18, Верховний Суд відступив від протилежної правової позиції Верховного Суду, викладеної в п. 25 постанови від 31.07.2019 у справі №922/1787/18, а саме в тій її частині, в якій Верховний Суд у справі у справі № 922/1787/18 вказував, що "стадія продажу майна включає в себе також і процедуру передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу у разі не реалізації майна на третіх електронних торгах та виявлення стягувачем бажання залишити його за собою".

При цьому Верховний Суд враховує, що правова позиція у справі №903/69/18, яка хоча і сформульована щодо визначення "стадії продажу майна" у розумінні ч. 3 ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", однак підлягає врахуванню у спірних правовідносинах з огляду на те, що зі зміною законодавства (з втратою чинності вказаним Законом та з введенням в дію КУзПБ) законодавець у ст. 41 КУзПБ не змінив зміст "мораторію на задоволення вимог кредиторів" та відповідні законодавчі обмеження щодо розпорядження майном боржника.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 14.09.2021 у справі №908/2536/20 суд касаційної інстанції залишив без змін рішення господарських судів попередніх інстанцій про зупинення вчинення всіх виконавчих дій у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа та про скасування аукціону з продажу майна боржника, що проводиться ДП "Сетам". При цьому, Верховний Суд у справі №908/2536/20, з урахуванням наведених висновків в постанові від 14.05.2020 у справі №903/69/18, не відступив від відповідної правової позиції, однак з урахуванням обставин у справі №908/2536/20, що не є подібними у справі №903/69/18, сформував висновок про розширення правової позиції в постанові від 14.05.2020 у справі №903/69/18 щодо такої категорії як "стадія продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж" у виконавчому провадженні.

З урахуванням викладеного, наведена правова позиція наведена в постанові від 14.05.2020 у справі №903/69/18 щодо такої категорії як "стадія продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж" також може бути розповсюджена і на позовні вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Отже, за встановлених судами попередніх інстанцій обставин щодо відкриття виконавчого провадження та опису майна до відкриття провадження у справі про банкрутство; зупинення виконавчого провадження на підставі введеного мораторію на задоволення вимог кредиторів (ухвала від 19.12.2022 у справі №910/13240/22); оголошення про продаж майна 13.12.2022 та призначення їх на 12.01.2023; визнання перших торгів такими, що не відбулися; проведення подальших аукціонів з реалізації майна, які також визнані такими, що не відбулися, з урахуванням наведеного вище змісту "стадійності продажу майна" боржника вже після введення мораторію та передачу спірного майна стягувачу в рахунок погашення заборгованості Верховний Суд визнає необґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції, що дії Приватного виконавця з реалізації майна боржника є правомірними.

З огляду на викладене, Верховний Суд враховує доводи скаржника у цій справі про неправильне застосування судами попередніх інстанцій ч. 3 ст. 41 КУзПБ, п. 4. ч. 1 ст. 34, ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження" та про необхідність врахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 14.05.2020 у справі №903/69/18 та інших (у справах №№908/2536/20, 910/1539/21(910/4002/23), 903/135/23(903/1020/23), а також щодо визначення стадії продажу майна.

Верховний Суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів поширюється на спірні правовідносини, а тому дії виконавця з реалізації майна боржника суперечать закону та є неправомірними.

Водночас у питанні витребування майна Верховний Суд вважає за необхідне зауважити таке.

Суд апеляційної інстанції під час вирішення спору правильно врахував правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19.07.2023 у справі №127/28780/21 про те, щоякщо спірне нерухоме майно не було примусово реалізовано на торгах, а на підставі заяви особи, яка не була учасником торгів (стягувачем) було залишено за нею у рахунок погашення боргу, то положення ч. 2 ст. 388 ЦК України на цю особу не поширюються.

Водночас, підстави витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) врегульовано положеннями ст.ст. 387-390 ЦК України.

Так, за правилами ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Віндикаційний позов - вимога не володіючого власника до незаконного володільця про витребування майна (ст. 387 ЦК України).

Зазначений засіб захисту права власності застосовується в тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти (право власності) й користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває з його володіння.

Цей спосіб захисту полягає у відновленні становища, що існувало до порушення права власності, шляхом повернення майна у володіння власника (титульного володільця) із метою відновлення у власника усього комплексу його правомочностей. Витребування майна шляхом віндикації застосовується якщо між власником і володільцем майна немає зобов`язальних (договірних) відносин і таке майно перебуває у володільця не на підставі укладеного із власником договору.

