ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2025 р. Справа№ 910/14682/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Тарасенко К.В.

Кравчука Г.А.

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 17.07.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 06.02.2025 (повний текст складено та підписано 14.04.2025)

та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичне Об`єднання "Проект монтаж наладка"

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва

від 30.04.2025 (повний текст рішення складено 02.05.2025)

у справі №910/14682/20 (суддя Джарти В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичне Об`єднання "Проект монтаж наладка"

до Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

про стягнення 1 278 077,23 грн (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 19.12.2024)

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергетичне Об`єднання "Проект монтаж наладка" (далі - позивач, Товариство) до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (далі - відповідач, Укртрансгаз) про стягнення 782 782,39 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором підряду № від 26.08.2016.

В процесі розгляду справи позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 617 466,66 грн, інфляційні нарахування в розмірі 528 387,80 грн та 3% річних у розмірі 132 222,77 грн, яку суд прийняв до розгляду.

Короткий зміст оскарженого рішення та додаткового рішення місцевого господарського суду та мотиви їх прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.02.2025 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичне Об`єднання "Проект монтаж наладка" про стягнення 1 278 077, 23 грн (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 19.12.2024) задоволено повністю.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичне Об`єднання "Проект монтаж наладка" 617 466,66 грн заборгованості за договором, 132 222,77 грн три проценти річних, 528 387,80 грн інфляційних втрат та 19 171,46 грн судового збору.

Приймаючи оскаржуване рішення суд враховуючи те, що сума боргу Укртрансгаз, яка складає 617 466,66 грн, підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав належні документи, які свідчать про відсутність вказаної заборгованості перед позивачем, дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача вказаної суми боргу, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню.

Такж суд, перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, вважав його арифметично вірним, та дійшов висновку, що за розрахунком суду з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 132 222,77 грн три проценти річних та 528 387,80 грн інфляційних втрат за період з 29.09.2027 по 18.12.2024, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, суд вважав відстуніми підстави для зменшення розміру штрафних санкцій, про що просив відповідач, оскільки три проценти річних та інфляційні втрати не можуть бути зменшені за аналогією неустойки (пені) на підставі частини 3 статті 551 ЦК України, оскільки ані проценти річних, ані інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а мають компенсаційний характер.

Стосовно заяви відповідача про те, що Товариством поданий позов поза межами трирічного строку позовної давності, суд зауважив про відсутність підстав застосування наслідків її пропуску, оскільки станом на 12.03.2020 (початок дії карантину) трирічний строк позовної давності на звернення із даною позовною заявою не був пропущений Товариством.

Додатковим рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2025 стягнуто з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичне Об`єднання "Проект монтаж наладка" 10 236,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Приймаючи додаткове рішення, суд дійшов висновку, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданими адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, з огляду на що, керуючись приписами частини 4 статті 129 ГПК України, суд дійшов висновку, що на позивача має бути покладено обов`язок відшкодування Товариству витрати на професійну правничу в розмірі 10 236,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їх доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення від 06.02.2025 у справі №910/14682/20 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято місцевим судом при нез`ясуванні обставин, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими та з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. При цьому скаржник зазначив про наявність виключних обставин для зменшення розміру процентів річних та інфляційних втрат. Апелянт зазначив, що стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань у повному обсязі може ускладнити (унеможливити) виконання АТ "Укртрансгаз" покладених на нього функцій та спричинить ризики у вигляді зриву до опалювального сезону 2025/2026, у зв`язку з чим наявні підстави для зменшення на 90% суми нарахованих 3% річних та інфляційних втрат. Також скаржник стверджує про безпідставність висновку суду першої інстанції щодо незастосування строків позовної давності, оскільки вимоги про стягнення грошових коштів передбачених ст. 625 ЦК України не є додатковими вимогами, в розумінні ст. 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу строку позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення строку позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. До того ж скаржник стверджує про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке полягає у тому, що при прийнятті

оскаржуваного рішення, судом взято до уваги експертний висновок №22101/21-32/22102/21-33 від 11.11.2021, який було подано позивачем з порушенням ч. 8 ст. 80 ГПК України.

