ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2025 року м. Дніпро Справа № 908/1360/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: Чус О.В. (доповідач),

судді: Дармін М.О., Кощеєв І.М.

секретар судового засідання Солодова І.М.

за участю:

від прокуратури: Шрам Є.С. (в залі суду) прокурор відділу;

від позивача: не з`явився;

від відповідача-1: не з`явився;

від відповідача-2: Яценко Д.В. (в залі суду) адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю А-Енерго на рішення Господарського суду Запорізької області від 12.12.2024 (повне рішення складено 02.01.2025, суддя Боєва О.С.) у справі № 908/1360/24

за позовом Заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах

позивач: Державна екологічна інспекція Південного округу (Запорізька та Херсонська області

до відповідача-1: Комунального некомерційного підприємства Міська лікарня № 7 Запорізької міської ради

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю А-Енерго

про визнання правочину недійсним та стягнення суми 89 993,74 грн в дохід держави,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

До Господарського суду Запорізької області через систему Електронний суд надійшла позовна заява Заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах в особі позивача: Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області) до відповідача-1: Комунального некомерційного підприємства Міська лікарня № 7 Запорізької міської ради та відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю А-ЕНЕРГО, з позовними вимогами про:

- визнання недійсним договору про закупівлю № 20 від 16.01.2024, укладеного між Комунальним некомерційним підприємством Міська лікарня № 7 Запорізької міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю А-ЕНЕРГО;

- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю А-ЕНЕРГО на користь Комунального некомерційного підприємства Міська лікарня № 7 Запорізької міської ради грошових коштів в розмірі 89993,74 грн, а з Комунального некомерційного підприємства Міська лікарня № 7 Запорізької міської ради одержані ним за рішенням суду грошові кошти у розмірі 89993,74 грн стягнути в дохід держави в особі Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області).

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 12.12.2024, у даній справі, позов задоволено.

Визнано недійсним Договір про закупівлю №20 від 16.01.2024, укладений між Комунальним некомерційним підприємством Міська лікарня № 7 Запорізької міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю А-ЕНЕРГО.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю А-ЕНЕРГО, (70406, Запорізька область, Запорізький район, селище Відрадне, вул. Шевченко, буд. 30) на користь Комунального некомерційного підприємства Міська лікарня № 7 Запорізької міської ради, (69118, м. Запоріжжя, вул. Привокзальна, буд. 9) суму 89993 грн 74 коп., а з Комунального некомерційного підприємства Міська лікарня № 7 Запорізької міської ради (69118, м. Запоріжжя, вул. Привокзальна, буд. 9) одержані ним за рішенням суду кошти в сумі 89993 грн 74 коп. стягнути в дохід Держави в особі Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області), (69035, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 71а).

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю А-ЕНЕРГО, (70406, Запорізька область, Запорізький район, селище Відрадне, вул. Шевченко, буд. 30) на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області (69050, м. Запоріжжя, вул. Космічна, буд.118а; р/р UA0000271, відкритий в Державній казначейській службі України, м. Київ, МФО 820172, код класифікації видатків бюджету 2800, отримувач Запорізька обласна прокуратура, ) суму 4844 грн 80 коп. витрат зі сплати судового збору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із рішенням суду, через систему Електронний суд, представник Товариства з обмеженою відповідальністю А-ЕНЕРГО звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить: рішення Господарського суду Запорізької області від 12.12.2024 у справі № 908/1360/24 скасувати; ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити повністю; стягнути з Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «А-Енерго» всі судові витрати, в тому числі 7267,20 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Скаржник зауважує на тому, що суд першої інстанції не застосував норму матеріального права, яка підлягає застосуванню у спірних правовідносинах ч. 1 ст. 8 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», яка передбачає, що: «у разі запровадження ліцензування нового виду господарської діяльності або нової частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, ліцензійні умови провадження нового виду господарської діяльності або нової частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, набирають чинності у строк, необхідний для приведення суб`єктом господарювання своєї діяльності у відповідність із вимогами ліцензійних умов, але не менш як через два місяці з дня їх опублікування», а також норму абзацу четвертого п. 4 ч. 1 ст. 3 того ж Закону, яка передбачає, що: «у разі внесення змін до нормативно-правових актів у сфері ліцензування, передбачається достатній для реалізації цих змін строк, але не менш як два місяці».

09.07.2023 втратив чинність Закон України «Про відходи», натомість набрав чинності Закон України «Про управління відходами». На момент втрати чинності Законом України «Про відходи», у ТОВ «А-Енерго» була чинна ліцензія на право провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами, видана на підставі наказу Міністерства екології та природних ресурсів України від 24.04.2018 № 132. Положення п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про управління відходами» встановили обов`язок отримання ліцензії на здійснення господарської діяльності з управління небезпечними відходами (тобто за новим законодавством) в термін до 10.01.2024. Одночасно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень того ж Закону передбачав обов`язок Кабінету Міністрів України прийняти нормативно-правові акти, необхідні для реалізації цього Закону, до моменту набрання чинності цим Законом, тобто до 09.07.2023. Всупереч п. 8 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, ліцензійні умови провадження господарської діяльності з управління небезпечними відходами були затверджені лише 05.12.2023 (постанова Кабінету Міністрів України від 05.12.2023 № 1278). Ця постанова, що містила ліцензійні умови, була опублікована 12.12.2023. В постанові зазначено, що вона набирає чинності з дня її опублікування. Однак постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, тому в разі її суперечності з нормою закону, підлягає застосуванню саме норма закону.

