РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.08.2025Справа № 910/5655/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-1" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмаслотрейд" про стягнення збитків у розмірі 287 279,08 грн., без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення 287 279,08 грн. збитків на підставі статей 147, 224, 225 Господарського кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.2025 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін від сторін у встановлений законом строк не надано.

11.06.2025 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, в якому останній просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

17.06.2025 року позивачем до суду подано відповідь на відзив відповідача, в якому останній просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

24.06.2025 року відповідачем до суду подано заперечення на відповідь на відзив позивача, в яких останній просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Предметом позову є вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків у розмірі 287 279,08 грн. за неналежне виконання умов CMR накладних за № 020102 та № 060102 на підставі статей 147, 224 Господарського кодексу України у зв`язку з тим, що в ході митного оформлення вантажу, що був завантажений відповідачем, митний орган дійшов висновку про те, що відповідачем було надано недостовірні відомості щодо фактичних даних про товар, а саме про його основні характеристики та термін придатності, що є необхідним для визначення коду товару та безпосередньо впливає на митну вартість вантажу, що в подальшому призвело до вимушеного перебуванням транспортних засобів підприємства перевізника з вини відправника вантажу разом з водіями підприємства перевізника в період з 08.01.2025 року по 14.02.2025 року в зоні митного контролю завантажені тимчасово вилученим товаром і неможливістю покинення території митниці, як наслідок підприємство зазнало реальних втрат зокрема водіям виплачувалась заробітна плата та добові витрати на відрядження.

Судом встановлено, що 16.11.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-1" (позивач, перевізник) та Brightford LTD (замовник) укладено Договір № 16112021 (Договір) відповідно до умов пункту 1.1 якого предметом даного Договору є виконання послуг перевезення вантажу, погодженого у заявці відповідно до вимог законодавства України, міжнародних угод і Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (КДПВ), Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП (Конвенція МДП), а замовник приймає та здійснює оплату наданих перевізником послуг.

Відповідно до пункту 3.1.1 Договору замовник зобов`язаний надавати пакет документів, необхідних для безперешкодного перевезення вантажів по всьому маршруту.

Згідно з пунктом 5.4 Договору замовник несе повну матеріальну відповідальність перед перевізником за будь-які спричинені йому збитки, зумовлені відсутністю, недостатністю, неправдивістю, чи підробкою товарно-супровідних документів, що сталися з вини замовника або будь-якої іншої особи, що діяла від імені та/або в інтересах замовника.

Пунктом 7.1 Договору визначено, що всі спори і розбіжності, які можуть виникнути з цього Договору або у зв`язку із ним будуть вирішуватися дружнім шляхом. Якщо це виявиться неможливим, то вони будуть передані на розгляд в Господарський суд за місцем знаходження перевізника. Сторони погодили, що строк позовної давності складає 3 роки. До спірних правовідносин застосовуються норми законодавства України.

На виконання умов Договору замовником були надані заявки № 100 та № 101 щодо перевезення технічної олії за маршрутом Україна, Полтавська область, село Омельник, вулиця Козацька, будинок 8Б - Bulmarket DM, 100 Tutrakan, Boulevard, 700, Ruse, Bulgaria з ціною перевезень 85 доларів США за 1 тону вантажу.

На виконання вказаних заявок позивачем направлено транспортні засоби BC6482TI/BC1013XG та BC6471TI/BC0895XG до села Омельник Полтавської області. Відповідач здійснив завантаження вказаних транспортних засобів технічною олією у кількості 24 340 кг та 24 460 кг відповідно, за фактом чого складено накладні CMR № 020102 від 02.01.2025 року та № 060102 від 06.01.2025 року.

08.01.2025 року вищевказані транспортні засоби позивача прибули до пункту пропуску "Рені-Джюрджюлешть" митного поста "Придунайський" Одеської митниці (Одеська область, місто Рені, Дорога Дружби, 20), де вони були затримані Одеською митницею у зв`язку із виявленням в ході огляду товару невідповідності відомостей щодо вантажу у товаросупровідних документах.

22.01.2025 року державним інспектором УБПМП Одеської митниці складено протоколи про порушення митних правил за № 0045/UA500000/2025 та за № 0046/UA500000/2025 відносно відповідача з підстав, що спрямовані на переміщення вантажу через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, шляхом подання митному органу як підстави для переміщення товарів, документів, які містять неправдиві відомості щодо терміну придатності вантажу, порушуючи вимоги частини 1 статті 483 Митного Кодексу України.

13.02.2025 року вищевказані транспортні засоби виїхали з пункту пропуску для автомобільного сполучення "Рені-Джюрджюлешть" митного поста "Придунайський" Одеської митниці та прибули до складу Одеської митниці "Одіссей" (Одеська область, Таїровська селищна рада, Іллічівська дорога, 9).

14.02.2025 року вантаж з вищевказаних транспортних засобів був перелитий, а транспортні засоби були звільнені та випущені з території складу Одеської митниці "Одіссей".

З огляду на вищевказані обставини позивач заявляє вимоги про стягнення з відповідача збитків у загальному розмірі 287 279,08 грн., з яких упущена вигода за незавершені перевезення двох вантажів у розмірі 173 344,92 грн., добові витрати двох водіїв на відрядження за період з 08.01.2025 року по 14.02.2025 року у розмірі 53 960,00 грн., заробітна плата двох водіїв включаючи ЄСВ за період з 08.01.2025 року по 14.02.2025 року у розмірі 51 681,80 грн., витрати на переміщення двох автопоїздів з пункту пропуску до митного складу у розмірі 8 292,36 грн.

Приписами статті 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Отже, деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли за нормами Цивільного кодексу України відповідальність настає незалежно від вини. Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою також є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, обов`язок доказування покладається на сторони. Докази повинні бути належними та допустимими (статті 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, враховуючи умови Договору (пункт 3.1.1 Договору) сторони погодили, що саме замовник, тобто Brightford LTD є особою, яка має надавати пакет документів, необхідний для перевезення вантажу (товаросупровідні документи), і саме замовник несе відповідальність за будь-які недоліки таких документів (пункт 5.4 Договору), внаслідок чого перевізнику можуть бути завдані збитки.

Отже, доказів порушення прав позивача щодо надання відповідачем недостовірних відомостей щодо фактичних даних про товар, а саме про його основні характеристики та термін придатності, що в подальшому призвело до вимушеного перебуванням транспортних засобів підприємства перевізника з вини відповідача та вантажу в зоні митного контролю з тимчасовим вилученим товару і неможливістю покинення території митниці, які в подальшому завдали збитків у загальному розмірі 287 279,08 грн., а також наявності між позивачем та відповідачем будь-яких господарських відносин, у тому числі укладених між сторонами відповідних договорів, позивачем суду не надано.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, позивачем не доведено, а судом не встановлено наявності усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення, а саме порушення відповідачем умов Договору, наявності завданих збитків з боку відповідача, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, а також вини відповідача.

За таких обставин, відсутні правові підстави для задоволення позову, тому в позові про стягнення з відповідача збитків у загальному розмірі 287 279,08 грн. слід відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (частина 1 статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21.01.1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пункту 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04) від 10.02.2010 року у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, пункт 29).

Інші доводи, на які посилався позивач, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо відмови у задоволенні позову.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та у строк, які визначені розділом IV ГПК України.

Суддя С.О. Чебикіна