ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05 серпня 2025 року Справа № 903/598/25

Господарський суд Волинської області у складі:

головуючого судді Гарбара Ігоря Олексійовича

секретар судового засідання Гандзілевська Яна Вікторівна

за участю прокурора Бабенкова О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області справу №903/598/25 за позовом керівника Камінь-Каширської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Прилісненської сільської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Геокомп» про розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

10.06.2025 керівник Камінь-Каширської окружної прокуратури сформував в системі «Електронний суд» позов в інтересах держави в особі Прилісненської сільської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Геокомп», в якому просить суд:

1.Розірвати договір оренди землі від 03.08.2023, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЕОКОМП» () та Прилісненською сільською радою (), предметом якого є земельна ділянка земельна ділянка кадастровим номером :02:000:0552 площею 5,6607 га.

2. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Геокомп» () повернути за актом прийому-передачі Прилісненській сільській раді () земельну ділянку кадастровим номером :02:000:0552 площею 5,6607 га.

3. Стягнути з відповідача на користь Волинської обласної прокуратури сплачену суму судового збору в сумі 4844,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що договір оренди землі від 03.08.2023 підлягає розірванню у зв`язку із систематичною несплатою орендної плати відповідачем, що є порушенням істотних умов договорів оренди землі. У зв`язку із чим, Товариство з обмеженою відповідальністю «Геокомп» зобов`язане повернути земельну ділянку, яка є предметом цього договору, орендодавцю Прилісненській сільській раді за актом прийому-передачі.

Ухвалою суду від 16.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвала суду від 16.06.2025 доставлена до електронного кабінету відповідача 17.06.2025 о 22.13 год.

Строк для подання відзиву - до 02.07.2025 включно.

Відзив відповідача на адресу суду не надходив.

Протокольною ухвалою від 15.07.2025 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив розгляд справи по суті на 05.08.2025 о 11:45 год.

Прокурор в судовому засіданні просив суд позов задовольнити повністю.

У визначений судом день та час позивач та відповідач своїх представників в судове засідання не направили, хоча належним чином були повідомлені про час та дату розгляду справи.

Суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні рівні умови сторонам для представлення своєї правової позиції та надання доказів і вважає за можливе розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ст.240 ГПК України, а неявка представників позивача та відповідача не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, господарський суд прийшов до наступного висновку.

Як слідує з матеріалів справи, відповідно до умов договору від 03.08.2023 в оренду Позивачем Прилісненською сільською радою (Орендодавець) передано Відповідачу - Товариству з обмеженою відповідальністю «Геокомп» (Орендар) земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 5,6607 га кадастровим номером :02:000:0552.

Даний договір оренди землі укладено на підставі проведених 31.07.2023 земельних торгів, про що складено протокол № LRE001-UA-669.

Вказаний договір укладено на 25 років з дня реєстрації права оренди. Згідно відомостей із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідні відомості до вказаного Реєстру про укладення договору оренди щодо земельної ділянки кадастровим номером :02:000:0552 державним реєстратором внесено 27.09.2023.

Згідно пункту 9 Договору за оренду земельної ділянки Орендар сплачує орендну плату у грошовій формі у національній валюті. Розмір річної орендної плати визначається за результатами земельних торгів і становить 48,453 відсотків від нормативної грошової оцінки, що дорівнює на момент укладення договору сумі 16 060,00 грн та підлягає сплаті на розрахунковий рахунок місцевого бюджету Прилісненської сільської ради.

Орендна плата за перший рік вноситься Орендарем не пізніше п`яти робочих днів з дня підписання договору оренди (пункт 11 Договору).

Орендна плата, згідно пункту 12 Договору, за наступні роки оренди земельної ділянки перераховується Орендарем щомісячно відповідно до Податкового кодексу України.

Орендна плата Орендарем вноситься виключно в грошовій формі. До обов`язків Орендаря, що визначені пунктом 29 Договору відноситься своєчасне внесення орендної плати у відповідності із пунктами 9-14 цього Договору.

Відповідно до пункту 35 Договору, дія Договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Після припинення дії договору Орендар повертає Орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

На виконання умов Договору, між сторонами 03.08.2023 підписано акт приймання передачі.

За інформацією Прилісненської сільської ради, на виконання пункту 11 Договору, Орендарем сплачено орендну плату за рік оренди.