На підставі норм, що містяться в абз. 4 п. 4 ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 8 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», нові ліцензійні умови набирають чинності не раніше як через два місяці з дня їх опублікування, тобто не раніше 12.02.2024. Договір, який оспорює прокурор, було укладено 16.01.2024, - в день, коли нові ліцензійні умови ще не набрали чинності, а отже діяльність суб`єкта господарювання на підставі ліцензії, виданої за Законом України «Про відходи» - допускалася і була правомірною.

Станом на 16.01.2024 жоден суб`єкт господарювання в Україні не міг отримати ліцензію за новим законодавством внаслідок несвоєчасного затвердження ліцензійних умов Кабінетом Міністрів України (повинен був затвердити до 09.07.2023, а затвердив лише 05.12.2023, опублікував 12.12.2023). В результаті цього, проміжок часу між 12.12.2023 (опублікуванням ліцензійних умов) та 10.01.2024 (строком, який було передбачено для отримання ліцензій за новим законом) був не лише значно меншим ніж гарантовані законом 2 місяці, а ще й виявився недостатнім для того, щоб отримати ліцензію.

Суд першої інстанції неправильно застосував законодавство, чинне в момент вчинення правочину (16.01.2024), не врахувавши тієї обставини, що на той момент ліцензійні умови провадження господарської діяльності з управління небезпечними відходами не набрали чинності, тому суб`єкти господарювання, в тому числі ТОВ «А-Енерго», могли діяти на підставі ліцензій, виданих за Законом України «Про відходи». Така ліцензія у ТОВ «А-Енерго» була станом на 16.01.2024 чинною. Тому підстав для визнання правочину недійсним немає.

Суд першої інстанції не врахував, що відсутність порушеного права (в даному випадку відсутність порушення інтересів держави) є самостійною підставою для відмови в позові. Адже особа може звернутися за захистом права лише тоді, коли воно порушено, не визнається чи оспорюється (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Висновок суду про порушення інтересів держави не відповідає обставинам справи. Адже та обставина, що станом на 16.01.2024 жоден суб`єкт господарювання в Україні не зміг отримати ліцензію на управління небезпечними відходами через несвоєчасне затвердження урядом Ліцензійних умов, не зупинила утворення небезпечних відходів, що є безперервним процесом. Відсутність своєчасного управління небезпечними відходами загрожувала б екологічній безпеці держави. Тому договір № 20 від 16.01.2024 не лише не суперечить інтересам держави і суспільства, а, навпаки, відповідає цим інтересам. Укладення такого договору відповідало інтересам держави і суспільства в тому, щоб небезпечні відходи своєчасно збиралися, перевозилися, зберігалися та знешкоджувалися.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки тому факту, що ТОВ «А-Енерго» було подано Декларацію № 057800/24 від 03.01.2024, що підтверджує право провадження господарської діяльності у сфері управління небезпечними відходами з 09.01.2024 протягом 5 місяців. Декларація ТОВ «А-Енерго» від 03.01.2024 була подана тоді, коли ще не сплив навіть той строк, який визначено абз. 1 п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про управління відходами». Так, згідно з офіційним роз`ясненням Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, копія якого була додана до відзиву, до 09.06.2024 включно суб`єкти господарювання могли здійснювати діяльність у цій сфері на підставі декларації про провадження господарської діяльності, поданої в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 18.03.2022 № 314.

Апелянт також зазначає, що суд першої інстанції не застосував норму матеріального права, що передбачена п. 1 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про управління відходами», згідно з якою, не потребує отримання ліцензії на здійснення комплексу операцій з управління небезпечними відходами діяльність з приймання та зберігання відходів, якщо протягом одного року прийняті чи утворені відходи передаються суб`єкту господарювання, який має ліцензію на здійснення комплексу операцій з управління небезпечними відходами, за умови подання суб`єктом господарювання звітної інформації (декларації) до інформаційної системи управління відходами. Тобто суб`єкт господарювання вправі без ліцензії приймати та зберігати до одного року небезпечні відходи, за умови що вони протягом року передаються суб`єкту господарювання, який має ліцензію. Просимо врахувати, що договір, який оспорюється прокурором, було укладено 16.01.2024, а в подальшому, до спливу одного року з дня укладення договору, а саме 29.03.2024, ТОВ «А-Енерго» отримало ліцензію на право провадження господарської діяльності з управління небезпечними відходами, що свідчить про те, що ТОВ «А-Енерго» діяло з дотриманням норми п. 1 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про управління відходами».

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи.

21.02.2025 від Комунального некомерційного підприємства Міська лікарня № 7 Запорізької міської ради до ЦАГС надійшов відзив на апеляційну скаргу, який обґрунтований наступним.

Висновки, які викладені у рішенні суду не відповідають фактичним обставинам справи, суперечать нормам матеріального права, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню.

На момент укладання договору сторонами дотримані всі вимоги норм чинного законодавства, всі зобов`язання за договором сторонами виконані в повному обсязі, будь-які претензії стосовно виконання сторонами умов договору відсутні.

Згідно з абз. 4 п. 4 ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 8 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», нові ліцензійні умови набирають чинності не раніше як через два місяці з дня їх опублікування, тобто не раніше 12.02.2024. Отже, договір був укладений 16.01.2024, - в день, коли нові ліцензійні умови ще не набрали чинності, а отже діяльність відповідача 2 на підставі ліцензії, виданої за Законом України «Про відходи» - допускалася і була правомірною.

