УХВАЛА

29 липня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/6243/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратової І. Д. - головуючої, суддів: Губенко Н. М., Кібенко О. Р.,

за участю секретаря судового засідання - Гнідобор А. В.,

за участю представників:

позивача - Луговика Є. В. (у порядку самопредставництва),

відповідача - Постернака О. Г. (адвоката),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 )

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2025

(головуюча Яценко О. В., судді: Гончаров С. А., Хрипун О. О.)

у справі за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 )

до Київського дослідно-виробничого підприємства "Контакт" українського товариства глухих

про стягнення 1 615 967,50 грн.

Короткий зміст позовних вимог

1. У травні 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) (далі - Комендатура) звернулася до суду з позовом до Київського дослідно-виробничого підприємства "Контакт" українського товариства глухих (далі - Підприємство) про стягнення штрафних санкцій у розмірі 1 615 967,50 грн, з яких 1 016 767,50 грн пені та 599 200 грн штрафу внаслідок несвоєчасного виконання останнім зобов`язань, узятих на себе перед Комендатурою за договором від 12.05.2023 № 362-23 (ЦЗ) про закупівлю армійських металевих розбірних ліжок.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

2. 12.02.2023 Комендатура як замовник і Підприємство як постачальник уклали договір про закупівлю ліжок армійських металевих розбірних двох ярусних № 362-23(ЦЗ), згідно з умовами якого останнє зобов`язалося поставити Комендатурі товар, визначений у специфікації (додаток № 1), вартість якого Комендатура зобов`язалася оплатити.

3. У пункті 5.1 договору сторони обумовили строк поставки товару до 31.05.2023 і Підприємство за умовами пункту 6.3.1 зобов`язалося його поставити вчасно.

4. Підприємство товар поставило Комендатурі 30.11.2023 з простроченням обумовленого договором терміну поставки.

5. Згідно з домовленістю сторін у пункті 7.2 договору у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань при закупівлі товарів за бюджетні кошти постачальник відповідно до частини другої статті 231 Господарського кодексу України (далі - ГК України) сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання зобов`язання за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості.

6. Комендатура звернулася до суду з цим позовом про притягнення Підприємства до відповідальності шляхом нарахування штрафу і пені. Останнє зі свого боку посилалося на порушення строків поставки через обставини непереборної сили, на які не мало можливості вплинути.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

7. 08.10.2024 Господарський суд міста Києва ухвалив рішення про задоволення позову повністю.

8. Мотивував порушенням Підприємством обумовлених названим вище договором строків поставки товару, що спричинило наслідки притягнення його до відповідальності у вигляді нарахування штрафу і пені.

9. 18.03.2025 Північний апеляційний господарський суд ухвалив постанову про зміну цього рішення, зменшив заявлений Комендатурою розмір неустойки, присудив до стягнення з Підприємства на користь Комендатури 100 000 грн пені і 100 000 грн штрафу, у решті позову відмовив.

10. Передусім обґрунтував недоведенням Підприємством обставин неможливості своєчасно поставити товар. Підкреслив, що останнє також не ініціювало внесення змін до договору щодо термінів поставки. При цьому спростував заперечення Підприємства, яке заявляло про наявність підстав для звільнення його від відповідальності через форс-мажорні обставини.

11. Разом з тим зменшив заявлені Комендатурою розміри неустойки з огляду на те, що на момент ухвалення рішення відповідач поставив товар повністю, стягнення заявлених Комендатурою сум непропорційне наслідкам правопорушення і несправедливе щодо Підприємства, позаяк може унеможливити виплату їм заробітної плати й інших обов`язкових виплат. Зауважив на тому, що вина Підприємства обумовлена невиконанням договірних зобов`язань контрагентами і це є істотною зміною обставини, яку сторони не могли передбачити при укладенні договору. Зважав на виконання Підприємством важливої соціальної функції шляхом забезпечення роботою осіб з інвалідністю, пов`язаною з вадами слуху, а також соціальної адаптації (супровід осіб з інвалідністю у лікарнях, громадських правозахисних установах і організаціях за допомогою перекладача жестової мови), забезпечення житлом (на балансі відповідача знаходяться два гуртожитки, які доступні для проживання осіб з інвалідністю). Урахував також показники сукупного доходу за 2023 рік, який склав лише 56 000 грн тощо.

12. Поряд з цим звернув увагу Комендатури на те, що протидія збройній агресії проти України у розумінні положень чинного законодавства не свідчить про неможливість зменшення нарахованих штрафних санкцій, позаяк наслідки прострочення є незначними і не спричинили Комендатурі збитки.