Також не погодившись з додатковим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергетичне Об`єднання "Проект монтаж наладка" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 59 898,00 грн.

Апелянт указує на те, що додаткове рішення ухвалено місцевим судом з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. При цьому апелянт посилається на те, що ним подано до суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Подольною Т.А.; суд не вказав, які саме витрати зазначені позивачем не підлягають відшкодуванню; судом не враховано, що саме відповідач протягом всього часу розгляду справи змінював свою правову позицію та саме з вини відповідача розгляд справи триває майже п`ять років, а правова позиція позивача не змінювалось протягом, майже п`яти років розгляду справи.

Також апелянт зазначив, що попередній орієнтовний розмір понесених судових витрат на правничу допомогу у зв`язку з апеляційним розглядом справи складає 30 000,00 грн.

Узагальнені доводи та заперечення сторін

12.05.2025 через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому останній заперечив доводи викладені в ній, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Доводи позивача зводяться до того, що:

- прострочення відповідача виникло у червні-серпні 2017 року, тобто задовго до початку повномасштабної військової агресії РФ проти України та відповідно триває майже 7 років, в контексті чого збільшення суми боргу за рахунок нарахованих на таку суму 3% річних та інфляційних втрат є мірою відповідальності боржника та є відшкодуванням матеріальних втрат (збитків) позивача від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів;

- строк позовної давності за спірними вимогами позивачем не пропущений;

- позивач подав до суду докази, зокрема Експертний висновок № 22101/21-32/22102/21-33 від 11.11.2021 у відповідності до вимог процесуального законодавства.

Також позивач зазначив, що попередній орієнтовний розмір понесених судових витрат на правничу допомогу у зв`язку з апеляційним розглядом справи складає 35 000,00 грн.

05.06.2025 через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому останній заперечив доводи викладені в ній, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення місцевого суду - без змін.

Відповідач посилається на те, що зміст апеляційної скарги позивача зводиться до його особистої незгоди з додатковим рішенням, без будь-яких правових обгрунтувань такої незгоди. Також відповідач зазначив, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження реальних витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг, заяв та клопотань сторін

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.05.2025 апеляційну скаргу АТ "Укртрансгаз" у справі №910/14682/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Кравчук Г.А., Яценко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2025 у справі №910/14682/20. Судове засідання призначено на 29.05.2025. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/14682/20.

15.05.2025 матеріали справи №910/14682/20 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді від 21.05.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичне Об`єднання "Проект монтаж наладка" у справі №910/14682/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Кравчук Г.А., Яценко О.В.

22.05.2025 через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання про стягнення витрат на правову допомогу.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2025, у зв`язку з перебуванням судді Яценко О.В. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/14682/20.

Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 29.05.2025, справу №910/14682/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Коробенко Г.П. (головуючий), судді: Кравчук Г.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2025 колегія суддів постановила здійснювати розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2025 у справі №910/14682/20 спочатку колегією суддів у складі: Коробенка Г.П. (головуючий, доповідач) судді Кравчук Г.А., Тарасенко К.В., яка визначена протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.05.2024. Розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2025 у справі №910/14682/20 призначено на 03.07.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичне Об`єднання "Проект монтаж наладка" на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 30.04.2025 у справі №910/14682/20. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичне Об`єднання "Проект монтаж наладка" на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 30.04.2025 у справі №910/14682/20 призначено до спільного розгляду з апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2025 у справі №910/14682/20. Судове засідання призначено на 03.07.2025.

У судовому засіданні 03.07.2025 оголошено перерву до 17.07.2025.

14.07.2025 через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яку суд задовольнив ухвалою від 17.07.2025.