Станом на 16.01.2024 жоден суб`єкт господарювання в Україні не міг отримати ліцензію за новими умовами законодавства внаслідок несвоєчасного затвердження ліцензійних умов Кабінетом Міністрів України (повинен був затвердити до 09.07.2023, а затвердив лише 05.12.2023, опублікував 12.12.2023). В результаті чого, проміжок часу між 12.12.2023 (опублікуванням ліцензійних умов) та 10.01.2024 (строком, який було передбачено для отримання ліцензій за новим Законом) був не лише значно меншим ніж гарантовані законом 2 місяці, а ще й виявився недостатнім для того, щоб отримати ліцензію. Отже, внаслідок несвоєчасного затвердження урядом ліцензійних умов, жоден суб`єкт господарювання на території України не міг станом на 16.01.2024 отримати ліцензію на здійснення господарської діяльності з управління небезпечними відходами (так і сталося, станом на 16.01.2024 не було жодної такої ліцензії).

Суд першої інстанції неправильно застосував законодавство, яке було чинне в момент вчинення правочину (16.01.2024), не врахувавши тієї обставини, що на той момент ліцензійні умови провадження господарської діяльності з управління небезпечними відходами не набрали чинності, тому суб`єкти господарювання, в тому числі і відповідач 2, могли діяти на підставі ліцензій, виданих за Законом України «Про відходи». Така ліцензія у відповідача 2 була станом на 16.01.2024 чинною, тому підстави для визнання правочину недійсним відсутні.

Відносно судової практики щодо запровадження ліцензування нового виду господарської діяльності в тому випадку, коли державою внаслідок недосконалості законодавства не були створені умови для своєчасного отримання ліцензії на новий вид діяльності, то Верховний Суд в постанові від 11.05.2023 у справі № 160/6220/20 чітко зазначив наступне: «...затримка в отриманні ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним була зумовлена виключно відсутністю законодавчо визначеного порядку отримання таких ліцензій станом на день набрання чинності Законом... Аналізуючи наявність легітимної мети і пропорційність втручання держави у майнові права позивача за обставин, що склалися у цій справі, необхідно взяти до уваги те, що держава не створила правового регулювання і фактичних умов, за яких господарська діяльність платника в спірний період могла б бути законною. Необхідний перехідний період був уведений в дію, проте ретроспективної дії таким положенням законодавець не надав. Отже, притягнення до відповідальності за таких умов не може бути визнане таким, що переслідує законну мету і є пропорційним. Наведене правозастосування відповідає висновку Верховного Суду, викладеному, зокрема, в постановах від 01 грудня 2020 року у справі № 580/1550/20, від 22 грудня 2020 року у справі № 400/4113/19, від 28 жовтня 2021 року у справі № 160/1395/20».

24.02.2025 від заступника керівника Запорізької обласної прокуратури до ЦАГС надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить: рішення Господарського суду Запорізької області від 12.12.2024 у справі № 908/1360/24 залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ «А-Енерго» без задоволення.

Відзив обґрунтований наступним.

Суд першої інстанції правильно застосував норми Закону України «Про управління відходами» (п. 1 ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 44, абз. 1 п. 4 «Прикінцевих та перехідних положень»), які регламентують питання здійснення діяльності з управління небезпечними відходами виключно на підставі ліцензії та відповідно до ліцензійних умов.

Прокурор вважає безпідставними доводи апелянта щодо відсутності порушення інтересів держави при укладанні спірного правочину.

Згідно з ст. 9 Закону України «Про засади внутрішньої і зовнішньої політики», внутрішня політика в екологічній сфері є однією з пріоритетних для держави. Отже, у таких спорах індивідуальне право (інтерес) у формі гарантованого частиною першою статті 42 Конституції України права на підприємницьку діяльність (діяльність з управління відходами), що не заборонена законом, протиставляється публічному інтересу, який виражається у дотриманні вимог екологічної безпеки, забезпеченні державою права на безпечне для життя і здоров`я людини довкілля, гарантованого статтею 50 Конституції України та, за загальним правилом, має безумовний пріоритет. Саме до таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18.10.2018 у справі № 820/3552/17, від 03.09.2019 у справі № 815/3210/18, від 20.08.2020 у справі № 820/6785/16 та від 15.09.2020 у справі № 804/3108/16. Отже, закріплений обов`язок держави забезпечувати екологічну безпеку і підтримувати екологічну рівновагу на території України у взаємозв`язку з закріпленим в законі принципом щодо обов`язковості додержання екологічних нормативів та лімітів використання природних ресурсів при здійсненні господарської, управлінської та іншої діяльності дає підстави для висновку про наявність прямого державного (публічного) інтересу у забезпеченні реалізації зазначених положень.

Ураховуючи те, що забезпечення екологічної безпеки є пріоритетом для держави, метою ліцензування у сфері управління небезпечними відходами є саме забезпечення державою екологічної безпеки та охорони навколишнього природного середовища.