При цьому, згідно інформації Прилісненської сільської ради встановлено, що у Товариства з обмеженою відповідальністю «Геокомп» наявна заборгованість зі сплати орендної плати за землю в загальній сумі 58796,68 грн, із яких 8020,70 грн за даним договором. Вказана заборгованість утворилася внаслідок систематичної несплати орендарем орендної плати. Наведене підтверджується також даним ГУ ДПС у Волинській області.

До матеріалів позову Позивачем долучено розрахунок наявної заборгованості у Відповідача за діючими договорами оренди (а.с. 37).

Відповідно до зазначеного у Товариства з обмеженою відповідальністю «Геокомп» станом на 01.06.2025 за договором від 03.08.2023, предметом якого є земельна ділянка кадастровим номером :02:000:0552 площею 5,6607 га наявний борг в сумі 8 020,70 грн, який утворився внаслідок систематичної несплати орендної плати за період із грудня 2024 року по даний час.

Таким чином, встановлено, що орендар всупереч умовам договору та вимогам чинного законодавства тривалий час належним чином не виконує свої зобов`язання зі сплати оренди, що є підставою, згідно Договору, розірвати вказаний правочин за рішенням суду.

При цьому, як встановлено із відповіді ГУ ДПС у Волинській області від 23.05.2025 з метою стягнення із Відповідача заборгованості з орендної плати, вказаним органом контролю готуються документи для подання позову до суду. Таким чином, прокурор вживає заходів до дострокового розірвання договору оренди від 03.08.2023 та повернення у комунальну власність земельної ділянки кадастровим номером :02:000:0552 площею 5,6607 га.

Враховуючи вказане, а також порушення Відповідачем умов договору від 03.08.2023 щодо систематичної несплати Товариством з обмеженою відповідальністю «Геокомп» орендної плати (пункт «д» частини 1 статті 141 ЗК України), прокурором вжито заходів розірвання даного договору, а також, як наслідок, повернення Прилісненській сільській раді земельної ділянки кадастровим номером :02:000:0552 площею 5,6607 га.

Правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем, на підставі укладеного між ними договору оренди земельної ділянки, регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Земельного кодексу України, Податкового кодексу України (, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до ст. 144 Господарського кодексу України, ст.11 Цивільного кодексу України обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, непередбачених законом, але таких які йому не суперечать.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

За приписами статті 1 Закону України "Про оренду землі", яка кореспондується з положеннями частини 1 статті 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст.13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Пунктом 3 частини 1 статті 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою, згідно договору оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Відповідно до положень ст.ст. 179, 180 ГК України укладений Договір є господарським, а майново-господарські зобов`язання, що виникли внаслідок цього укладення, відповідно до ст. 175 ГК України регулюються положеннями ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 193 ГК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань. Аналогічні норми передбачені ст. ст. 525, 526 ЦК України.

Частиною 1 ст. 96 ЗК України передбачено, що землекористувачі зобов`язані: забезпечувати використання землі за цільовим призначенням; додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору.

Згідно ст.ст. 628, 629 ЦК України та ст. 180 ГК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Системний аналіз норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що орендна плата за земельну ділянку, яка перебуває в державній або в комунальній власності, мас подвійну правову природу, оскільки, з одного боку, є передбаченим договором оренди землі платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оренду землі», п.п. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 ПК кодексу України, з іншого - є однією з форм плати за землю як загальнодержавного податку нарівні із земельним податком (п.п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Відповідно до п.269.1 ст. 269 ПК України платниками податку є, зокрема, землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст п.п. 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності.

Отже, Податковий кодекс України визначив обов`язок орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати (висновок Верховного Суду України у постанові від 02.12.2014 в адміністративній справі 21-274а14, №42010791).

Разом з тим, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є саме договір оренди такої земельної ділянки (ч. 2 ст. 21 Закону України «Про оренду землі», п. 288.1 ст. 288 ПК України). У зв`язку з цим та оскільки орендну плату за землю орендар вносить орендодавцеві (ст. 21 Закону України «Про оренду землі», ст. 288 ПК України), то право на стягнення заборгованості з орендної плати має орендодавець шляхом звернення до відповідного господарського суду в установленому ГПК порядку.

Крім цього пунктом 287.3 статті 287 Податкового кодексу України визначено, що податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Таким чином, враховуючи положення Податкового кодексу та пункту 12 договору оренди від 03.08.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Геокомп» зобов`язане вносити щомісячно орендну плату в розмірі визначеному умовами договору оренди.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно п.3 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 зазначеного Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст. ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельного кодексу України та іншими законами України.

