РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.07.2025Справа № 910/2141/25

За позовомДочірнього підприємства «Компанія Заповіт»
доПівнічного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України
провизнання незаконним та скасування розпорядження
Суддя Підченко Ю.О.
Секретар судового засідання Панасюк Ю.М.
Представники сторін:

від позивача: Лугова І.В.;

від відповідача: Ігнатов Н.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/2141/25 за позовом Дочірнього підприємства «Компанія Заповіт» (далі також - позивач, ДП «Компанія Заповіт») до Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі також - відповідач, Відділення) про визнання незаконним та скасування Розпорядження Адміністративної колегії Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України « 19» грудня 2024 року № 60/240-рп/к про початок розгляду справи за ознаками вчинення дочірнім підприємством «КОМПАНІЯ ЗАПОВІТ» та фізичною особою-підприємцем Ковальчук Людмилою Олександрівною порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів, під час участі у процедурі закупівлі UA-2023-07-19-002066-a.

18.03.2025 відповідач подав відзив.

З огляду на те, що в підготовчому провадженні здійснено дії передбачені ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, суд вирішив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 31.07.2025.

Представник позивача безпосередньо в судовому засіданні 31.07.2025 наполягав на задоволенні заявленого позову, а представник відповідача проти позовних вимог заперечив у повному обсязі.

Суд заслухав вступне слово, закінчив з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами, провів дебати.

Рішення в даній справі ухвалено з урахуванням ст.ст. 219, 220, 233 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19 грудня 2024 Адміністративною колегією Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, за результатами розгляду подання Відділу досліджень і розслідувань в Житомирській області від 09.12.2024 № 60-03/516-П було прийнято розпорядження № 60/240-рп/к зі справи № 529/60/240-рп/к.24 «Про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції» (далі також - Розпорядження), яким за ознаками вчинення ДП «Компанія Заповіт» та Фізичною особою-підприємцем Ковальчук Людмилою Олександрівною (далі також - ФОП Ковальчук Л.О.) порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 4 частини 2 статті 6 та пунктом 1 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, тендерів, під час участі процедурі закупівлі «Меблі медичні (шафа медична навісна (НК 024:2023 код 10535 - Медична шафа), столик інструментальний (НК 024:2023 код 13959 - Стіл для хірургічних інструментів), крісло сорбційне з пневмоприводом (НК 024:2023 код 34871 - Меблі для лікарень з гідравлічним приводом), столик приладний ( НК 024:2023 код 13959 - Стіл для хірургічних інструментів), шафа лабораторна (НК 024:2023 код 10535 - Медична шафа), столик маніпуляційний (НК 024:2023 код 13959 - Стіл для хірургічних інструментів), столик маніпуляційний (НК 024:2023 код 13959 - Стіл для хірургічних інструментів), зростомір (НК 024:2023 код 37001 - Зростомір для пацієнта))», яка проводилась Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України, ідентифікатор закупівлі у системі «Прозорро» - UA-2023-07- 19-002066-а.

Спір у даній справі виник у зв`язку з тим, як стверджує позивач, що Розпорядження є незаконним, прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, таким, що ґрунтується виключно на суб`єктивних висновках, що не відповідають дійсності, а зміст вказаних у ньому підстав не відповідають вимогам чинного законодавства України.

На думку позивача, дії відповідача та його посадових осіб щодо збирання доказів, а також розпорядження АМКУ від 19.12.2024 року 60/240-рп/к про початок розгляду справи є неправомірними так як системний аналіз норм законодавства дає підстави для однозначного висновку про те, що будь-яка діяльність зі збирання доказів, отримання пояснень тощо можлива лише в межах розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, яка в свою чергу, розпочинається відповідним розпорядженням. Натомість в даній справі відповідач збирав докази по справі у період із 27.03.2024 р. по 19.12.2024 р. без прийняття вказаного розпорядження.

Позивач наголошував, що він на загальних підставах прийняв участь у спрощеній закупівлі UA-2023-07-19-002066-a. А спрощена закупівля не є конкурентною процедурою, а є окремим видом неконкурентної процедури.