У судовому засіданні 17.07.2025 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників учасників сторін

У судове засідання 17.07.2025 з`явились представники сторін, які надали свої пояснення.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги відповідача, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. Також підтримав доводи апеляційної скарги на додаткове рішення, просив скасувати додаткове рішення та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 59 898,00 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення від 06.02.2025 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Також заперечив проти доводів апеляційної скарги позивача, просив додаткове рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

26.08.2016 між Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз", як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергетичне об`єднання "Проект Монтаж Наладка", як підрядником, був укладений договір № (далі - договір).

Відповідно до пункту 2.1 договору виконавець бере на себе зобов`язання на свій ризик виконати власними матеріалами і механізмами та обладнанням замовника, згідно проектно-кошторисної документації, розробленої згідно умов договору, за технічним завданням замовника, виконати наступну роботу:

Ремонт пунктів вимірювання витрат на ГРС УМГ "Львівтрансгаз" (об`єкт) (лот № 5), зокрема:

- Розробити проектно-кошторисну документацію. Склад і об`єм робіт визначаються згідно "Технічних вимог і якісних характеристик предмета закупівлі" та Технічних умов замовника і дефектних актів, які є невід`ємною частиною Технічного завдання. При цьому, повинні бути враховані всі вимоги нормативних документів в т.ч. відомчих розпорядних документів Замовника, які регулюють предмет цього договору.

Погодити готову проектно-кошторисну документацію з замовником, а в разі необхідності - також з уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування, а також провести експертизу проектно-кошторисної документації у встановленому вимогами нормативних документів в т.ч. відомчими розпорядчими документами порядку і в строк встановлений цим договором.

Здійснити поставку обладнання за переліком і вимогами, зазначеними в кошторисній частині затвердженої проектно-кошторисної документації;

Виконати монтажні та пуско-налагоджувальні роботи у відповідності до затвердженої проектно-кошторисної документації та провести атестацію (підтвердження відповідності) вузлів обліку територіальними органами Департаменту технічного регулювання Мінекономрозвитку України, та здати в експлуатацію об`єкт, який є предметом цього договору.

Розділом 1 договору передбачено, що об`єктом за цим договором є ГРС Луцьк, с. Підгайці, Луцький р-н, Волинська область.

Пунктом 3.1 договору передбачена загальна ціна цього договору - 13 027 221,67 грн.

Згідно з пунктом 3.4 договору розрахунки замовник проводить шляхом перерахування коштів на банківський рахунок підрядника протягом 90 днів після підписання сторонами актів виконаних робіт та актів приймання - передачі обладнання, або іншими, не забороненими чинним законодавством способами.

Відповідно до пункту 3.8 договору остаточний розрахунок за цим договором проводиться замовником не пізніше 90 днів після завершення виконання робіт, визначених у пункті 2.1 цього договору, включаючи усунення виявлених під час приймання недоліків, після підписання сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт.

У пункті 5.1 договору сторони передбачили, що строк здачі робіт за договором складає 240 днів після підписання сторонами цього договору.

Відповідно до пункту 14.1 договору приймання-передача виконаних робіт здійснюється у відповідності з чинним порядком і оформляється актом. Порядок і черговість здачі об`єкта, обов`язки сторін визначаються календарним планом та технічним завданням.

Згідно з пунктом 21.1 договір набирає чинності з моменту підписання та діє протягом 240 днів з дати підписання, за умови наявності з 01 січня 2017 року фактичного обсягу видатків замовника на оплату послуг, що є предметом цього договору.

До договору № від 26.08.2016 сторонами був погоджений календарний план (додаток № 2). Зокрема, 1 Етап - розроблення та погодження проектно-кошторисної документації; 2 Етап - здійснення підрядником поставки замовнику обладнання; 3 Етап - отримання підрядником допусків до робіт, виконання робіт з демонтажу та утилізації старого обладнання на об`єктах, отримання необхідних документів та обладнання, яке підлягає монтажу, виконання ремонтних та пусконалагоджувальних робіт, підтвердження відповідності вузла обліку газу в територіальних органах Департаменту технічного регулювання Мінекономрозвитку України, передача підрядником виконаних робіт.