16.01.2024 між Комунальним некомерційним підприємством «Міська лікарня № 7» Запорізької міської ради (Замовник) та ТОВ «А-ЕНЕРГО» був укладений Договір про закупівлю від 16.01.2024 № 20, предметом якого було надання останнім Замовнику послуги із збирання, перевезення, зберігання, знешкодження небезпечних відходів категорії В. На виконання вказаного договору Виконавець надав, а Замовник прийняв та оплатив Послуги на загальну суму 89993,74 грн з ПДВ. 04.03.2024 Замовником та ТОВ «А-Енерго» було підписано Додаткову угоду № 1 до Договору про закупівлю № 20 від 16.01.2024, якою внесеної зміни, зокрема: до п. 4.1 розділу 4 Договору щодо загальної вартості наданих послуг в розмірі 89 993,74 грн та до п. 10.1 розділу 10 Договору щодо строку дії договору до 01.03.2024. Укладенню вказаної Додаткової угоди передувало направлення Замовником на адресу ТОВ «А-ЕНЕРГО» листа від 29.02.2024 № 01-14/79 «Про врегулювання договірних відносин», в якому зазначалось про невідповідність договору вимогам Закону України «Про управління відходами» в частині наявності ліцензії на право провадження господарської діяльності з управління небезпечними відходами. Відповідно до наказу Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 29.03.2024 № 329 ТОВ «А-ЕНЕРГО» отримало ліцензію на право провадження господарської діяльності з управління небезпечними відходами. Отже, під час укладення та виконання спірного договору в період з 16.01.2024 по 01.03.2024, ТОВ «А-ЕНЕРГО» не мало ліцензії на провадження господарської діяльності з управління небезпечними відходами, що є порушенням вимог Закону України «Про управління відходами», який набрав чинності 09.07.2023.

Про наявність у ТОВ «А-ЕНЕРГО» умислу на порушення інтересів держави під час укладання та виконання Договору № 20 від 16.01.2024 за відсутності в нього ліцензії на провадження господарської діяльності з управління небезпечними відходами свідчать в сукупності такі обставини, як: - неповідомлення Замовника під час процедури закупівлі про відсутність у товариства ліцензії на провадження господарської діяльності з управління небезпечними відходами та ненадання відповідної ліцензії (її копії) під час укладення договору про закупівлю; - подання у складі тендерної пропозиції інформації про іншу ліцензію на право провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами, видану згідно з наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 24.04.2018 № 132 відповідно до Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.2016 № 446; - одночасне з вказаними діями гарантування та взяття на себе зобов`язань щодо надання послуг відповідно до вимог законодавства України протягом усього строку виконання Договору (гарантійний лист від 28.12.2023 № 6); - вчинення зазначених дій після оприлюднення та набрання чинності Законом України «Про управління відходами» від 20.06.2022 № 2320-IX та постановою Кабінету Міністрів України № 1278 від 05.12.2023 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з управління небезпечними відходами», якими було впроваджено нові вимоги до ліцензування; - неповідомлення Замовника (починаючи з 09.01.2024) про факт щодо неможливості здійснення товариством господарської діяльності на підставі раніше виданої ліцензії, який настав після подання тендерної пропозиції та до укладення Договору про закупівлю № 20 від 16.01.2024; - продовження вчинення цих дій після укладання Договору № 20 від 16.01.2024, до початку та в процесі його виконання, не зважаючи на свій обов`язок інформувати Замовника в письмовому вигляді про кожну подію, яка могла мати важливе юридичне значення та потребувала негайного реагування Замовника на неї (п. п. 2.1.3. п. 2.1. Договору № 20 від 16.01.2024).

Постанова Верховного Суду від 11.05.2023 по справі № 160/6220/20, на яку посилається Відповідач 2, прийнята за результатами розгляду справи за позовом суб`єкта господарювання до органу податкової служби про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, податкової вимоги, рішення про опис майна у податкову заставу. Вказані рішення органом контролю прийняті за результатами встановленого факту здійснення товариством роздрібної торгівлі пальним без наявності відповідної ліцензії. Надаючи оцінку правомірності прийняття відповідачем актів індивідуальної дії, Верховний Суд проаналізував законодавство в сфері ліцензування роздрібної торгівлі пальним. Отже, спірні правовідносини у вищевказаних справах не є подібними, а господарський суд Запорізької області при винесені рішення від 12.12.2024 по справі № 908/1360/24 вірно не врахував висновки щодо застосування норм права, викладених у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 11.05.2023 у справі № 160/6220/20.

Декларація № 057800/24 про провадження господарської діяльності від 03.01.2024 не надавала ТОВ «А-Енерго» права на провадження господарської діяльності з управління небезпечними відходами.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Дармін М.О., Кощеєв І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.01.2025 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 908/1360/24. Доручено Господарському суду Запорізької області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 908/1360/24.

29.01.2024 матеріали даної справи надійшли до ЦАГС.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю А-ЕНЕРГО на рішення Господарського суду Запорізької області від 12.12.2024 у справі № 908/1360/24; розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні на 25.06.2025 об 11 год. 20 хв.

У судове засідання 25.06.2025 з`явився прокурор та представник відповідача-2. Інші учасники справи правом участі у судовому засіданні не скористалися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином (т. 2, а.с. 48, 48 на звороті).

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник відповідача-2 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. Прокурор заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні.

У судовому засіданні 25.06.2025 колегією суддів оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Встановлені судом обставини справи.

Комунальним некомерційним підприємством Міська лікарня № 7 Запорізької міської ради (Замовник, відповідач-1 у справі), як юридичною особою, яка забезпечує потреби держави або територіальної громади, 21.12.2023 було оприлюднено в електронній системі публічних закупівель за посиланням https://prozorro.gov.ua оголошення про проведення відкритих торгів з особливостями UА-2023-12-21-011862-а, вид предмету закупівлі: Послуги із збирання, перевезення, зберігання, знешкодження небезпечних відходів категорії В, класифікатор та код предмета закупівлі ДК 021:2015:90520000-8: Послуги у сфері поводження з радіоактивними, токсичними, медичними та небезпечними відходами. Очікувана вартість предмета закупівлі 620363,00 грн. Оскарження умов закупівлі: до 28 грудня 2023; кінцевий строк подання тендерних пропозицій 31.12.2023.