При цьому у правовій конструкції витребування майна шляхом віндикації позивач повинен довести наявність таких обов`язкових елементів даного способу захисту права власності: 1) позивач є безсумнівним власником майна, що витребовується; 2) майно, що є предметом віндикації вибуло з володіння позивача поза його волею; 3) відсутні правові підстави для вибуття спірного майна з володіння позивача.

Обов`язок доводити наявність усіх елементів такої правової конструкції покладається саме на позивача.

Зазначене також підтверджується висновками Верховного Суду, який неодноразово звертав увагу на те, що можливість задоволення позовних вимог на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України пов`язана із встановленням двох основних обставин -відсутності волі власника (позивача, який витребує майно) на відчуження майна та обставин переходу права власності до останнього набувача (чи було таке набуття добросовісним чи не добросовісним).

Власник, за наявності підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №922/614/19, від 22.01.2020 у справі №910/1809/18, 14.11.2018 у справі №183/1617/16).

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02.11.2021 у справі №925/1351/19 виснувала про важливе значення належної перевірки обставин, які свідчать про добросовісність або недобросовісність набувача як для застосування положень ст.ст. 387, 388 ЦК України, так і для визначення критерію пропорційності втручання у право набувача майна як такого, що може вважатися відповідним нормам справедливого судового розгляду згідно зі ст. 6 Конвенції.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14.12.2022 у справі №461/12525/15-ц також зазначила, що суди, розглядаючи справи щодо застосування положень ст. 388 ЦК України у поєднанні з положеннями ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції, повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо.

Відповідно до приписів ст. 330 ЦК України добросовісність є умовою набуття права власності. Оскільки спір про віндикацію є титульним спором для обох сторін, саме на набувача покладено обов`язок довести свою добросовісність.

При цьому Верховний Суд враховує, що ч. 5 ст. 12 ЦК України встановлює загальну презумпцію добросовісності, однак виходить з того, що у віндикаційному спорі пріоритет має спеціальна норма - ст. 330 ЦК України висновки в постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.05.2024 у справі №924/408/21(924/287/23) (пункт 131).

Вирішуючи питання про можливість витребування від останнього набувача майна, зокрема про наявність або відсутність підстав для застосування ст. 388 ЦК України, слід враховувати висновок Великої Палати Верховного Суду щодо необхідності оцінювати добросовісність поведінки насамперед зареєстрованого володільця нерухомого майна (постанови від 26.06.2019 у справі №669/927/16-ц (пункт 51), від 23.10.2019 у справі №922/3537/17 (пункти 38-39, 57), від 01.04.2020 у справі №610/1030/18 (пункти 46.1-46.2), а також висновок про те, що не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи могла знати про порушення порядку реалізації майна або знала чи могла знати про набуття нею майна всупереч закону (постанови від 22.06.2021 у справі №200/606/18 (пункт 61), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункт 211), від 06.07.2022 у справі №914/2618/16 (пункт 55), від 21.09.2022 у справі №908/976/19 (пункт 5.66)).

Питання про добросовісність чи недобросовісність покупця, який набув майно на торгах, слід оцінювати у кожному конкретному випадку окремо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2023 у справі №233/4365/18).

Отже, судові рішення, постановлені за відсутності перевірки добросовісності набувача, що суттєво для застосування як положень ст.ст. 387, 388 ЦК України, так і положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, не можуть вважатися такими, що відповідають вимозі законності втручання у право мирного володіння майном.

Під час розгляду цієї справи суди попередніх інстанцій мали встановити шляхом дослідження наявних у справі доказів у їх сукупності з урахуванням вірогідності та взаємозв`язку обставини про добросовісність/недобросовісність відповідача-1, зокрема, про об`єктивну неможливість (або можливість) відповідача-1 бути обізнаним про можливу незаконність вибуття спірного майна з володіння боржника, про недобросовісну поведінку боржника.

Так, суди попередніх інстанцій, які дійшли протилежних висновків щодо наявності або відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині витребування майна, керувалися лише обставинами щодо наявності /відсутності порушень під час проведення торгів.

Поряд з цим в контексті можливості його витребування за правилами ст. 388 ЦК України суди не досліджували обставин справи щодо добросовісності/недобросовісності відповідача-1 як набувача спірного майна, оскільки всупереч вимогам, встановленим в ч. 4 ст. 238 ГПК України щодо змісту судового рішення, суди попередніх інстанцій не навели мотивів для зазначеного висновку, а саме не послалися на досліджені ними докази у справі та встановлені на їх підставі обставини, які б беззаперечно вказували та доводили і висновок про добросовісність/недобросовісність відповідача-1 у спірних правовідносинах, і мотиви для цього висновку».