Короткий зміст доводів та вимог касаційної скарги

13. Комендатура оскаржила цю постанову і в касаційній скарзі просить її скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

14. На обґрунтування підстав касаційного оскарження послалася на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

15. На переконання Комендатури, суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, а також не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах:

- від 23.03.2023 у справі № 920/505/22 та від 22.06.2022 у справі № 904/5328/21 стосовно права сторони договору посилатися на форс-мажорні обставини, як підставу для звільнення від відповідальності;

- від 03.10.2019 у справі № 914/2202/18, від 12.09.2019 у справі № 910/10427/18, від 11.09.2019 у справі № 905/2149/18, від 06.09.2019 у справі № 914/2252/18, від 27.09.2019 у справі № 923/760/16 щодо права суду, а не його обов`язку зменшити розмір штрафних санкцій.

16. Додатково скаржник підкреслив, що суд апеляційної інстанції порушив передбачені частиною четвертою статті 238 ГПК України вимоги, що ставляться до змісту мотивувальної частини судового рішення.

17. Узагальнено доводи скаржника зводяться до такого:

- суд апеляційної інстанції не з`ясував природу правовідносин, які виникли між сторонами, що, на його думку, призвело до неправильної оцінки зібраних у справі доказів;

- позивач отримав від відповідача висновок Торгово-промислової плати України (далі - ТПП України) від 13.10.2023, однак у ньому йдеться про ускладнення виконання зобов`язань за договором, що зумовлено істотною зміною обставин, яку сторони не могли передбачити при його укладенні, тоді як це не підтверджує наявності обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин). Обов`язком відповідача було надання протягом 30 днів з дня такого повідомлення позивачеві не висновку, а сертифікату ТПП, що засвідчувало би настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин). Тому відповідно до пункту 9.3 розділу ІХ договору відповідач втратив право посилатися на обставини непереборної сили як на підставу звільнення його від відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором;

- суд апеляційної інстанції не врахував майнові інтереси й обов`язки позивача щодо оперативної та сталої закупівлі товарів для своєчасного забезпечення потреб оборони в умовах дії воєнного стану;

- суд апеляційної інстанції не мотивував розрахунок щодо зменшення пені, що, на думку скаржника, зумовило фактичне звільнення відповідача від відповідальності, тоді як врахував лише інтереси останнього;

- скаржнику заподіяні збитки і відповідач створив передумови для зниження готовності органів Держприкордонслужби до виконання завдань за призначенням та ведення бойових дій, чим заподіяв країні збитки у сфері обороноздатності.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

18. Підприємство у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін, стверджуючи про наявність підстав для зменшення заявлених Комендатурою штрафних санкцій з огляду на таке:

- несвоєчасна поставка відповідачем позивачеві товару зумовлена несвоєчасним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Метал Холдинг Трейд" своїх зобов`язань за договором від 01.02.2023 № 01/151/23. Відповідач отримав висновки ТПП України, у яких зазначено, що несвоєчасне виконання зобов`язань за спірним договором обумовлено істотною зміною обставини, яку сторони не могли передбачити при укладенні такого договору і відповідач має право ініціювати (вимагати) внесення змін до спірного договору у частині продовження термінів поставки;

- відповідач виконує вкрай важливу соціальну функцію шляхом забезпечення працею осіб з інвалідністю, пов`язаною з вадами слуху, виконує функції соціальної адаптації (супровід осіб з інвалідністю у лікарнях, громадських правозахисних установах і організаціях за допомогою перекладача жестової мови), забезпечення житлом (на балансі відповідача знаходяться два гуртожитки, у яких проживають особи з інвалідністю);

- відповідач додатково оплатив транспортні послуги у розмірі 160 000 грн, пов`язані зі зміною місця поставки товару;

- відповідно до фінансової звітності за 2023 рік відповідач отримав сукупний чистий дохід у розмірі 56 000 грн і покладення на нього штрафних санкцій у заявлених позивачем сумах призведе до повної зупинки та банкрутства Підприємства, на якому працює 73 особи, у тому числі, 40 осіб з інвалідністю;

- помилковим є аргумент скаржника про звільнення відповідача судом апеляційної інстанції від відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язань, позаяк його притягнуто до відповідальності шляхом стягнення неустойки, але у меншому розмірі;

- помилковим також вважає аргумент скаржника про право, а не обов`язок суду апеляційної інстанції зменшувати неустойку, позаяк в оскаржуваній постанові не йдеться про обов`язок;

- зауважив на відсутності права у суду касаційної інстанції переоцінювати докази з метою переконання необхідності стягнення повністю заявленої суми неустойки;

- загальний розмір неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача за порушення строків виконання зобов`язання за договором, складає 1 615 967,50 грн, що еквівалентно майже 19 % від вартості поставленого товару, а тому сума заявленої неустойки надто велика, до того ж позивач не довів обставин завдання йому збитків, спричинених порушенням відповідачем строків поставки;

- предметом договору були металеві армійські ліжка для потреб прикордонної служби і це не може впливати на обороноздатність країни.