Відповідно до вимог Тендерної документації на вищезазначену закупівлю відкриті торги з особливостями, затвердженої протоколом уповноваженої особи № 105 від 21.12.2023 та Додатку № 5 до неї, було визначено, що у складі тендерної пропозиції необхідними для подання документами для підтвердження кваліфікаційних вимог учасник повинен був надати в т.ч. копію дозволу або ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, якщо отримання такого дозволу або ліцензії на провадження такого виду діяльності передбачено законодавством України або лист-пояснення/довідка про підстави ненадання документу/ів з посиланням на норми діючих законодавчих актів або копію/ії роз`яснення/нь державних органів (п. 1 Додатку № 5 до тендерної документації).

Згідно з Реєстром отриманих тендерних пропозицій UА-2023-12-21-011862-а (арк.с. 26) з метою участі у процедурі закупівлі в електронній системі закупівель за № UА-2023-12-21-011862-а, Товариством з обмеженою відповідальністю А-ЕНЕРГО, (відповідач-2 у справі) було подано тендерну пропозицію для участі в закупівлі. Дата подання тендерної пропозиції 29.12.2023.

У складі своєї тендерної пропозиції ТОВ А-ЕНЕРГО було надано Замовнику:

- Супровідний лист № 10 від 28.12.2023 (арк.с. 28), в якому повідомлено, що на вимогу наявності Ліцензії на поводження з небезпечними відходами Товариство надає Наказ Міністерства екології та природних ресурсів України № 132 від 24.04.2018 (збирання, зберігання, оброблення, утилізація, знешкодження) із зазначенням про те, що перевірити наявність та чинність ліцензії можливо за посиланням: https//eco.gov.ua/reyestr-vidanih-licenzij-na-provadzhennya-gospodarskoyi-diyalnosti-z-povodzhennya-z-nebezpechnimi-vidhodami де вказано, що строк дії ліцензії учасника безстрокова;

- Гарантійний лист № 6 від 28.12.2023 (арк.с. 27), відповідно до якого Товариство гарантувало, що бере на себе зобов`язання надавати якісні послуги відповідно до вимог законодавства про медичні відходи, санітарних норм і правил надання послуг з вивезення медичних відходів, затверджених Кабінетом Міністрів України, та у відповідності до умов підписаного договору з урахуванням вимог чинного законодавства із захисту довкілля.

Відповідно до інформації щодо протоколу розкриття тендерних пропозицій, яке відбулось 31.12.2023, було прийнято рішення про визнання учасника відкритих торгів ТОВ А-ЕНЕРГО переможцем. 09.01.2024 в електронній системі закупівель сформовано відповідне повідомлення про намір укласти договір з ТОВ А-ЕНЕРГО.

16.01.2024 між Комунальним некомерційним підприємством Міська лікарня №7 Запорізької міської ради (Замовник, відповідач-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю А-ЕНЕРГО (Виконавець, відповідач-2) був укладений Договір про закупівлю №20 від 16.01.2024 (далі Договір), відповідно до умов якого Виконавець надає Замовнику послуги із збирання, перевезення, зберігання, знешкодження небезпечних відходів категорії В (надалі Послуги) відповідно до переліку, зазначеного в п.п. 1.2. для подальшого знешкодження небезпечних відходів; код згідно ДК 021:2015:90520000-8 Послуги у сфері поводження з радіоактивними, токсичними, медичними та небезпечними відходами. Перелік небезпечних відходів щодо яких надаються послуги із завантаження, перевезення, зберігання небезпечних відходів категорії В, зазначається у Калькуляції (додаток 1) (п. 1.1, п. 1.2 Договору).

Згідно з п.п. 2.1.1 п. 2.1, п.п. 2.3.3. п. 2.3. Договору Виконавець зобов`язується надавати Замовнику Послуги визначені п.п. 1.1., 1.2. цього договору згідно вимог чинного законодавства України та письмової заявки наданої Замовником; Замовник зобов`язується оплачувати надані Виконавцем Послуги у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Додатками.

Відповідно до п.п. 2.1.3 п. 2.1 Договору, Виконавець також зобов`язався інформувати Замовника про кожну подію, яка може мати важливе юридичне значення та потребує негайного реагування Замовника на неї, в письмовому вигляді.

Загальна вартість послуг по даному Договору згідно калькуляції (Додаток №1) складає 616 317,00 грн, у т.ч. ПДВ (20%) 102719,50 грн (п. 4.1. Договору).

В п. 10.1 Договору визначено, що останній набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2024 року.

Матеріали справи свідчать, що на виконання Договору про закупівлю № 20 від 16.01.2024 Виконавець надав Замовнику відповідні Послуги на загальну суму 89993,74 грн з ПДВ, що зокрема підтверджується підписаними сторонами Актами здачі-приймання робіт (надання послуг), копії яких містяться у справі, а саме: № ОУ- від 16.01.2024 на суму 16219,06 грн, № від 17.01.2024 на суму 9986,88 грн, № ОУ- від 25.01.2024 на суму 10454,28 грн, № ОУ- від 01.02.2024 на суму 8166,72 грн, №ОУ- від 08.02.2024 на суму 14210,46 грн, № ОУ- від 15.02.2024 на суму 6866,22 грн, № ОУ- від 22.02.2024 на суму 8107,80 грн, № ОУ- від 29.02.2024 на суму 15982,32 грн (арк.с.34-45).