Відповідач проти заявленого позову заперечував у повному обсязі, посилаючись, зокрема, на наступне:

- у своїй позовній заяві позивач жодним чином не вказує, яким саме чином спірне Розпорядження № 60/240-рп/к вплинуло чи впливає на його права та обов`язки та/чи яким чином дії Відділення порушують його законні інтереси, з урахуванням того, що Відділення діяло і діє в межах Закону;

- Розпорядження видане в межах повноважень Відділення, не є актом, що встановлює факт порушення закону про захист економічної конкуренції, а лише фіксує процесуальне становище сторін у справі та має інформаційний характер, з огляду на що не може порушувати права суб`єкта господарювання.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; сприяння розвитку добросовісної конкуренції; здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель.

У сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, зокрема, розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах (ст. 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України»).

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», для реалізації завдань, покладених на Антимонопольний комітет України, в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі утворюються територіальні відділення Антимонопольного комітету України, повноваження яких визначаються Комітетом у межах його компетенції. У разі необхідності можуть утворюватись міжобласні територіальні відділення.

Повноваження територіальних відділень Антимонопольного комітету України визначаються цим Законом, іншими актами законодавства. Повноваження територіального відділення Антимонопольного комітету України не можуть виходити за межі повноважень Антимонопольного комітету України, визначених законом.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», адміністративна колегія територіального відділення Антимонопольного комітету України має такі повноваження: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення, надавати попередні висновки стосовно узгоджених дій.

Згідно з положеннями абзацу 4 частини 1 статті 36 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (надалі - Закон № 2210), органи Антимонопольного комітету України розпочинають розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції за власною ініціативою органів Антимонопольного комітету України.

Частини перша та друга статті 37 Закону № 2210 передбачає, що у разі виявлення ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, в тому числі наслідків такого порушення, органи Антимонопольного комітету України приймають розпорядження про початок розгляду справи. Розпорядження про початок розгляду справи надсилається відповідачу протягом трьох робочих днів з дня його прийняття. У разі коли відповідача визначено після початку розгляду справи, йому протягом трьох робочих днів надсилається розпорядження про залучення до участі у справі як відповідача разом з розпорядженням про початок розгляду справи.

Порядок розгляду Антимонопольним комітетом України та його територіальними відділеннями заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затвердженим розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19 квітня 1994 року № 5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 6 травня 1994 року за № 90/299 (із змінами та доповненнями) (надалі - Порядок № 5):

Пункт 9 розділу VI Порядку № 5 встановлено, що розпорядження про початок справи або про відмову в розгляді справи на підставі статті 36 Закону України "Про захист економічної конкуренції ", підвідомчої адміністративній колегії територіального відділення Комітету, приймає адміністративна колегія територіального відділення Комітету.

Пункт 1 розділу VII:

- розгляд справи розпочинається відповідно до статті 37 Закону України «Про захист економічної конкуренції». Органи Комітету розглядають справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції у строки, передбачені частиною першою статті 37-1 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Пункт 1 розділу VIII:

- при доведенні вчинення порушення залежно від обставин у справі може бути прийнято одне чи декілька рішень згідно зі статтею 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції ", статтею 30 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції»;

- у рішенні наводяться мотиви рішення, зазначаються встановлені органом Комітету обставини справи з посиланням на відповідні докази, а також положення законодавства, якими орган Комітету керувався, приймаючи рішення, обґрунтування розміру штрафу та спростування заперечень, наданих особами, які беруть участь у справі, до подання з попередніми висновками у справі (у разі їх наявності).

Пункт 9 розділу VIII:

- розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції підлягає закриттю без прийняття рішення по суті відповідно до статті 49 Закону Украі?ни "Про захист економічної конкуренції ".

Як стверджує відповідач, матеріали справи № 529/60/240-рп/к.24 свідчать про наявність в діях ДП «Компанія Заповіт» та ФОП Ковальчук Л.О. та під час підготовки документів та участі у Процедурі закупівлі ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

За доводами відповідача, прийняття оскаржуваного Розпорядження № 60/240-рп/к відбулось у зв`язку з виявленням ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 4 частини другої статті 6 та пунктом 1 статті 50 Закону № 2210.

