УХВАЛА

м. Київ

06.08.2025Справа № 910/9590/25

Господарський суд міста Києва, у складі судді Кирилюк Т.Ю., розглянувши

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Еліт Груп Лтд»

до Державної служби геології та надр України

Товариства з обмеженою відповідальністю «Амбер майнінг компані»

Спеціалізованого сільськогосподарського обслуговуючого кооперативу «Кам`яне-Случанський»

про визнання недійсним спеціального дозволу, визнання недійсною угоду, відновлення становища

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Еліт Груп Лтд" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державної служби геології та надр України, Товариства з обмеженою відповідальністю "Амбер майнінг компані" та Спеціалізованого сільськогосподарського обслуговуючого кооперативу "Кам`яне-Случанський" про скасування Спеціального дозволу від 01 липня 2025 року №5818; відновлення становища Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Еліт Груп Лтд", шляхом припинення права користування надрами Товариством з обмеженою відповідальністю "Амбер майнінг компані" на підставі Спеціального дозволу від 01 липня 2025 року № 5818 та зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Амбер майнінг компані" утриматись від дій, які порушують права Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Еліт Груп Лтд" та не чинити перешкод Товариству з обмеженою відповідальністю "Бізнес Еліт Груп Лтд" у користуванні надрами на підставі спеціального дозволу №5317 від 09.12.2021 на ділянку Гальбин 16 з врахуванням площі розширення були зареєстровані за формою 3гр; на підставі спеціального дозволу №5318 від 09.12.2021 на ділянку Гальбин 17 з врахуванням площі розширення були зареєстровані за формою 3гр; на підставі спеціального дозволу №5319 від 09.12.2021 на ділянку Гальбин 18 з врахуванням площі розширення були зареєстровані за формою 3гр; на підставі спеціального дозволу №5331 від 21.12.2021 на ділянку Гальбин 23 з врахуванням площі розширення були зареєстровані за формою 3гр; на підставі спеціального дозволу №5332 від 21.12.2021 на ділянку Гальбин 24 з врахуванням площі розширення були зареєстровані за формою 3гр; на підставі спеціального дозволу №5320 від 09.12.2021 на ділянку Гальбин 25 з врахуванням площі розширення були зареєстровані за формою 3г; на підставі спеціального дозволу №5352 від 25.01.2022 на ділянку Гальбин 26 з врахуванням площі розширення були зареєстровані за формою 3гр; на підставі спеціального дозволу №5353 від 25.01.2022 на ділянку Гальбин 27 з врахуванням площі розширення були зареєстровані за формою 3гр.

Позивачем 05.08.2025 сформовано у системі «Електронний суд» заяву про усунення недоліків, якою повідомлено про недолучення до позовної заяви, сформованої у системі «Електронний суд» 01.08.2025, платіжної інструкції про оплату судового збору та доказів у справі - форми 3-гр та заяву про забезпечення позову.

Дослідивши зазначену заяву про усунення недоліків, судом встановлено, що окрім платіжної інструкції та доказів у справі - форми 3-гр, до неї в якості додатку позивачем долучено позовну заяву у новій редакції.

Відповідно до позовної заяви у новій редакції позивач просить суд:

- визнати недійсним Спеціальний дозвіл від 01 липня 2025 року № 5818, виданий Товариству з обмеженою відповідальністю "Амбер майнінг компані" на користування надрами з метою геологічного вивчення, в тому числі дослідно - промислової розробки бурштину ділянки "Труска Гребля», що знаходиться у Рівненській області;

- визнати недійсною угоду №5818 про умови користування надрами з метою геологічного вивчення, в тому числі дослідно - промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення від 01.07.2025, укладену між Державною службою геології та надр України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Амбер майнінг компані";

- відновити становище Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Еліт Груп Лтд» шляхом припинення права користування надрами Товариством з обмеженою відповідальністю "Амбер майнінг компані" на підставі Спеціального дозволу від 01 липня 2025 року № 5818.

Відповідно до статей 5, 7 та 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства. Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Право на доступ до правосуддя є одним з основоположних прав людини. Його визначено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У розумінні частини першої статті 6 Конвенції право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена належним судом, тобто судом, встановленим законом.