Судом встановлено, що на виконання умов договору замовник прийняв, а підрядник поставив обладнання та виконав роботи на загальну суму 12 545 084,37 грн.

Вказані обставини підтверджуються долученими позивачем до матеріалів справи документами, а саме: Актом № 5 здачі-приймання послуг (проектної документації) від 26.12.2016 - проектні роботи з ремонту пункту вимірювання витрат газу на ГРС Луцьк УМГ "ЛЬВІВТРАНСГАЗ" вартістю 72 000, 00 грн; видатковою накладною № 9 від 17.01.2017 щодо поставки обладнання - блочний вузол підготовки газу БПГ -2ФСГ-200-6.3/1-1 (комплект) вартістю 1 389 765,24 грн; видатковою накладною № 3 від 17.01.2017 щодо поставки обладнання - блочний вузол обліку газу УУГ-Б-1-300-6.3-1-2/300-1 (комплект) вартістю 8 266 053,28 грн; видатковою накладною № 4 від 17.01.2017 щодо поставки обладнання - блочний вузол обліку газу УУГ-Б-1-80-6.3 (комплект) вартістю 2 131 443,60 грн; видатковою накладною № 18 від 27.01.2017 щодо поставки обладнання - комплект модульно-штирьового заземлення WTG-III/UTG (комплект) вартістю 56 943,00 грн; видатковою накладною № 23 від 14.02.2017 щодо поставки обладнання - розподільний щит ЩР у складі: корпус щита навісний, Pragma, код PRA 20113 - 1 шт,; дверцята корпусу Pragma, код PRA 161113 - 1 шт.; вимикач навантаження iSW 2Р, 1н =20 А, код A9S60220 - 1 шт.; автоматичний вимикач iC60N 2Р. 1н=20 А, крива С, код A9F79216 - 1 шт.; автоматичний вимикач iC60N 2Р, Ін =16 А, крива С, код A9F79216 -1 шт.; автоматичний вимикач iC60N IP, Ін =16 А, крива В, код A9F78106 -3 шт.; обмежувач перенапруги IP+N, iPF20, A9L15592 - 1 шт. вартістю 11412,59 грн; Актом № 1 приймання виконаних будівельних робіт за червень 2017 року на суму 75 930,26 грн; Актом № 2 приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2017 року на суму 485 573,54 грн; Актом № 3 приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2017 року на суму 55 962,86 грн.

У порушення умов укладеного договору Укртрансгаз лише частково оплатив поставлене обладнання та виконані роботи шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача 17.02.2017 у розмірі 72 000,00 грн, 28.02.2017 у розмірі 11 844 205,12 грн, 14.03.2017 у розмірі 11 412,59 грн, отже загальною сумою 11 927 617,71 грн.

Також Товариством до матеріалів справи був долучений Акт звірки розрахунків за період з 01.08.2016 по 30.09.2017 за договором № , згідно з яким відповідач має перед позивачем заборгованість у сумі 617 466,66 грн вказаний акт складений, підписаний та скріплений печатками обох сторін без зауважень.

27.06.2018 Товариство скерувало претензію за вих. № 10-1 про сплату заборгованості за договорами № , № , № , № , № у загальному розмірі 2 408 551,44 грн.

Оскільки вказана претензія залишена без виконання, заборгованість не погашена - Товариство звернулось із цим позовом до суду в межах якого просило стягнути з Укртрансгаз 617 466,66 грн заборгованості за договором № , 132 222,77 грн три проценти річних та 528 387,80 грн інфляційних втрат за період з 29.09.2027 по 18.12.2024.