Згідно із п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відтак, факт систематичного порушення умов договору оренди земельної ділянки щодо не сплати орендної плати є істотним порушенням та вагомою підставою для розірвання такого договору про що й свідчить усталена судова практика Верховного Суду із застосуванням такого правового наслідку як розірвання договору судом саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

В пункті 10.1. постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18) зазначено, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення ч. 2 ст. 651 ЦК України, якою передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Так, у постанові від 20.11.2024 у справі № 918/391/23 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного в її постанові від 27.11.2018 року справі № 912/1385/17, шляхом його конкретизації та зазначення, що:

- пункт «д» частини першої статті 141 ЗК України як спеціальна норма права передбачає самостійну і достатню підставу для розірвання договору оренди землі у разі систематичної повної несплати орендної плати. У цьому випадку немає потреби оцінювати істотність порушення та застосовувати загальне правило, передбачене в частині другій статті 651 ЦК України, оскільки законодавство передбачає додаткову (до загальних) підставу розірвання договору оренди землі;

- якщо орендар допустив часткову несплату (недоплату) орендної плати, застосуванню підлягає загальне правило частини другої статті 651 ЦК України, а не припис пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України. Якщо суд дійде висновку, що орендар істотно порушив умови договору та внаслідок часткової недоплати орендної плати орендодавець значною мірою був позбавлений того, на що розраховував, укладаючи такий договір, то такий договір має бути розірваний саме на підставі частини другої статті 651 ЦК України

Також, у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №183/262/17 викладено висновок про застосування норм права згідно якого систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом».

Отже, якщо договором оренди передбачена сплата орендної плати щорічно, то систематичною може бути визнана несплата протягом 2 і більше років. Якщо сплата орендної плати передбачена щомісячно, то, відповідно, несплата протягом 2 і більше місяців може бути визнана систематичною. Якщо ж має місце лише затримка виплати орендної плати - це не є підставою для розірвання договору оренди в судовому порядку.

Аналогічна практика викладена Верховним Судом України у постанові (справа №479/1073/18) від 31.07.2020.

Згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Отже, для того щоб констатувати наявність підстав для припинення права користування земельною ділянкою згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України, суд має встановити такі обставини, як «систематичність» та «несплату», зокрема, орендної плати.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.11.2024 у справі № 918/391/23 звертає увагу на те, що під систематичністю під час вирішення приватноправових спорів розуміються два та більше випадки несплати орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами договору. Натомість разове порушення такої умови договору не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання. Судова практика у розумінні поняття «систематичність» у подібних правовідносинах є усталеною (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 рокуу справі № 183/262/17, від 01 квітня 2020 року у справі № 277/1186/18-ц, від 29 липня 2020 року у справі № 277/526/18, від 20 серпня 2020 року у справі № 616/292/17, від 08 травня2024 року у справі № 629/2698/23; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 922/367/21, від 04 липня 2023 у справі № 906/649/22, від 20 лютого 2024 року у справі № 917/586/23, від 02 квітня 2024 року у справі № 922/1165/23 та інші).

Щодо поняття «несплата», вжите у пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України, то його потрібно розуміти саме як повну несплату орендної плати.

Такий висновок є логічним та виправданим, оскільки поняття «несплата» та «недоплата» не є тотожними. Оскільки в конструкції згаданої правової норми не наведено жодного означення до слова «несплата», можна виснувати, що законодавець у згаданій правовій нормі не передбачив жодної альтернативи повної несплати, тобто не визначив, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є не лише систематична несплата, а й систематична недоплата орендної плати.

Зазначене дає підстави для висновку, що достатньою правовою підставою для розірвання як договору оренди є саме систематична (два та більше випадків) несплата орендної плати, передбаченої договором.

Так, згідно інформації Прилісненської сільської ради та Головного управління ДПС у Волинській області встановлено, що у Відповідача наявний систематичний борг за використання земельної ділянки кадастровим номером :02:000:0552 площею 5,6607 га.

Таким чином, встановлено, що орендар всупереч умовам договору та вимогам чинного законодавства тривалий час належним чином не виконує свої зобов`язання зі сплати оренди. Вказане порушення орендарем умов договору має наслідком недоотримання бюджетом Прилісненської сільської ради коштів, а також можливості передати земельну ділянку кадастровим номером :02:000:0552 площею 5,6607 га добросовісному орендарю.

Систематична несплата Товариство з обмеженою відповідальністю «Геокомп» орендної плати за договором оренди від 03.08.2023 є підставою для розірвання даного договору в судовому порядку та повернення органу місцевого самоврядування земельної ділянки кадастровим номером :02:000:0552 площею 5,6607 га.