19. Комендатура заперечила проти викладених Підприємством у відзиві на касаційну скаргу аргументів і її твердження повністю дублюють зміст касаційної скарги.

Позиція Верховного Суду

20. Касаційний перегляд оскаржуваної постанови здійснюється лише у відмовлених частинах позову, оскільки фактично скаржник не згоден із зменшенням апеляційним господарським судом заявлених ним сум штрафних санкцій.

21. Як зазначалося раніше, за наслідком несвоєчасного виконання Підприємством своїх зобов`язань щодо своєчасної поставки Комендатурі товару остання нарахувала 1 016 767,50 грн пені та 599 200 грн штрафу на підставі обумовленої сторонами домовленості у договорі. Ці вимоги повністю задовольнив місцевий господарський суд.

22. Натомість суд апеляційної інстанції, повністю погоджуючись із висновками суду першої інстанції про несвоєчасне виконання Підприємством своїх зобов`язань, зважаючи на викладені у пунктах 11-12 цієї постанови аргументи, на підставі частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 233 ГК України зменшив заявлені Комендатурою до стягнення з Підприємства суми.

23. Комендатура не згодна із таким зменшенням і одним із її аргументів указує про наявність у суду такого права, а не обов`язку. У цьому контексті наводить постанови Верховного Суду, про які йдеться у пункті 15 цієї постанови, правові позиції яких, на її думку, не враховані.

24. Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд може відбутися за умови того, що спірні питання виникли у подібних правовідносинах; суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі. При цьому, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі недостатньо, за цією підставою касаційного оскарження обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, у якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

25. Що ж до визначення подібних правовідносин за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" колегія суддів звертається до пунктів 25, 26, 31, 32 правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19.

26. Стосовно того, що вважається правовим висновком колегія суддів звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.03.2024 у справі № 191/4364/21, ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 902/1076/24, від 09.08.2024 у справі № 127/22428/21, постановах Верховного Суду від 11.11.2020 у справі № 753/11009/19, від 27.07.2021 у справі № 585/2836/16-ц, у яких визначено, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або низки норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.

27. До Верховного Суду передано питання щодо наявності / відсутності підстав для зменшення розміру штрафних санкцій (пені та штрафу).

28. Статті 549 - 552 ЦК України визначають поняття, підстави, предмет та правові наслідки сплати (передання) неустойки, а статті 599 та 625 цього ж Кодексу регулюють питання припинення зобов`язання виконанням та відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

29. Згідно з частиною першою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

30. Відповідно до статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

31. Схоже правило міститься в частині третій статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

32. Отже, за змістом норм статей 233 ГК України та 551 ЦК України суд має право зменшити розмір санкцій зокрема з таких підстав, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин. Такий перелік не є вичерпним, оскільки частина третя статті 551 ЦК України визначає, що суд має таке право і за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

33. Право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки судом поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення.

34. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін.

35. Неодноразово у своїх постановах суд наголошував, що визначення конкретного розміру, на який зменшуються належні до сплати штрафні санкції, належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20.10.2021 у справі № 910/8396/20, від 08.10.2020 у справі № 904/5645/19; від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20, від 05.03.2019 у справі № 923/536/18; від 10.04.2019 у справі № 905/1005/18; від 06.09.2019 у справі у справі № 914/2252/18; від 30.09.2019 у справі № 905/1742/18; від 14.07.2021 у справі № 916/878/20).

36. Крім того, Верховний Суд також зауважував на тому, що застосоване у частині третій статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення. Натомість вирішення цих питань не відноситься до повноважень Верховного Суду, завдання якого полягає лише у перевірці правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи. Такі правові позиції викладено у постановах Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 916/2259/18, від 24.02.2020 у справі № 917/686/19, від 26.02.2020 у справі № 922/1608/19, від 15.04.2020 у справі № 922/1607/19 та від 04.10.2021 у справі № 922/3436/20.

37. Положення статей 233 ГК України та 551 ЦК України при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій є зрозумілими у правозастосуванні.

38. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 вказала на те, що у питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватися з положенням статті 233 ГК України і частини третьої статті 551 ЦК України, а також досліджуватися та оцінюватися судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.