У свою чергу, відповідач проти позовних вимог заперечив, мотивуючи це тим, що на адресу АТ "Укртрансгаз" 17.07.2018 надійшов лист позивача за № 17/07 відповідно до якого було ініційовано прощення боргу на підставі статті 605 ЦК України, який виник у зв`язку з невиконанням умов договорів № , № , № , № , № від 29.08.2016 на загальну суму 2 408 551,44 грн.

Як вказує відповідач, на підставі даного листа між сторонами підписано угоду про припинення зобов`язання прощенням боргу (договір зареєстровано у філії АТ "Укртрансгаз" - "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" 18.07.2018 № ), тому відповідач вважає, що зобов`язання щодо врегулювання заборгованості у розмірі 617 466,66 грн, яка виникла у АТ "Укртрансгаз" перед ТОВ "ЕО "Проект Монтаж Наладка" при виконанні договору № від 26.08.2016 є припиненими на підставі угоди про прощенням боргу від 17.07.2018 (від 18.07.2018 № ). Крім того Укртрансгаз зауважував про те, що оскільки останній акт виконаних робіт був підписаний 03.08.2017, то Товариством поданий цей позов поза межами трирічного строку позовної давності. Також відповідач просив суд у разі задоволення позовних вимог зменшити розмір інфляційних втрат та трьох процентів річних на 90 %.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів сторін

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг та надані сторонами пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваних судових актів, дійшов висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з такого.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що укладений між ТОВ "ЕО "Проект Монтаж Наладка" та АТ "Укртрансгаз" договір № від 26.08.2016 є змішаним договором, оскільки містить в собі елементи як договору поставки, так і договору підряду.

Згідно з частиною 2 статті 628 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

При цьому частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Також згідно з частиною 1 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до частини 1 статті 838 Цивільного кодексу України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи.

Згідно з частиною 1 статті 839 Цивільного кодексу України підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення, строки виконання роботи або її окремих етапів (ст.ст. 843, 846 Цивільного кодексу України).

Приписами статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Сторонами на власний розсуд умовами пункту 3.3 та 3.4 договору погоджено порядок виконання умов договору в частині проміжних оплат за договором на підставі підписаних актів виконаних робіт та актів прийняття-передачі обладнання, відповідно до календарного плану зазначеного в пункті 2.1 договору.

При цьому, поетапна оплата робіт, визначена сторонами у пункті 3.3 договору, не залежить від виконання відповідачем робіт на загальну ціну цього договору. Така оплата (остаточна) погоджена сторонами у іншому пункті договору (пункт 3.8), відповідно до якої остаточний розрахунок за цим договором проводиться замовником не пізніше 90 днів після повного завершення виконання робіт, визначених у пункті 2.1 цього договору, включаючи усунення виявлення під час приймання недоліків, після підписання сторонами акта приймання-передачі виконаних робіт.

Суд зауважує, що в даному випадку поставка позивачем обладнання та виконання робіт стосується окремих етапів робіт на суму 12 545 084,37 грн, оплата яких здійснюється відповідачем відповідно до пункту 3.3 договору на підставі підписаних сторонами без зауважень видаткових накладних, актів здачі-приймання послуг та актів приймання виконаних будівельних робіт.

Суд враховує, що згідно зі статтею 853 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до частини 1 статті 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Таким чином, при укладенні договору № від 26.08.2016 сторони були вільні у визначенні умов договору, на свій розсуд приймали даний правочин на певних встановлених умовах, узгодили ці умови, підписавши договір.

Матеріали справи не містять мотивованої відмови відповідача від приймання виконаних позивачем робіт з підстав неналежної якості, обсяг виконаних робіт погоджений сторонами.

Всупереч умовам укладеного договору Укртрансгаз лише частково здійснив оплату поставленого обладнання та виконаних робіт, внаслідок чого за ним обліковується заборгованість у розмірі 617 466,66 грн.