Суд зауважує, що як антиконкурентні узгоджені дії учасників торгів можуть розглядатися дії та/або бездіяльність таких учасників, які прямо або опосередковано свідчать про відмову таких учасників від самостійної участі в торгах та самостійного прийняття рішень щодо формування и? зміни конкурсних (тендерних) пропозицій, у тому числі шляхом координації поведінки таких суб`єктів як на стадії підготовки до участі в торгах (узгодження цін та інших умов, спільна підготовка документів тощо), так і безпосередньо на стадії проведення торгів.

У той же час, підставою для розгляду справи Відділенням (Комітетом) є безпосередньо реалізація та виконання Відділенням своїх повноважень, визначених Законом України «Про Антимонопольний комітет України», тобто здійснення державного контролю, передбаченого статтею 3 згаданого Закону № 2210.

Зазначене кореспондує частині першій статті 36 Закону № 2210, в якій передбачено розгляд справи за власною ініціативою.

Отже, підстава розгляду справи та прийняття відповідного розпорядження є законними та такими, що не потребують додаткових обґрунтувань, пояснень, відомостей тощо.

Вирішуючи спір про визнання недійсним розпорядження органу Комітету про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, суд не здійснює оцінки правомірності дій особи, стосовно якої видано таке розпорядження; при цьому саме собою видання органом Комітету такого розпорядження та здійснення ним розгляду відповідної справи не можна кваліфікувати як порушення прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які беруть участь у цій справі.

Зазначена позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, а саме постанови від 29.05.2018 у справі № 910/15891/17, від 23.05.2018 у справі № 910/14682/17, від 29.05.2018 у справі № 910/13968/17, від 26.06.2018 у справі № 922/3600/17, від 06.06.2018 у справі № 914/2335/17.

Розпорядження, видане в межах повноважень Відділення, не є актом, що встановлює факт порушення закону про захист економічної конкуренції, а лише фіксує процесуальне становище сторін у справі та має інформаційний характер, з огляду на що не може порушувати права суб`єкта господарювання.

Окрім того, Розпорядження не покладає на позивача ніяких зобов`язань чи заборон, не обмежує ніяким чином його прав та інтересів, не перешкоджає здійсненню його діяльності.

Відповідно, здійснення розгляду Відділенням справи також ніяким чином не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи не буде доведено вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначений розгляд підлягає закриттю (стаття 49 Закону № 2210).

У даній справі оскаржується розпорядження адміністративної колегії Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 19.12.2024 № 60/240-рп/к у справі № 529/60/240-рп/к.24 про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Нормативне регулювання винесення розпоряджень органами АМК України, в тому числі адміністративною колегією Відділення передбачено статтями 37 та 56 Закону № 2210, пунктами 2 розділу ІІ, 9 розділу VI, 1 розділу VII Порядку.

Вбачається, що законодавство про захист економічної конкуренції розрізняє ці два види окремих документів - розпорядження та рішення, в тому числі за наслідками та відповідно, встановлює різні вимоги до останніх.

При цьому, виклад обставин в рішенні та його мотивування пов`язано з висновками, які відповідне рішення містить - встановлення порушення законодавства про захист економічної конкуренції. Відповідні висновки стосується безпосередньо висновків щодо дій відповідачів в антимонопольній справі.

Натомість, як вбачається з приписів законодавства про захист економічної конкуренції, розпорядження про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції за своєю правовою природою не є актом, що встановлює факт порушення закону про захист економічної конкуренції, а лише фіксує процесуальне становище сторін у справі та має інформаційний характер.

З огляду на це, відсутні вимоги и? щодо зазначення в такому документі мотивування та викладу обставин справи, які містяться в попередньому дослідженні в межах здійснення державного контролю до прийняття попередніх висновків у справі та встановлення відповідного порушення, про що приймається рішення (про порушення законодавства або закриття справи).