Згідно з статтею 125 Конституції України, cудоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів.

Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою ЄСПЛ.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наводила критерії розмежування судової юрисдикції.

Такими критеріями є передбачені законом умови, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, як-то: суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка у законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 127/21764/17, від 23 березня 2021 року у справі 367/4695/20).

Водночас, згідно з частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до пунктів 10 та 13 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

Позовні вимоги обґрунтовані позбавленням прав та законних інтересів позивача щодо користування надрами на підставі спеціальних дозволів №5317 від 09.12.2021, №5318 від 09.12.2021, №5319 від 09.12.2021, №5331 від 21.12.2021, №5332 від 21.12.2021, №5320 від 09.12.2021, №5352 від 25.01.2022, №5353 від 25.01.2022 в межах площ розширення після затвердження протоколів Державною комісією захисту запасів у частині спеціального дозволу Товариства з обмеженою відповідальністю "Амбер майнінг компані" від 01.07.2025 № 5818, координати якого накладаються на площі розширення позивача, геологічне вивчення яких завершене.

Отже, підставою звернення позивача з даним позовом до суду є видача спеціального дозволу державним органом (відповідачем - 1) під час своєї діяльності, а предметом - окрім інших вимог, визнання такого спеціального дозволу недійсним.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом.

Пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб кваліфікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та / або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.02.2021 у справі №910/2861/18.

Отже, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Спір набуває ознак публічно-правового за умови не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (нею) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Водночас, спір є приватноправовим і підвідомчим господарському суду, зокрема, за таких умов: а) участь у спорі суб`єкта господарювання; б) наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих Цивільним, Господарським кодексами України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; в) відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (переважно майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

З наведеного вбачається, що до адміністративної юрисдикції не належить розгляд справ, якщо у спірних відносинах вбачається спір про право.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01.10.2019 у справі №910/3907/18, з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 11.04.2018 у справі №910/8424/17.

При цьому, саме Велика Палата Верховного Суду є судом, який уповноважений вирішувати юрисдикційні спори (частина шоста статті 303 Господарського процесуального кодексу України, частина шоста статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України, частина шоста статті 403 Цивільного процесуального кодексу України).

Судом враховано, що позивачем у абзаці 5 на сторінці 13 позовної заяви (у новій редакції) зазначено про існування спору між ним та відповідачем-2 щодо користування надрами в частині спеціального дозволу № 5818.

Позивач стверджує, що координати території, на користування надрами якої відповідачем-1 надано відповідачу-2 спеціальний дозвіл №5818 накладаються на площі розширення територій позивача.

Наряду із цим, предметом розгляду у справі є вимоги позивача про:

- визнання недійсним Спеціального дозволу від 01 липня 2025 року № 5818, виданого Товариству з обмеженою відповідальністю "Амбер майнінг компані" на користування надрами з метою геологічного вивчення, в тому числі дослідно - промислової розробки бурштину ділянки "Труска Гребля», що знаходиться у Рівненській області;

- визнання недійсною угоди №5818 про умови користування надрами з метою геологічного вивчення, в тому числі дослідно - промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення від 01.07.2025, укладену між Державною службою геології та надр України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Амбер майнінг компані";

- відновлення становища Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Еліт Груп Лтд» шляхом припинення права користування надрами Товариством з обмеженою відповідальністю "Амбер майнінг компані" на підставі Спеціального дозволу від 01 липня 2025 року № 5818.

Надра є виключною власністю Українського народу і надаються тільки у користування (частина перша статті 4 Кодексу України про надра).

Відповідно до частини першої статті 13 Кодексу України про надра, користувачами надр можуть бути підприємства, установи, організації, громадяни України, а також іноземні юридичні особи та громадяни.

Згідно з статтею 14 наведеного Кодексу України, надра надаються у користування, зокрема, для видобування корисних копалин.

Частиною першою статті 19 Кодексу України про надра визначено, що надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу.

Згідно з статтею 16 Кодексу України про надра, спеціальний дозвіл на користування надрами надається за результатами аукціону (електронних торгів), а за наявності підстав, визначених частиною першою статті 16-2 цього Кодексу, - без проведення аукціону (електронних торгів).