До того ж судом встановлено, що за період з 01.08.2016 по 30.09.2017 за договором № сторонами складений, підписаний та скріплений печатками юридичних осіб Акт звірки розрахунків, згідно з яким відповідач має перед позивачем заборгованість у сумі 617 466,66 грн.

Враховуючи що в матеріалах справи відсутні та відповідачем суду не надано належних та допустимих доказів, у розумінні статей 76-79 ГПК України, які б свідчили про сплату виконаних позивачем та прийнятих відповідачем робіт в сумі 617 466,66 грн, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про порушення відповідачем умов укладеного сторонами договору в частині проведення повної оплати за виконані позивачем роботи, з огляду на що позовні вимоги про стягнення з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" основного боргу в сумі 617 466,66 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем його договірних зобов`язань, позивач також просив суд стягнути з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" 132 222,77 грн 3% річних та 528 387,80 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з 29.09.2027 по 18.12.2024.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, постанови Верховного Суду від 04.10.2019 у справі № 915/880/18, від 26.09.19 у справі № 912/48/19, від 18.09.2019 у справі № 908/1379/17 тощо).

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18). Визначене частиною 2 статті 625 ЦК України право стягнення трьох процентів річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).

Суд першої інстанції встановивши, що відповідач допустив прострочення розрахунків з позивачем за поставлене обладнання та виконані роботи, дійшов правильного висновку про наявність підстав для застосування до нього відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 ЦК України.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд апеляційної інстанції встановив, що він є обґрунтованим та арифметично вірним, у зв`язку з чим погоджується з судом першої інстанції, що позовна вимога про стягнення 528 387,80 грн інфляційних втрат та 132 222,77 грн 3% річних підлягає задоволенню в цій частині.

Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі фактично стосуються того, що місцевим судом не було зменшено розмір процентів річних та інфляційних втрат.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Суд звертає увагу відповідача на те, що законом не передбачено права суду на зменшення інфляційних втрат, у зв`язку з чим інфляційні втрати підлягають стягненню з відповідача у заявленому розмірі.

Стосовно зменшення 3% річних суд зауважує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 2.07.2025 у справі №903/602/24 сформувала висновок про те, що три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є законодавчо встановленим та мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому розмір процентів річних, який становить три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.

Отже, у суду першої інстанції не було підстав для зменшення розміру заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат, у зв`язку з чим, судом першої інстанції вмотивовано задоволено позовні вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат у повному обсязі. Доводи скаржника про неправильне застосування судом ст. 625 ЦК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

При цьому колегією суддів враховано, що апелянт ходить до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне знаячення для економіки та безпеки держави. Однак, наразі позивач також здійснює свою господарську діяльність в умовах воєнного стану, а тому надання переваги в даному випадку державному сектору над приватним суперечить принципу справедливості.

Щодо доводів скаржника, наведених в апеляційній скарзі про сплив строків позовної давності, колегія суддів зазначає таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" постановлено відмінити з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Отже, в період з 11.03.2020 по 30.06.2023 на всій території України діяв карантин з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19.

Тобто було запроваджено механізм, за якого позовна давність на період дії карантину продовжується на строк дії таких обставин.

Верховний Суд у постанові від 22.09.2022 у справі № 920/724/21 зазначив, що суди під час аналізу вимог про застосування строків позовної давності зважають на те, що їх продовження в період дії карантину є безумовним та автоматичним в силу закону. А тому обґрунтування причин, за яких дія карантину не дала б змоги особі подати позов вчасно, не вимагається.

Суд зазначає, що строк загальної позовної давності для звернення до суду з вимогою про стягнення спірної заборгованості, станом на час введення карантину не сплинув, у зв`язку з чим, звернення позивача з вимогою до суду про стягнення такої заборгованості відбулося в межах позовної давності.

До того ж, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Президент України своїм Указом від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" ввів воєнний стан в Україні з 24.02.2022.

У подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався.