Замовник оплатив надані Виконавцем Послуги, перерахувавши грошові кошти на рахунок ТОВ А-ЕНЕРГО за платіжними інструкціями № 145 від 23.01.2024 (9986,88 грн), № 146 від 23.01.2024 (16219,06 грн), № 304 від 14.02.2024 (10454,28 грн), № 307 від 14.02.2024 (8166,72 грн), № 308 від 14.02.2024 (14210,46 грн), № 379 від 19.02.2024 (6866,22 грн), № 451 від 26.02.2024 (8107,80 грн), № 531 від 04.03.2024 (15982,32 грн). Копії містяться в матеріалах справи (арк.с. 46-47).

Таким чином, Комунальним некомерційним підприємством Міська лікарня № 7 Запорізької міської ради за Договором № 20 від 16.01.2024 на рахунок ТОВ А-ЕНЕРГО перераховано кошти у загальній сумі 89993,74 грн з ПДВ.

Комунальне некомерційне підприємство Міська лікарня № 7 Запорізької міської ради направило ТОВ А-ЕНЕРГО лист від 29.02.2024 № 01-14/79 Про врегулювання договірних відносин (арк.с. 48), в якому у зв`язку з невідповідністю вимогам Закону України від 20.06.2022 № 2320-ІХ Про управління відходами в частині наявності ліцензії на право провадження господарської діяльності з управління небезпечними відходами та з метою дотримання вимог екологічного законодавства України Замовник просив розірвати Договір №20 від 16.01.2024 з 01.03.2024.

04.03.2024 Замовником та Виконавцем було підписано Додаткову угоду № 1 до Договору про закупівлю № 20 від 16.01.2024, відповідно до змісту якої у зв`язку зі змінами чинного законодавства України у сфері управління з небезпечними відходами, з метою дотримання вимог екологічного законодавства сторони погодили: зменшити загальну суму договору на 526323,26 грн; внести зміни до п. 4.1 розділу 4 Вартість послуг та прядок оплати, виклавши його в редакції згідно з якою загальна вартість наданих послуг складає 89993,74 грн; внести зміни до Додатку 1 (калькуляції) до договору (Додаток №1 до додаткової угоди); внести зміни до п. 10.1 розділу 10 Строк дії договору, виклавши його в редакції згідно з якою договір діє до 1 березня 2024 року. Вказана Додаткова угода є невід`ємною частиною Договору про закупівлю № 20 від 16.01.2024.

Заступник керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області в порядку ст. 53 ГПК України звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом, за яким відкрито провадження у даній справі №908/1360/24

За доводами прокурора згідно відомостей Реєстру ліцензіатів з управління небезпечними відходами, оприлюдненого на веб-сайті Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, під час укладення та виконання Договору № 20 від 16.01.2024 (з 16.01.2024 по 29.02.2024) ТОВ А-ЕНЕРГО не мало ліцензії на здійснення господарської діяльності з управління небезпечними відходами. Вчинення юридичною особою правочину без відповідної ліцензії не лише порушує загальні вимоги цивільного законодавства України, але й не відповідає інтересам держави і суспільства, з огляду на те, що забезпечення екологічної безпеки є пріоритетом для держави, а ліцензування у сфері управління небезпечними відходами є одним з державних засобів для її забезпечення.

Вказане, як зазначено прокурором, є підставою для визнання недійсним оспорюваного договору на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 та ч. 3 ст. 228 ЦК України і застосування наслідків недійсності правочину передбачених цією статтею.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора та представника відповідача-2, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Об`єктом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції, яким визнано недійсним договір про закупівлю на підставі ч. 3 ст. 228 ЦК України як такий, що на момент його вчинення завідомо суперечив інтересам держави та суспільства у сфері екологічної безпеки за наявності умислу відповідача-2, а також застосовано наслідки його недійсності.

Відповідно до положень статей 15, 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільного права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частинами 1 та 3 статті 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою для визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 22.06.2020 у справі №177/1942/16-ц вказано, що …наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 228 ЦК України (якою обґрунтовувалась правова підстава позову), у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Таким чином, колегія суддів констатує, що позовні вимоги про визнання недійсним договору про закупівлю та застосування наслідків його недійсності у цій справі співвідносяться між собою як основна та похідна.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 31.05.2018 у справі № 911/639/17 вказано, що для правильного застосування правових наслідків за приписами ч. 3 ст. 228 ЦК України необхідно встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення угоди, якою із сторін і в якій мірі виконано угоду, протиправні наслідки цієї угоди, а також вину сторін у формі умислу. Наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає, що вона (вони), виходячи з обставин, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеної угоди і суперечність її мети інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Апеляційний господарський суд висновує про недоведеність того, що відповідач-2 при укладенні договору про закупівлю №20 від 16.01.2024 діяв з умислом, що було б обставиною для визнання спірного договору недійсним на підставі ч. 3 ст. 228 ЦК України, виходячи з наступного.

Правові, організаційні, економічні засади діяльності щодо запобігання утворенню, зменшення обсягів утворення відходів, зниження негативних наслідків від діяльності з управління відходами, сприяння підготовці відходів до повторного використання, рециклінгу і відновленню з метою запобігання їх негативному впливу на здоров`я людей та навколишнє природне середовище визначає Закон України «Про управління відходами» від 20 червня 2022 року №2320-IX (далі - Закон № 2320-ІХ) (тут і надалі в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до пункту 38 статті 1 якого управління відходами - комплекс заходів із збирання, перевезення, оброблення (відновлення, у тому числі сортування, та видалення) відходів, включаючи нагляд за такими операціями та подальший догляд за об`єктами видалення відходів.