Надання спеціального дозволу на користування надрами, продовження строку його дії, внесення змін до спеціального дозволу на користування надрами та до угоди про умови користування надрами здійснюються відповідним дозвільним органом: центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, а щодо ділянок надр, що містять корисні копалини місцевого значення на території Автономної Республіки Крим, - Радою міністрів Автономної Республіки Крим.

Суд зауважує, що Державна служба геології та надр України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, є уповноваженим органом з питань реалізації угод про розподіл продукції (пункт 1 Положення про Державну службу геології та надр України, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України № 1174 від 30 грудня 2015).

Підпунктами 9, 10, 11 пункту 4 Положення про Державну службу геології та надр України визначено, що останнє відповідно до покладених на неї завдань: надає в установленому порядку спеціальні дозволи на користування надрами (у тому числі на користування нафтогазоносними надрами); зупиняє та анулює в установленому порядку дію спеціальних дозволів на користування надрами (у тому числі на користування нафтогазоносними надрами), поновлює їх дію у разі зупинення; здійснює внесення змін до спеціальних дозволів на користування надрами (у тому числі на користування нафтогазоносними надрами) та до угоди про умови користування надрами, продовжує строк дії спеціальних дозволів на користування надрами (у тому числі на користування нафтогазоносними надрами).

Спірний дозвіл (спеціальний дозвіл від 01.07.2025 № 5818) видано Товариству з обмеженою відповідальністю "Амбер майнінг компані" відповідачем 1 (Державною службою геології та надр України), на підставі наказу від 19.06.2025 № 217.

При цьому, варто зауважити, що видача спірного спеціального дозволу у даному випадку здійснена відповідачем-1 на підставі прийнятого наказу № 217 безпосередньо за результатами розгляду заяви відповідача-2 на отримання спеціального дозволу на геологічне вивчення з дослідно-промисловою розробкою надр покладів бурштину та долучених до неї документів, а не за результатами аукціону (електронних торгів) наслідком яких для переможця є підписання угоди та завершуючим етапом всієї процедури, визначеної частиною першою статті 16 Кодексу України про надра - видача спеціального дозволу.

Тобто, у другому випадку, видача спеціального дозволу здійснюється центральним органом виконавчої влади не як суб`єктом владних повноважень та є фіксуванням наданого дозволу на користування надрами на підставі попередньо укладеної угоди з переможцем торгів.

У той час, як видача спірного спеціального дозволу відповідачу-2 за результатами розгляду заяви здійснена відповідачем-1, як суб`єктом владних повноважень.

Враховуючи вищезазначене, судом встановлено, що даний спір обумовлений незгодою позивача з рішенням відповідача-1 щодо видачі відповідачу-2 спеціального дозволу № 5818.

Отже, підставою звернення позивача з даним позовом до суду є видача спеціального дозволу державним органом (відповідачем - 1) під час своєї діяльності, а предметом - окрім інших вимог, визнання такого спеціального дозволу недійсним.

З огляду на наведене, спірні правовідносини між позивачем та відповідачем-1 є публічно-правовими; за вимогою про визнання недійсним спеціального дозволу дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення та дії відповідача-1, що виключає відношення зазначеної позовної вимоги до юрисдикції господарського суду, спір у цій частині підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Щодо інших позовних вимог, які підлягають розгляду у порядку господарського судочинства, суд зазначає наступне.

Частиною четвертою статті 173 Господарського процесуального кодексу України визначено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне повернути позовну заяву та заяву про забезпечення позову та додані до них документи заявнику.

Разом з тим, заявник не позбавлений права звернутися до господарського суду з окремим позовом щодо вимог, які підлягають розгляду у порядку господарського судочинства у загальному порядку.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 173, 174, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

УХВАЛИВ:

1.Повернути позовну заяву та заяву про забезпечення позову з доданими до них документами Товариству з обмеженою відповідальністю «Бізнес Еліт Груп Лтд».

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у порядку та строки, передбачені розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.Ю.Кирилюк