Законом України від 15.03.2022 №2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" внесено зміни до Цивільного кодексу України щодо строків позовної давності. Зокрема, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено п. 19, який передбачає, що на період дії воєнного і надзвичайного стану продовжуються загальні і спеціальні строки позовної давності установлені статтями 257-259 ЦК України.

Отже, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259 ЦК України продовжуються на строк його дії.

З огляду на викладене позивач звернувся до суду з позовною заявою в межах строку позовної давності.

Доводи апелянта, наведені в апеляційній скарзі про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що полягає у тому, що при прийнятті оскаржуваного рішення, судом взято до уваги експертний висновок №22101/21-32/22102/21-33 від 11.11.2021, який було подано позивачем з порушенням ч. 8 ст. 80 ГПК України, колегія суддів відхиляє як безпідставні, оскільки матеріалами справи підтверджується дотримання процесуальних строків на подачу позивачем додаткових доказів, які суд першої інстанції правомірно долучив до матеріалів справи.

У свою чергу, викладені в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони грунтуються виключно на власному тлумаченні скаржником спірних правовідносин та норм чинного законодавства, зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, та не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз".

Щодо додаткового рішення суд апеляційної інстанції зазначає таке.

За приписами пункту 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із частиною 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно із статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати суду при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Зокрема, згідно із положеннями частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Відповідно до положень частин 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Виходячи зі змісту наведених положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що узгоджується з принципом змагальності сторін.

Тобто у розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу з власної ініціативи. Такий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Разом з тим у частині 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу, та не покладати такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат, понесених нею на правову допомогу повністю або частково - керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами.

Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання критеріїв визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу (статті 126, 129 Господарського процесуального кодексу України), дає підстави дійти висновку, що вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу по суті (розміру суми витрат, які підлягають відшкодуванню) є обов`язком суду, зокрема, шляхом надання оцінки доказам поданим стороною із застосуванням критеріїв визначених у статті 126 та частинах 5 - 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо.

З метою надання правничої допомоги 16.09.2020 між адвокатською компанією "Полонський і Партнери" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергетичне об`єднання "Проект монтаж наладка" укладено договір №16/09 про надання правової допомоги, а саме представництво інтересів ТОВ "Енергетичне об`єднання "Проект монтаж наладка" в Господарському суді міста Києва, Північному апеляційному господарському суді, Верховному Суді по господарській справі зі стягнення заборгованості, 3% річних, інфляційних втрат та пені за договором № від 26.08.2016.

16.09.2020 між адвокатською компанією "Полонський і Партнери" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергетичне об`єднання "Проект монтаж наладка" укладено Додаткову угоду № 1 відповідно до якої затверджено порядок оплати за надання правової допомоги по господарській справі зі стягнення заборгованості.

Додатковою угодою № 1 від 16.09.2020 встановлено, що за складання кожного процесуального документу по господарській справі, Клієнт сплачує адвокату 50% від прожиткового мінімуму на одну особу встановленого Законом України "Про державний бюджет України на 2020 рік", а саме 1 059 грн., також встановлена вартість складання позовної заяви у розмірі - 6 000,00 грн., одного судодня - 4 000,00 грн., вартість консультацій та узгодження правової позиції за 1 год. складає - 1 059 грн.

23.09.2024 між адвокатською компанією "Полонський і Партнери" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергетичне об`єднання "Проект монтаж наладка" укладено Додаткову угоду № 2 відповідно до якої затверджено порядок оплати за надання правової допомоги по господарській справі № 910/14682/20 зі стягнення заборгованості.

Додатковою угодою № 2 від 23.09.2024 встановлено, що за складання кожного процесуального документу по господарській справі, Клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі одного прожиткового мінімуму на одну особу встановленого Законом України "Про державний бюджет України на 2024 рік", а саме 2 920 грн за одну годину роботи адвоката.

На підтвердження факту надання правничої допомоги позивачем до суду були надані копія звіту про хід та результати виконання доручення від 10.02.2025 та опис виконаних адвокатом робіт.

