ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2025 р. м. ХарківСправа № 922/1894/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Чабан А.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АПУС-ЛЕГАТ", м. Харків
до Фізичної особи-підприємця Ницюк Наталії Володимирівни, м. Харків
про стягнення 28454,30 грн.
за участю представників:

позивача - не з`явився

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АПУС-ЛЕГАТ" (позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Ницюк Наталії Володимирівни (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 28454,30 грн. заборгованості за надані послуги з перевезення вантажу за Договором 0506 на перевезення вантажів автомобільним транспортом на території України та в міжміському сполученні від 05.06.2024 та Заявки 0506 від 05.06.2024. Також, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь судові витрати у справі.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 04.06.2025 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах суду.

Відповідач 04.07.2025 за вх.№ 15783 подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просив суд: відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі; у разі продовження розгляду справи перевести справу в загальне провадження; визнати поважними причини пропуску строку на подання відзиву до суду та долучити відзив до матеріалів справи.

Позивач 10.07.2025 за вх.№ 16211 подав до суду відповідь на відзив згідно якої просив суд: продовжити строк для подання відповіді на відзив та долучити дану відповідь на відзив до матеріалів справи №922/1894/25; відмовити відповідачу у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву; визнати поважними причини пропуску строку щодо подання доказів та долучити до матеріалів справи скрін-шоти переписки між сторонами, а також докази додаткового направлення документів відповідачеві; позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Частиною 1 ст. 119 ГПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на подання відзиву відповідач посилався на те, що він перебуває за межами України; триваючий воєнний стан; реальність обмеження в комунікаціях; відсутність стабільного доступу до засобів зв`язку, поштового зв`язку та юридичної підтримки.

Ураховуючи обставини зазначені позивачем у клопотанні про поновлення пропущеного процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву, суд визнав причини пропуску строку на подання відзиву поважними, та з метою забезпечення відповідачу права на справедливий суд, на підставі ч. 1 ст. 119 ГПК України поновив йому строк на подання відзиву, відхилив клопотання позивача про відмову відповідачу у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву, та долучив відзив відповідача до матеріалів справи.

Згідно ч. 2 ст. 119 ГПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважав за необхідне продовжити позивачу строк для подання відповіді на відзив та долучити дану відповідь на відзив до матеріалів справи; визнати поважними причини пропуску строку щодо подання доказів та долучити до матеріалів справи скрін-шоти переписки між сторонами, а також докази додаткового направлення документів відповідачеві.

Відповідач 24.07.2025 за вх.№ 17161 подав до суду заяву про часткове визнання позову та прохання щодо судових витрат, згідно якої просив суд прийняти часткове визнання позову в межах первісної суми, зазначеної у позовній заяві - 28454,30 грн.; завершити провадження у цій частині шляхом винесення відповідного рішення, яким закріпити обов`язок відповідача здійснити оплату за наданим рахунком з калькуляцією; не покладати на відповідача витрати на оплату судового збору та інші судові витрати; залишити судові витрати (включно із судовим збором) за позивачем, як за стороною, яка мала змогу врегулювати спір у досудовому порядку, але не скористалась цією можливістю належним чином.

Також, відповідач 25.07.2025 за вх.№ 17255 подав до суду письмові заперечення, згідно яких просив суд взяти до уваги, що позивачем не подано жодного клопотання до суду про зміну позовних вимог у передбаченому законом порядку; визнати дії позивача щодо збільшення суми позову поза межами процесу - неприпустимими та забезпечити реалізацію вимог у спрощеному судочинстві; розглядати справу в межах початкове заявлених вимог (28454,30 грн.) відповідно до частини 2 статті 237 ГПК України.

Враховуючи те, що позивачем в процесі розгляду справи не були змінені позовні вимоги, відповідачем вони частково були визнані, та те, що відповідач просив суд розглядати справу в межах заявлених вимог (28454,30 грн.), суд дійшов висновку про відхилення клопотання відповідача про переведення справи в загальне провадження та розгляд справи згідно предмету спору.

Позивач 29.07.2025 за вх.№ 17518 подав до суду заяву про розгляд справи, призначеної на 04.08.2025 о 12:30, без участі представника позивача.

Відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином, правом на участь у судовому засіданні не скористався.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

05 червня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "АПУС-ЛЕГАТ" (позивач, перевізник) та ФОП Ницюк Наталія Володимирівна (відповідач, експедитор) було укладено Договір 0506 на перевезення вантажів автомобільним транспортом на території України та в міжміському сполученні (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, цей Договір визначає взаємовідносини, що виникають між експедитором та перевізником щодо надання послуг з перевезення зовнішньоторговельних та транзитних вантажів у міжнародному сполученні та територією України.

Сторони погодили, що цей Договір виконується відповідно до умов Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, Європейської угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів (ДОПОГ) та Європейської угоди про перевезення вантажів, що швидко псуються, Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів по дорогах (КДПГ), Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів з використанням книжки МДП (Конвенція МДП), а також вимог міжурядових угод про міжнародне автомобільне сполучення (п. 1.2. Договору).

Так, відповідно до п. 2.1. Договору експедитор не пізніше ніж за 24 годин до дати запланованого завантаження дає перевізнику «Заявку на перевезення», яка є додатком до цього Договору і становить його невід`ємну частину.

Розмір оплати послуг перевезення фіксується в Заявці (п. 5.1. Договору).

Спільно з рахунком на перевезення експедитору направляються оригінали накладної CMR, акт виконаних робіт, договір, заявка на перевезення. Можливе здійснення часткової або повної передоплати послуг перевізника згідно з виставленими рахунками (п. 5.2. Договору).

У випадках документально підтвердженого наднормативного простою транспортних засобів, експедитор сплачує перевізнику із коштів, отриманих від замовника, штраф у розмірі 2000 гривень за кожну добу простою на території Європи, 2000 гривень - на території країн СНД та 1500 гривень - у межах митної території України, якщо інше не передбачено у Заявці, якщо не доведе, що простій мав місце з вини перевізника (п. 3.1.4. Договору).

Договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 31 грудня 2025 року за умови виконання взаємних зобов`язань щодо здійснення перевезень (п. 9.2. Договору).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов вищезазначеного Договору між сторонами було узгоджено та підписано заявку №0506 від 05.06.2024 року на здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні за маршрутом: Україна, Харків, проспект Гагаріна, 152, - Туреччина, м. Стамбул; найменування вантажу - устаткування; об`єм вантажу - 5 куб; дата завантаження - 06.06.2024; термін доставки - впродовж 7 діб; оплата - б/н 800 доларів США, еквівалент по курсу НБУ на день виставлення рахунка. Оплата по доставці вантажу впродовж 5 днів. Митне оформлення входить у вартість фрахту. Нормативний простій 48/48. Примітка: Стежте за розміщенням вантажу по осях. П/п - Орловка - Ісакча. Простій з винної сторони - 50 доларів за добу, несвоєчасна доставка вантажу - 50 доларів за добу, несвоєчасна подача автомобіля - 50 доларів за добу. Автомобіль, що надається, - Мерседес КХ 9909 АВ.

Договір та заявка на перевезення підписані повноважними представниками та скріплені печатками сторін.

Згідно позову позивач вказує, що на виконання умов вищезазначеного Договору та Заявки автомобіль був завантажений та 16.06.2024 об 11:15 прибув на пропускний пункт «Орлівка» митного посту «Придунайський» для проведення митного огляду та проходження митного оформлення.

За результатами митного огляду, проведеного старшими державними інспекторами митного посту «Придунайський» Одеської митниці Прокурором І.А. та Євпаком К.А. було виявлено невідповідність зазначеного коду товару, заявленому у МД; а також встановлено, що відповідно до наявного маркування вага товару №1 «Прес-форма для виготовлення ємності об`ємом 0,5л» складає 750 кг, що не відповідає заявленій, що підтверджується Актом про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багаж №UA500420/2024/001532 від 17.06.2024 року.

Відповідно п. 3.1.3. Договору на експедитора покладено обов`язок вимагати від вантажовідправника правильного та своєчасного заповнення товарно-транспортної накладної та інших супровідних документів, обов`язок забезпечення яких, відповідно до положень ст. 51 Закону України «Про автомобільний транспорт», покладено саме на замовника за договором.