При цьому, оскільки орендна плата повинна вноситися щомісячно, заборгованість має систематичний характер.

Таким чином, встановлено, що орендар всупереч умовам договору та вимогам чинного законодавства тривалий час належним чином не виконує свої зобов`язання зі сплати оренди, що є наслідком систематичної несплати орендної плати.

Отже, правовою підставою пред`явленого прокурором позову є систематична несплата Відповідачем орендної плати за договором від 03.08.2023, у зв`язку із чим останній має бути розірваний (пункт «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України), а земельна ділянка повернута власнику.

Водночас, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 479/1073/18 від 31.07.2020 вказав, що власне факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тому, навіть при можливій сплаті відповідачем частково чи в повному обсязі наявної заборгованості в сумі 8020,70 грн, враховуючи, що має місце систематична несплата орендної плати, договір оренди від 03.08.2023, підлягає розірванню.

Статтею 34 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором.

Таким чином, у зв`язку із розірванням договору оренди від 03.08.2023, що укладений Прилісненською сільською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Геокомп», відповідач зобов`язаний повернути Прилісненській сільській раді земельну ділянку кадастровим номером :02:000:0552 площею 5,6607 га

Статтею 34 Закону України «Про оренду землі» унормовано, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором.

Судом встановлено, що відповідач не виконав свої зобов`язання належним чином, у зв`язку з чим, неотримання позивачем очікуваного при укладенні договорів результату встановлює істотність порушення відповідачем його умов.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договорами, позивач значною мірою позбавляється того, на що він розраховував при укладенні договору, тому позовні вимоги про розірвання договору оренди землі від 03.08.2023 є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Статтею 34 Закону України «Про оренду землі» унормовано, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором.

У зв`язку із розірванням договору оренди землі Товариство з обмеженою відповідальністю «Геокомп» зобов`язане повернути її орендодавцю Прилісненській сільській раді.

Враховуючи те, що допущене відповідачем порушення зобов`язання фактично позбавило орендодавця за спірними договорами того, на що останній розраховував при його укладенні, таке порушення відповідача свідчить про наявність обставини істотного порушення відповідачем умов договорів та, як наслідок, завдання майнової шкоди державі, а отже вимоги прокурора про розірвання договору є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому суд враховує, що відповідач цілком мав усвідомлювати наслідки порушення ним зобов`язань зі сплати орендної оплати.

Оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Договір оренди землі від 03.08.2023, укладений між Прилісненською сільською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Геокомп» слід розірвати та зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Геокомп» повернути Прилісненській сільській раді земельну ділянку кадастровим номером :02:000:0552 площею 5,6607 га.

Щодо наявності у прокурора підстав для звернення до суду з цим позовом, суд зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

В даному випадку порушення інтересів держави полягає в тому, що відповідач порушує норми земельного законодавства, а також умови договору оренди землі, що призводить до відсутності надходжень до бюджету орендної плати за орендовані відповідачем земельні ділянки та неможливість реалізації соціально економічних і культурних програм територіальних громад відповідного рівня.

Водночас, наявність діючого договору оренди від 03.08.2023, що укладений між Прилісненською сільською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Геокомп», перешкоджає органу місцевого самоврядування вільно розпоряджатися земельною ділянкою кадастровим номером :02:000:0552 площею 5,6607 га, а також можливості укласти договір оренди щодо вказаної земельної ділянки з іншим платоспроможним землекористувачем, який буде здійснювати обробіток землі, при цьому вчасно сплачувавши орендну плату на рахунок місцевого бюджету.

Несвоєчасне внесення орендної плати створює перешкоди з використання фінансових ресурсів, необхідних для забезпечення функцій та повноважень органу місцевого самоврядування, реалізації програм соціально-економічного розвитку, чим суттєво порушуються інтереси держави.

Отже, правовідносини із використання земель становлять суспільний інтерес, а несплата коштів за використання земельних ділянок, як і їх невикористання такому суспільному інтересу не відповідають.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної фізичної чи юридичної особи, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 зазначив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес».

Державний інтерес у даному випадку також полягає у наданні в період воєнного стану орендованих Товариством з обмеженою відповідальністю «Геокомп» земельних ділянок іншим, платоспроможним орендарям, які використовуватимуть їх за цільовим призначенням, здійснюючи на землях відповідну господарську діяльність.