Оскаржуване Розпорядження від 19.12.2024 № 60/240-рп/к не має містити та не містить взагалі висновків щодо кваліфікації дій ДП «Компанія Заповіт» та визнання вчинення ним порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Натомість, в Розпорядженні від 19.12.2024 № 60/240-рп/к зазначено: «Матеріали, отримані у ході здійснення контролю, свідчать про наявність в діях ДП «Компанія Заповіт» та ФОП Ковальчук Л.О. під час підготовки документів та участі в Процедурі закупівель ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції».

Отже, адміністративна колегія Відділення, приймаючи розпорядження від 19.12.2024 № 60/240-рп/к «Про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції» у справі № 529/60/240-рп/к.24 діяло в межах своїх повноважень (дискреційних повноважень) відповідно до положень чинного законодавства.

У свою чергу, законодавство, в тому числі Порядок № 5 не містить форми та/або обов`язкового зазначення в процесуальних документах органів АМК України переліку підстав, міркувань, тощо.

Стосовно доводів позивача про неправомірність дій Відділення та його посадових осіб в частині збирання доказів до винесення Розпорядження, то суд вважає за необхідне наголосити на такому.

Повноваження АМК (територіального відділення) збирати докази о винесення розпорядження про початок розгляду справи прямо передбачені антиконкурентним законодавством та втілені процедурно в Порядку № 5.

Наведене прямо вказує на наявність у Антимонопольного комітету дискреційних повноважень у сфері захисту економічної конкуренції.

Відтак, під дискрецією державних органів прийнято розуміти можливість органів влади, яку вони отримали на основі закону, приймати рішення із різних питань на власний розсуд, проте у межах, встановлених законом.

Дефініція дискреційних повноважень формалізована в положеннях Рекомендацій Комітету міністрів Ради Європи No R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді. Відповідно до цього документа, дискреційними повноваженнями («discretionary power») слід вважати повноваження, які надають адміністративному органу певну свободу в прийнятті рішень, наділяючи орган правом вибрати з декількох законних рішень таке, яке він вважає найприйнятнішим.

Разом з тим, у разі якщо відповідний орган державної влади був наділений дискреційними повноваженнями щодо розгляду тих чи інших питань, останній повинен використовувати надані йому повноваження у межах, порядку та у спосіб, визначений законом для того аби досягти мети заради якої органу були надані такі повноваження.

Наявність у Антимонопольного комітету дискреційних повноважень щодо розгляду справ про захист економічної конкуренції зумовлює появу кореспондуючого обов`язку у останнього стосовно здійснення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування усіх обставин справи та ухвалення законного, обґрунтованого та неупередженого рішення.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 року у справі №910/23000/17, в якій суд зазначив, що оскільки чинним законодавством майже не врегульовано процедури та критеріїв, за якими Комітет ухвалює рішення про відкриття чи відмову в розгляді справи, рішення Комітету має бути максимально вичерпним, ґрунтовним, повинне розкривати заявникові мотиви його ухвалення.

Аналогічний за своєю суттю висновок був викладений у постанові КГС ВС від 22 листопада 2022 року у справі № 910/11452/21, в якій Верховний Суд наголосив на тому, що рішення АМК має бути максимально вичерпним, ґрунтовним, повинно розкривати мотиви його ухвалення.

Тому, доводи позивача про неправомірність дій посадових осіб Відділення не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В п. 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2012 у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (Заява № 387/03), зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими, узгодженими.

Судом зроблено оцінку кожного аргументу, наведеного учасниками справи, з`ясовані мотиви визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування в даному спорі, в тому числі застосовано до спірних правовідносин норму права та вказано мотиви такого застосування, що відповідає положенням ст. 238 ГПК України.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, наведених обґрунтувань та наданих доказів, суд дійшов висновку, що Дочірнім підприємством «Компанія Заповіт» не доведено підстав для визнання незаконним і скасування розпорядження Адміністративної колегії Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 19.12.2024 № 60/240-рп/к, а позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 219, 220, 232, 233, 237, 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Дочірнього підприємства «Компанія Заповіт» відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 11.08.2025 року.

Суддя Ю.О.Підченко