Аналогічні вимоги містять і положення статті 12 Закону України «Про транспортну-експедиторську діяльність», відповідно до якої клієнт зобов`язаний своєчасно надати експедитору повну, точну і достовірну інформацію щодо найменування, кількості, якості та інших характеристик вантажу, його властивостей, умов його перевезення, іншу інформацію, необхідну для виконання експедитором своїх обов`язків за договором транспортного експедирування, а також документи, що стосуються вантажу, які потрібні для здійснення митного, санітарного та інших видів державного контролю і нагляду, забезпечення безпечних умов перевезення вантажу.

Таким чином, саме внаслідок невиконання експедитором вищенаведених норм чинного законодавства та положень Договору на перевезення, зокрема, встановленої інспекторами митного посту «Придунайський» невідповідності наданих Експедитором товарно-транспортних документів, було допущено наднормативний простій зазначеного у заявці транспортного засобу.

Позивач зазначає, що на виконання умов вищенаведеного договору ним було складено та направлено відповідачеві рахунок № АЛ-170624-1 від 17.06.2024 на оплату наданих послуг під час надання міжнародних транспортних послуг Україна, м. Харків, - Туреччина, м. Стамбул, на загальну суму 28454,30 грн., завірену перевізником міжнародну товарно-транспортну накладну, Заявку №0506 від 05.06.2024, а також акт надання послуг №АЛ-170624-1 від 17.06.2024. Між тим, відповідачем, в порушення умов Договору на перевезення та Заявки №0506 від 05.06.2024 року, оплата за надані послуги у визначений заявкою строк проведена не була. Від відповідача жодних повідомлень щодо наявності зауважень з приводу неповноти чи недостатності отриманих документів на оплату, так як і повідомлень про існування будь-яких перешкод для виконання грошового зобов`язання не надходило. Жодних заперечень відповідача, так як і обґрунтування його відмови від підписання Акту наданих послуг та оплату виставленого рахунка, а також доказів відсутності вини замовника та, відповідно, наявності вини перевізника у простої транспортного засобу, як то передбачено п. 3.1.4. Договору, відповідачем направлено не було.

Ураховуючи вищевикладене, визнання відповідачем під час розгляду справи вимог позивача в сумі 28454,30 грн., суд дійшов висновку, що позивачем належним чином виконано свій обов`язок щодо здійснення перевезення вантажу та надіслання відповідачу належним чином оформлених документів для здійснення оплати наданих послуг, у той час як відповідачем не здійсненна оплата наданих послуг у розмірі 28454,30 грн. з перевезення вантажу.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, у частині 1 цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч.1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно із частиною 1 статті 916 Цивільного кодексу України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативноправовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Приписами частини 1 статті 929 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Наднормативний простій автомобіля оплачується перевізнику експедитором у розмірі 2000 гривень за кожну добу простою на території Європи, 2000 гривень - на території країн СНД та 1500 гривень - у межах митної території України, якщо інше не передбачено у Заявці, якщо не доведе, що простій мав місце з вини перевізника (п. 3.1.4. Договору). Відповідно ж умов підписаної сторонами заявки №0506 від 05.06.2024 року, простій з винної сторони оплачується у розмірі 50 доларів за добу. Таким чином, позивачем належним чином виконано прийняті на себе зобов`язання з перевезення вантажу, докази чого містяться в матеріалах справи. У той час як відповідачем прийняті на себе зобов`язання щодо правильного та своєчасного заповнення товарно-транспортної накладної та інших супровідних документів, а також належної та своєчасної оплати наданих послуг не виконано, що визнається останнім.

За таких обставин суд визнає позовні вимоги позивача обґрунтованими, підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами, та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується ст. 129 ГПК України, у зв`язку з чим судовий збір у розмірі 2684,00 грн. покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 119, 120, 123, 129, 191, 202, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ницюк Наталії Володимирівни ( АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; відомості про дату народження в матеріалах справи відсутні) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АПУС-ЛЕГАТ" (61031, м. Харків, вул. Драгомирівська, 10, ) 28454,30 грн. за надані послуги з перевезення вантажу та 2422,40 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

УЧАСНИКИ СПРАВИ:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "АПУС-ЛЕГАТ" (61031, м. Харків, вул. Драгомирівська, 10, ).

Відповідач: Фізична особа-підприємець Ницюк Наталія Володимирівна ( АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; відомості про дату народження в матеріалах справи відсутні).

Повне рішення складено "11" серпня 2025 р.

Суддя А.М. Буракова

Справа № 922/1894/25