Таким чином, матеріали справи містять документи, які свідчать про реальність надання правової допомоги.

Разом з тим, у вирішенні питання щодо витрат ТОВ "Енергетичне Об`єднання "Проект монтаж наладка", колегія суддів враховує, що розгляд даної справи не потребував тривалої підготовки та опрацювання значної кількості нормативно-правових актів і узагальнення нової судової практики, а тому, на переконання апеляційного суду, заявлений представником позивача розмір витрат на правничу допомогу не повною мірою відповідає обсягу фактично наданих адвокатом послуг і є надмірним. Такі витрати не мають характеру необхідних і не співрозмірні із виконаною позивачем роботою в суді першої інстанції. Окрім того, колегія суддів враховує, що у провадженні Господарського суду міста Києва перебували аналогічні справи (№910/10081/22, №910/16004/20, №910/13871/20, №910/16007/20, №910/14682/20), в яких нормативно-правове регулювання спірних правовідносин та обставини даних справ є взаємопов`язані одна з одною, враховуючи, що стосуються п`яти ідентичних договорів підряду №, №, №, №. До того ж адвокат-заявник неодноразово надає адвокатські послуги позивачу, тобто був раніше обізнаний і з правовою ситуацією у даному провадженні, і з судовою практикою в подібних спорах.

Метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.10.2021 у справі № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19).

Водночас процедура стягнення витрат на правову допомогу не може використовуватися як інститут безпідставного збагачення та як інститут покарання за недобросовісну процесуальну поведінку одного з учасників провадження, оскільки таке стягнення не переслідуватиме легітимну мету та не відповідатиме процесуальній суті передбаченої положеннями ГПК України компенсації таких витрат (подібна позиція викладена в додаткових постановах Верховного Суду від 03.12.2024 у справі № 908/314/18, від 12.12.2024 у справі № 920/882/23(920/234/19), від 26.11.2024 у справі № 922/1792/24, від 19.11.2024 у справі № 873/103/24).

Отже, стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу та розмір таких витрат, який може бути відшкодований за рахунок іншої сторони.

Таким чином, стягнення повної вартості послуг, заявлених ТОВ "Енергетичне Об`єднання "Проект монтаж наладка", на загальну суму 59 898,00 грн, не узгоджується з критеріями реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру і пропорційності, так як ці витрати не мають характеру необхідних та не обґрунтовують обсягу фактичних дій представника заявника, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені з досягненням успішного результату. Тобто не є розумно обґрунтованими і, відповідно, такі витрати не можуть бути відшкодовані тільки лише через те, що вони дійсно понесені заявником (справедлива сатисфакція).

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вирішення питання щодо розподілу витрат на оплату послуг адвоката є дискрецією суду, який розглядає відповідне питання з урахуванням усіх конкретних обставин справи в їх сукупності та реалізується ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань і дослідження та оцінки доказів за правилами статей 86, 210 ГПК України.

Тому, за наведених обставин, суд апеляційної інстанції, враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, обсягом та змістом наданих адвокатських послуг і виконаних робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню відповідачем, становить 10 236,00 грн і такий розмір буде відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, наведених вище.

Відповідно до ст.ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваних у даній справі рішення від 06.02.2025 та додаткового рішення від 30.04.2025 відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційних скаргах, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат, а витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційних скарг відповідно до статті 129 ГПК України покладаються судом на апелянтів.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 267-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2025 у справі №910/14682/20 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичне Об`єднання "Проект монтаж наладка" залишити без задоволення.

Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2025 у справі №910/14682/20 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2025 у справі №910/14682/20 покласти на Акціонерне товариство "Укртрансгаз".

Матеріали справи №910/14682/20 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 07.08.2025

після виходу судді Тарасенко К.В. з відпустки

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді К.В. Тарасенко

Г.А. Кравчук