Позивач в своїй позовній заяві в обґрунтування вимоги про витребування від Відповідача-1 Дитсадка-ясел зазначає про порушення Відповідачем-2 порядку примусової реалізації Дитсадка-ясел, а саме продовження ним дій щодо примусової реалізації Дитсадка-ясел після відкриття ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.12.2022 року у справі № 910/13240/22 провадження у справі про банкрутство Позивача.

Як вже було зазначено, 12.01.2023 перший електронний аукціон (торги), 25.04.2023 повторний електронний аукціон (торги), 26.05.2023 третій електронний аукціон (торги) з продажу Дитсадка-ясел не відбулися через відсутність допущених учасників торгів, що підтверджується відповідними протоколами № 581414, № 586900, № 588590.

За таких обставин, у зведеному виконавчому провадженні № 69556021 приватним виконавцем Крайчинським С.С. застосовано процедуру, визначену ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження", якою передбачено наслідки нереалізації майна, на яке звернено стягнення.

На підставі законодавчо-врегульованої процедури, передбаченої ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження", та Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Державна компанія "Укрспецекспорт" набула право власності на нерухоме майно - Дитсадок-ясла №14, основа будівля (літ.В), загальною площею 1 129,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, бульвар Шевченка Тараса, будинок 58 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності: 50596442. Вказане майно (Дитсадок-ясла) є державним, адже відповідно до п. 3.1 Статуту Державної компанії "Укрспецекспорт", затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.07.2022 № 187 (у редакції наказу Міністерства оборони України від 03.02.2025 № 67), майно Підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання.

Відповідно до ч. 2 ст. 388 ЦК України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Вищезазначеною нормою забезпечується захист прав добросовісних набувачів у тому випадку, коли вони набули майно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ця норма фактично спрямована на абсолютний захист інтересів добросовісного набувача, який набув у такому порядку майно, а відтак не допускає можливості витребування його власником за будь-яких умов.

Дитсадок-ясла добросовісно набутий Відповідачем-1 під час примусового виконання Відповідачем-2 наказу Господарського суду міста Києва від 01.08.2022 у справі № 910/8964/20.

Вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинне бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинне забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть.

Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам статті 388 ЦК України, а, відтак, втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар.

З`ясування питання добросовісності / недобросовісності набувача є визначальним як для застосування судом положень статті 387 ЦК України, так і для визначення критерію "пропорційності" втручання у право власності набувача майна.

Верховний Суд в постанові від 31.01.2024 у справі № 755/4534/21 зазначив, що право власника витребувати своє майно у всіх випадках і без будь-яких обмежень при володінні цим майном набувачем без правових підстав, тобто недобросовісним набувачем, передбачено статтею 387 ЦК України, а право власника витребувати своє майно від добросовісного набувача передбачено у статті 388 ЦК України і є обмеженим.

Добросовісним набувачем вважається особа, яка в момент набуття майна не знає і не може знати, що отримує майно від особи, яка не має права на його відчуження. Відповідно, недобросовісним є набувач, який знав або за фактичних обставин набуття майна міг знати, що отримує майно від особи, яка не має права його відчужувати. При цьому добросовісність та недобросовісність характеризують насамперед ступінь поінформованості набувача про правомірність набуття майна в особи, яка не має права на його відчуження. Добросовісність дій набувача має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 зазначила, що при оцінці добросовісності / недобросовісності набував майна слід враховувати, що прилюдні торги у межах здійснення виконавчого провадження мають виступати найбезпечнішим способом набуття майна, публічна процедура реалізації якого гарантує невідворотність результатів торгів та "юридичне очищення" майна, придбаного у такий спосіб.

Відповідач-1 набував право на спірне майно під час примусового виконання приватним виконавцем Крайчинським С.С. (Відповідачем-2) наказу Господарського суду міста Києва від 01.08.2022 у справі № 910/8964/20 відповідно до постанови у зведеному виконавчому провадженні № 69556021 про передачу майна стягувану у рахунок погашення боргу та акту про реалізацію нерухомого майна.

Позивачем не подано належних доказів недобросовісності Відповідача-1 як набувача спірного майна, а свідчить про неправильне застосування Позивачем норм ст. 387 ЦК України (яка не підлягає застосуванню до спірних правовідносин) і положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому вимога Позивача про витребування від Відповідача-1 майна не може вважатися такою, що відповідає вимозі законності втручання у право мирного володіння майном.