Господарська діяльність з управління небезпечними відходами здійснюється суб`єктами господарювання на підставі ліцензії, що видається в порядку, встановленому Законом України "Про ліцензування видів господарської діяльності", з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та відповідно до ліцензійних умов здійснення господарської діяльності з управління небезпечними відходами (частина перша статті 44 Закону № 2320-ІХ).

За положеннями частин третьої - сьомої статті 44 Закону № 2320-ІХ до видачі ліцензії обов`язковій перевірці підлягає відповідність матеріально-технічної бази здобувача ліцензії встановленим вимогам. Зазначена перевірка проводиться органом ліцензування за місцем провадження діяльності у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Підставою для проведення перевірки матеріально-технічної бази здобувача ліцензії встановленим вимогам є заява суб`єкта господарювання у сфері управління небезпечними відходами.

Строк здійснення перевірки не може перевищувати 20 робочих днів з дня отримання відповідної заяви. Тривалість проведення перевірки не може перевищувати двох робочих днів.

Здобувач ліцензії під час перевірки матеріально-технічної бази встановленим вимогам забезпечує умови для її проведення та надає на вимогу посадових осіб органу ліцензування документи, необхідні для проведення перевірки.

За результатами перевірки складається акт перевірки матеріально-технічної бази, необхідної для провадження господарської діяльності з управління небезпечними відходами.

Здобувач ліцензії на здійснення комплексу операцій з управління небезпечними відходами після отримання підтвердження відповідності матеріально-технічної бази встановленим вимогам за результатами перевірки подає до органу ліцензування заяву про отримання ліцензії та пакет документів, визначений ліцензійними умовами.

Матеріально-технічна база здобувача ліцензії повинна відповідати технологічним вимогам до здійснення господарської діяльності з управління небезпечними відходами, правилам технічної експлуатації установок та технологічним регламентам.

Технічні та технологічні вимоги до матеріально-технічної бази, її склад, параметри технологічного процесу для здійснення господарської діяльності з управління небезпечними відходами визначаються ліцензійними умовами.

Суспільні відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності, визначає виключний перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, встановлює уніфікований порядок їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності визначає Закон України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02 березня 2015 року №222-VIII (далі - Закон №222-VIII).

Частиною першою статті 6 Закону №222-VIII передбачено, що орган ліцензування видає ліцензії на право здійснення видів господарської діяльності, зазначених у статті 7 цього Закону.

Види господарської діяльності, на здійснення яких державний колегіальний орган видає ліцензії, встановлюються цим Законом.

Міндовкілля є органом ліцензування щодо виду господарської діяльності із управління небезпечними відходами (Перелік органів ліцензування затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 2015 року № 609).

Колегія суддів ураховує роз`яснення Міндовкілля від 15.12.2023 (т. 1, а.с. 102) як органу ліцензування виду господарської діяльності з управління небезпечними відходами, відповідно до яких євроінтеграційний Закон Про управління відходами визначив новий вид ліцензування управління небезпечними відходами. Закон не встановив жодних понять «переліцензування», а виключно визначив новий вид господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню.

Таким чином, у даному випадку має місце новий вид ліцензування - управління небезпечними відходами.

Згідно з пунктом 14-1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності, зокрема, діяльність з управління небезпечними відходами, яка ліцензується з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про управління відходами".

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензування видів господарської діяльності, що відповідно до цієї статті ліцензуються з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах, здійснюється з дотриманням вимог статті 3 цього Закону.

Як вбачається з абз. 4 п. 4 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» у разі внесення змін до нормативно-правових актів у сфері ліцензування, передбачається достатній для реалізації цих змін строк, але не менш як два місяці.

На виконання закріпленого у ст. 3 Закону №222-VIII принципу єдиної державної системи ліцензування, ч. 1 ст. 8 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» визначає, що у разі запровадження ліцензування нового виду господарської діяльності або нової частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, ліцензійні умови провадження нового виду господарської діяльності або нової частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, набирають чинності у строк, необхідний для приведення суб`єктом господарювання своєї діяльності у відповідність із вимогами ліцензійних умов, але не менш як через два місяці з дня їх опублікування.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1278 від 05.12.2023, яка набрала чинності з дня її опублікування (12 грудня 2023 року), затверджено Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з управління небезпечними відходами.

У пункті 3 цієї постанови визначено, що вона набирає чинності з дня її опублікування, крім пунктів 1, 5 переліку постанов Кабінету Міністрів України, що втратили чинність, затвердженого цією постановою, які набирають чинності з 9 січня 2024 року.

У контексті співвідношення вищезазначених положень закону та постанови Кабінету міністрів України, апеляційний господарський суд зауважує на тому, що закон має вищу юридичну силу по відношенню до підзаконних нормативно-правових актів, до числа яких відноситься постанова КМУ.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що проміжок часу між 12.12.2023 (опублікуванням ліцензійних умов) та 10.01.2024 (дата, станом на яку підприємство мало вже отримати ліцензію за новим законом) був значно меншим ніж гарантовано законом (2 місяці з дня опублікування ліцензійних умов), а також недостатнім для того, щоб отримати ліцензію. Так, для видачі ліцензії слід пройти перевірку матеріально-технічної бази, яка триває 20 робочих днів (ч. 4 ст. 44 Закону України «Про управління відходами»). Навіть якщо обчислювати цей строк з дня опублікування ліцензійних умов (12.12.2023), то двадцятий робочий день це 09.01.2024. У свою чергу, документи для отримання ліцензії можуть бути подані лише після встановлення відповідності матеріально-технічної бази (п. 5 Ліцензійних умов). Строк прийняття рішення про видачу ліцензії становить 10 робочих днів з дня одержання заяви про видачу ліцензії (ч. 8 ст. 13 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності»). Отже, навіть якщо заява про видачу ліцензії подається на наступний же день після закінчення строку перевірки матеріально-технічної бази, а ця перевірка була розпочата на наступний же день після опублікування Ліцензійних умов, то за таких обставин рішення про видачу ліцензії могло бути прийнято не раніше 24.01.2024.