Таким чином, у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес

Отже, Прилісненська сільська рада має право звернутися до суду за захистом порушеного права як власник та розпорядник земель комунальної власності на території Прилісненської сільської ради.

Прилісненська сільська рада була обізнана щодо систематичної несплати Відповідачем орендної плати за землю, однак заходів представницького характеру з метою стягнення заборгованості та дострокового розірвання договорів оренди не вжила.

Разом із цим, у відповіді на вимоги окружної прокуратури від 08.05.2025 Прилісненська сільська рада повідомила, що самостійно звертатися до суду із позовною заявою до Товариством з обмеженою відповідальністю «Геокомп» не планує, щодо пред`явлення даного позову прокуратурою не заперечує.

Водночас, як встановлено із відповіді ГУ ДПС у Волинській області від 23.05.2025 з метою стягнення із Відповідача заборгованості з орендної плати, вказаним органом контролю готуються документи для подання позову до суду. Таким чином, прокурор вживає заходів до дострокового розірвання договору оренди від 03.08.2023 та повернення у комунальну власність земельної ділянки кадастровим номером :02:000:0552 площею 5,6607 га.

Таким чином, позиція позивача засвідчила не тільки той факт, що заходи на захист інтересів держави ними не вживатимуться, а й викликала цілком обґрунтований сумнів у тому, що вони взагалі заплановані та/або проводитимуться у майбутньому.

Верховним Судом у постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 (12-72гс19) зазначено, що незалежно від того, чи відповідають дійсності доводи позивача про неможливість самостійно звернутись до суду з відповідним позовом, сам факт незвернення до суду з позовною заявою, яка б відповідала вимогам процесуального законодавства та відповідно мала змогу захистити інтереси Українського народу, свідчить про те, що зазначений орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Окрім того, у постанові Верховного Суду від 26.07.2018 у справі № 926/1111/15 вказано, що прокурор, встановивши не усунуті порушення інтересів держави, має не тільки законне право, а й обов`язок здійснити захист.

Викладене вказує на усвідомлену пасивну поведінку уповноваженого суб`єкта владних повноважень, свідчить про нездійснення ним захисту інтересів територіальної громади та є підставою для пред`явлення цього позову Камінь-Каширською окружною прокуратурою.

Більше того, прокурором надано час та можливість позивачу самостійно звернутися до суду за захистом інтересів держави. Прокурором інформовано даного позивача про наявні порушення вимог законодавства листами від 16.01.2025 № 51/1-71 вих-25, від 05.02.2025 № 51/1-199 вих-25, від 08.05.2025 № 51/1-628 вих-25 та від 29.05.2025 № 51/688 вих-25.

Також слід урахувати, що у вказаній справі інтереси держави потребували невідкладного захисту, зважаючи на значимість їх порушення та можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність відповідних компетентних органів.

На виконання вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Камінь-Каширська окружна прокуратура листом від 30.05.2025 № 51/1-691ВИХ-25 повідомила Прилісненську сільську раду щодо звернення до господарського суду в її інтересах із позовом.

Згідно п. п. 3, 4 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обгрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 08.04.99 №3-рп/99 прокурори та їх заступники подають до господарського суду позови, саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності.

Вказані обставини свідчать про нездійснення Прилісненською сільською радою захисту порушених інтересів держави та наявність підстав для представництва органом прокуратури інтересів держави в суді, передбачених ч. 3 ст. 23 Закону України Про прокуратуру.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 4844,80 грн. відповідно до ст.129 ГПК України слід покласти на нього.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 236-242 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Розірвати договір оренди землі від 03.08.2023, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Геокомп» та Прилісненською сільською радою, предметом якого є земельна ділянка земельна ділянка кадастровим номером :02:000:0552 площею 5,6607 га.

3. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Геокомп» (вул. Лазаренка Є. академіка, буд. 2, офіс 68, м. Львів, 79026, ) повернути за актом прийому-передачі Прилісненській сільській раді (вул.Сойне, буд. 1б, с.Прилісне, Камінь-Каширський р-н, Волинська обл, 44614, ) земельну ділянку кадастровим номером :02:000:0552 площею 5,6607 га.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Геокомп» (вул. Лазаренка Є. академіка, буд. 2, офіс 68, м. Львів, 79026, ) на користь Волинської обласної прокуратури (вул.Винниченка, 15, м.Луцьк, 43025, ) 4844,80 грн. (чотири тисячі вісімсот сорок чотири гривні 80 коп) витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено 06.08.2025.

Суддя І. О. Гарбар