Заявляючи вимогу про витребування майна, Позивачем проігноровано загальновизнані принципи неможливості втручання у право власності добросовісного набувача, оскільки таке втручання фактично призведе до порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, критерій "пропорційності" передбачає, що втручання у право власності буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар".

Задоволення позову про витребування майна у добросовісного набувача призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Відповідач 1 у поданих поясненнях зазначає про те, що не належить до осіб, діяльність яких пов`язана зі спеціалізацією банкрутства юридичних осіб або у сфері примусового виконання рішень судів. У вказаних сферах правовідносин він покладається на компетенцію посадових осіб, що від імені держави публічно здійснюють спеціальні повноваження у вказаних сферах.

На час прийняття рішення Відповідачем-1 (07.06.2023) про залишення за собою нереалізованого майна, чинною була постанова Приватного виконавця від 29.12.2022 про внесення змін до постанови від 27.12.2022 відповідно до якої зупинення вчинення виконавчих дій не поширюється на процедуру реалізації арештованого майна за лотом №520798 (об`єкт нерухомого майна м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд. 58 (літера В)), відсутні були дані щодо незаконності проведення електронного аукціону, їх зупинення чи відміну.

При цьому, виходячи із матеріалів справи, Позивач у встановленому законом порядку не вчиняв будь-яких дій чи то з оскарження дій приватного виконавця, чи проведення електронного аукціону (торгів) чи їх зупинення. З моменту початку проведення електронних торгів до передачі спірного майна стягувачу, позивач оскаржив дії приватного виконавця з визначення вартості Дитсадка-ясел під час здійснення його примусової реалізації в межах виконавчого провадження №69556021.

Також, матеріали справи не містять доказів того, що в процесі проведення другого та третього аукціонів з реалізації Дитсадка-ясел та в процесі передачі Дитсадка-ясел Відповідачу-1 у рахунок погашення боргу Позивач повідомляв Відповідача-1 про те, що такі дії приватного виконавця Крайчинського С.С. суперечать чинному законодавству.

Разом з цим, вищезазначене підтверджує, що Відповідач-1 не міг бути обізнаним про порушення порядку реалізації майна на електронному аукціону та щодо неправомірних дій Приватного виконавця.

Порядок реалізації арештованого майна, у т.ч. порядком передачі майна стягувачу, чітко регламентований положеннями Закону України "Про виконавче провадження" та Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 та не передбачають дискреційних повноважень стягувача щодо зупинення чи втручання у перебіг електронного аукціону.

За висновками Верховного Суду постанова від 29.01.2019 у справі № 911/3312/17 володілець визнається добросовісним, якщо здобуваючи річ, він не знав і неповинен був знати про те, що відчужував речі не має права на її відчуження. З огляду на приписи ст. 12 ЦПК добросовісність набувача майна презюмується. У випадку, якщо володілець речі знав чи повинен був знати, що здобуває річ в особи, яка не мала права на її відчуження, він вважається недобросовісним. Для визнання набувача недобросовісним потрібне встановлення наміру чи грубої необережності, встановлюється, виходячи із презумції добросовісності набувача.

Майно, що було відчужене у виконавчому провадженні щодо стягнення заборгованості з Позивача на виконання рішення суду та за відсутності обов`язку Відповідача-1 перевіряти дотримання приватним виконавцем Крайчинським С.С. (Відповідачем-2) визначеної законом процедури реалізації майна, в тому числі в порядку передання нереалізованого майна стягувачу, є таким, що належить Відповідачу-1 на законних підставах, а тому підстави для витребування вказаного майна у Відповідача-1 в порядку ст. 387 ЦК України відсутні.

Позивачем не доведено належними доказами позовні вимоги, з огляду на викладене вище, позовна заява в частині позовних вимог про витребування у Державної корпорації з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" на користь Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському" дитсадка-ясел №14, загальною площею 1129,1 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд. 58 (літера В), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000 є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 236 ГПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Керуючись ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 73-74, 234 Господарського процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовної заяви в частині позовних вимог про витребування у Державної корпорації з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" на користь Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському" дитсадка-ясел №14, загальною площею 1129,1 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд. 58 (літера В), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000 відмовити повністю.

2. Копію рішення направити учасникам провадження у справі про банкрутство.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 15.08.2025

Суддя А.М.Івченко