Отже, станом на 16.01.2024 (момент укладення спірного правочину) була відсутня можливість отримати ліцензію на здійснення господарської діяльності з управління небезпечними відходами.

За твердженням прокурора (сторінка 5 позовної заяви), перший суб`єкт господарювання (ТОВ «ХАДО-ТЕХНОЛОГІЯ») отримав відповідну ліцензію 01.02.2024.

Ураховуючи наведене, колегія суддів констатує, що станом на 16.01.2024 жоден суб`єкт господарювання в Україні не мав ліцензії на здійснення діяльності з управління небезпечними відходами.

Верховний Суд послідовно у своїх рішеннях підкреслював важливість дотримання суб`єктами владних повноважень принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок, а державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

До спірних правовідносин підлягає застосуванню рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року №1-р/2018 (справа № 1-6/2018), яким сформовано правову позицію щодо верховенства права, а саме - основними елементами конституційного принципу верховенства права є справедливість, рівність, правова визначеність. Конституційні та конвенційні принципи, на яких базується гарантія кожному прав і свобод осіб та їх реалізація, передбачають правові гарантії, правову визначеність і пов`язану з ними передбачуваність законодавчої політики, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005). Принцип правової визначеності вимагає від законодавця чіткості, зрозумілості, однозначності правових норм, їх передбачуваності (прогнозованості) для забезпечення стабільного правового становища.

Наведене узгоджується із сталою практикою ЄСПЛ, яка знайшла своє відображення у справі «Звежинський проти Польщі», в якій Суд підкреслив, що, розглядаючи питання, які мають загальний інтерес, органи державної влади повинні діяти конкретно і дуже послідовно (рішення у справі «Беєлер проти Італії»). Крім того, як охоронець громадського порядку держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (пункт 73).

Суд апеляційної інстанції визнає, що затримка в отриманні відповідачем-2 ліцензії на здійснення господарської діяльності з управління небезпечними відходами зумовлена об`єктивною неможливістю її отримання станом на 16.01.2024 з урахуванням наведеної законодавчо визначеної процедури.

Звідси, колегія суддів не вбачає умислу зі сторони відповідача-2 на вчинення 16.01.2024 правочину з метою нанесення шкоди інтересам держави і суспільства у сфері екологічної безпеки.

Судова колегія також бере до уваги:

- наявність у відповідача-2 ліцензії на право провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами (т. 1, а.с. 99), видану на підставі наказу Мінекології та природних ресурсів України №132 від 24.04.2018;

- подання відповідачем-2 декларації № 057800/24 про провадження господарської діяльності від 03.01.2024 (т. 1, а.с. 98), згідно якої ТОВ А-ЕНЕРГО був отриманий дозвіл на здійснення операцій з оброблення відходів;

- положення п. 1 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про управління відходами», відповідно до якого не потребує отримання ліцензії на здійснення комплексу операцій з управління небезпечними відходами діяльність з приймання та зберігання відходів, якщо протягом одного року прийняті чи утворені відходи передаються суб`єкту господарювання, який має ліцензію на здійснення комплексу операцій з управління небезпечними відходами, за умови подання суб`єктом господарювання звітної інформації (декларації) до інформаційної системи управління відходами;

- те, що 29.03.2024 ТОВ А-ЕНЕРГО отримало ліцензію на право провадження господарської діяльності з управління небезпечними відходами.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів не вбачає у діях ТОВ А-Енерго умислу на вчинення правочину, який би завідомо суперечив інтересам держави та суспільства у сфері забезпечення екологічної безпеки в розумінні ч. 3 ст. 228 ЦК України. Відтак, апеляційний господарський суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним Договору про закупівлю №20 від 16.01.2024, укладений між відповідачем-1 та відповідачем-2.

Як вбачається з Актів здачі-приймання робіт, замовник (КНП «Міська лікарня №7» ЗМР) прийняв без зауважень та оплатив фактично надані послуги у сфері поводження з небезпечними відходами на загальну суму 89 993,74 грн.

У позовній вимозі про стягнення з відповідача-2 на користь відповідача-1 89 993,74 грн., а з відповідача-1 одержані ним за рішенням суду грошові кошти в розмірі 89 993,74 грн. в дохід держави в особі позивача слід відмовити, оскільки зазначена вимога є похідною від основної.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до частини 1 статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: не з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 277 ГПК України).

На підставі вищевикладеного, оскільки доводи апеляційної скарги про недоведеність належними та допустимими доказами невідповідності оспорюваного правочину інтересам держави та наявності умислу на настання протиправних наслідків від його вчинення, знайшли своє підтвердження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення Господарського суду Запорізької області від 12.12.2024 у справі № 908/1360/24 скасувати як таке, що ухвалено при неправильному застосуванні норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275-277, 282-284, 287-289 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю А-Енерго на рішення Господарського суду Запорізької області від 12.12.2024 у справі № 908/1360/24 задовольнити.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 12.12.2024 у справі № 908/1360/24 скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Стягнути з Запорізької обласної прокуратури на користь Товариства з обмеженою відповідальністю А-Енерго витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 7 267,20 грн., про що видати наказ.

Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Запорізької області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 11.08.2025

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя М.О. Дармін