39. Об`єднана палата також зазначила, що, враховуючи висновок про індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, це виключає формування єдиних (для вирішення спорів про стягнення неустойки) критеріїв та алгоритму визначення підстав для зменшення розміру неустойки та критеріїв для встановлення розміру.

40. Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.

41. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчить про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено. Наведене, зі свого боку, вимагає, щоби розмір неустойки відповідав принципам верховенства права.

42. Велика Палата Верховного Суду у пунктах 213, 214 постанови від 16.10.2024 у справі № 911/952/22 сформувала висновки щодо застосування цих норм права, а саме: "Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчать про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права".

43. Крім того, у пункті 72 постанови від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу та зазначила, зокрема: "зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку, за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів. Тому в питаннях підстав для зменшення розміру штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд вирішує це питання на власний розсуд з огляду на конкретні обставини, якими обумовлене таке зменшення".

44. В оскаржуваній постанові суд апеляційної інстанції виснував, що: "наведені норми ставлять право суду на зменшення неустойки у залежність від співвідношення її розміру до заподіяних збитків з метою забезпечення дотримання розумного балансу інтересів кредитора та боржника. Законодавством не встановлений перелік виключних обставин, виходячи з яких має бути прийняте рішення щодо зменшення штрафних санкцій, так само як і не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Дане питання вирішується господарським судом відповідно до статті 86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом".

45. Тому колегія суддів відхиляє доводи скаржника щодо неврахування апеляційним господарським судом висновків Верховного Суду, викладених у наведених ним постановах, про дискрецію суду у зменшенні стягуваної неустойки. Адже визначення справедливого розміру неустойки закон відносить на розсуд суду.

46. Проаналізувавши зміст наведених скаржником постанов Верховного Суду за критеріями подібності, ураховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, з огляду на відмінність фактичних обставин справ, доказової бази і доводів сторін, хоч і за однакового правового регулювання, колегія суддів дійшла висновку про неподібність цих справ за наведеними правовими ознаками зі справою, що переглядається, і тому застосування норм матеріального права за неподібності правовідносин у цих справах не може бути аналогічним, а вказані для порівняння судові рішення Верховного Суду - релевантними до обставин цієї справи.

47. Іншим аргументом касаційної скарги Комендатура визначила неврахування апеляційним господарським судом висновків Верховного Суду, викладених у постановах, про які йдеться у пункті 15 цієї постанови, щодо відсутності права Підприємства посилатися на форс-мажорні обставини як підставу для звільнення від відповідальності.

48. Утім ці доводи скаржника не знайшли підтвердження, позаяк суд апеляційної інстанції застосував механізм зменшення розміру стягуваної неустойки і навпаки наголосив на відсутності підстав, про які Підприємство стверджувало із посиланням на наявність обставин непереборної сили, для звільнення його від відповідальності повністю. Саме тому колегія суддів не вдається до аналізу неврахованих, на думку скаржника, висновків Верховного Суду викладених у постановах від 23.03.2023 у справі № 920/505/22 та від 22.06.2022 у справі № 904/5328/21 стосовно права сторони договору посилатися на форс-мажорні обставини як підставу для звільнення від відповідальності. Адже у цій справі не має місце звільнення Підприємства від відповідальності, яке притягнуто до такої відповідальності у спосіб стягнення з нього заявлених штрафних санкцій, але у меншому, ніж просила Комендатура, розмірі.

49. Стосовно інших аргументів скаржника слід зазначити, що при застосуванні правил про зменшення розміру неустойки суди не мають якогось усталеного механізму і кожного разу вдаються до оцінки обставин, доказів і наслідків порушення зобов`язання з метою домогтися установлення заподіяння збитків іншій стороні і розумного балансу інтересів сторін у спорі. Натомість переоцінка цих обставин у силу визначених статтею 300 ГПК України меж перегляду справи судом касаційної інстанції не входить до компетенції Верховного Суду.

50. Слід звернути увагу щодо інших доводів скаржника на те, що зміст касаційної скарги переважно стосується заперечення Комендатурою обставин відсутності підстав для зменшення неустойки, встановлених судами попередніх інстанцій, та зводиться до їх переоцінки, що зі свого боку не може бути предметом розгляду в касаційному порядку у силу приписів частини другої статті 300 ГПК України.

51. Установлення обставин справи, дослідження й оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.09.2020 у справі № 908/1795/19).

52. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду та, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у цій справі. Тому колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у цій справі на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

53. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього ж Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Судові витрати

54. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника та не підлягає поверненню відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2025 у справі № 910/6243/24 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуюча І. Кондратова

Судді Н. Губенко

О. Кібенко