ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року

м. Київ

cправа № 902/480/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Бенедисюка І.М. і Власова Ю.Л.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (далі - Компанія) та приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича (далі - Приватний виконавець)

на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 23.09.2024 (головуючий суддя Маслій І.В.) та

постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2025 (головуючий суддя Павлюк І.Ю., судді: Грязнов В.В. і Розізнана І.В.)

за скаргами акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" (далі - Товариство) та Компанії

на дії Приватного виконавця

у справі № 902/480/24

за позовом Компанії

до Товариства

про стягнення 683 572 666,31 грн.

Розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 11.06.2025 № 32.2-01/1125 у зв`язку із обранням судді Ємця А.А. до Великої Палати Верховного Суду, призначено повторний автоматичний розподіл судової справи № 902/480/24, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Булгакова І.В. (головуючий), Власов Ю.Л. і Колос І.Б.

Розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 08.07.2025 № 32.2-01/1430 у зв`язку з відпусткою судді Колос І.Б., призначено повторний автоматичний розподіл судової справи № 902/480/24, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Булгакова І.В. (головуючий), Бенедисюк І.М. і Власов Ю.Л.

За результатами розгляду касаційної скарги Верховний Суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство звернулося до суду зі скаргою на дії (бездіяльність) Приватного виконавця, в якій скаржник просить суд:

- визнати неправомірною бездіяльність Приватного виконавця у виконавчому провадженні (далі - ВП) № 75944508 щодо: (1) незупинення вчинення виконавчих дій у ВП № 75944508 з виконання наказу Господарського суду Вінницької області від 22.07.2024 у справі № 902/480/24 до врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" (далі - Закон № 1639-ІХ); (2) незняття арешту з усіх грошових коштів / електронних грошей, що містяться на відкритих рахунках / електронних гаманцях та належать боржнику; (3) незняття арешту з усього належного боржнику майна в межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди Приватного виконавця, витрат ВП у розмірі 430 838 638,10 грн; стягнення з боржника основної винагороди на користь Приватного виконавця у розмірі 64 315 135,74 грн;

- зобов`язати Приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право боржника) шляхом: (1) зупинення вчинення виконавчих дій у ВП № 75944508 з виконання наказу Господарського суду Вінницької області від 22.07.2024 у справі № 902/480/24 до врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу відповідно до Закону № 1639-ІХ); (2) зняття арешту з усіх грошових коштів / електронних грошей, що містяться на відкритих рахунках / електронних гаманцях та належать боржнику; (3) зняття арешту з усього належного Товариству майна в межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди Приватного виконавця, витрат ВП у розмірі 430 838 638,10 грн.

Скарга Товариства мотивована тим, що дії Приватного виконавця стосовно винесення постанови від 03.09.2024 про зупинення вчинення виконавчих дій у ВП № 75944508, відкритому 02.09.2024, лише в частині стягнення 251 480 260,00 грн, а не усіх стягнутих за рішенням суду грошових коштів, є неправомірними, порушують права / інтереси боржника та суперечать статті 5 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки стягнуті за рішенням суду грошові кошти, в тому числі заборгованість за січень, лютий 2022 року, підлягають врегулюванню відповідно до абзацу одинадцятого статті 1 Закону № 1639-ІХ та з огляду на обставини включення боржника в реєстр підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу. Натомість Приватний виконавець неправомірно взяв до уваги постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 12.03.2024 № 489 про затвердження Товариству обсягу перевищення фактичної вартості послуг з розподілу природного газу над тарифною виручкою, передбаченою тарифами на розподіл природного газу, що утворився за період з 01.11.2021 до 28.02.2022, в сумі 251 480 260,00 грн.

Компанія також звернулася до суду зі скаргою на дії (бездіяльність) Приватного виконавця, в якій скаржник просить суд:

- скасувати постанову Приватного виконавця від 03.09.2024 про зупинення вчинення виконавчих дій в частині стягнення боргу в розмірі 251 480 260,00 грн при примусовому виконанні наказу Господарського суду Вінницької області від 22.07.2024 у справі № 902/480/24;

- зобов`язати Приватного виконавця усунути порушення.

Скаргу Компанії мотивовано тим, що постанова НКРЕКП від 12.03.2024 № 489, на яку послався Приватний виконавець при винесенні постанови від 03.09.2024, не вказує, що сума заборгованості за наказом суду відповідає приписам абзацу одинадцятого статті 1 Закону № 1639-ІХ, адже згідно з цим Законом зупиненню до стягнення підлягає лише сума заборгованості, яка утворилася за договором, укладеним на загальних підставах згідно з пунктом 1 глави 6 розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 294 (за договором з оператором ГРМ на закупівлю або постачання природного газу для покриття обсягів фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільній системі для забезпечення фізичного балансування газорозподільної системи та власної господарської діяльності), тоді як у цій справі за рішенням суду стягується заборгованість, яка виникла за договором постачання природного газу, укладеним з постачальником "останньої надії", типова форма якого затверджена постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2501, тому у Приватного виконавця взагалі не було підстав для застосування пункту 15 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" та зупинення вчинення виконавчих дій.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 23.09.2024 у задоволенні скарг Товариства та Компанії на дії (бездіяльність) Приватного виконавця відмовлено.

За результатами розгляду скарги Товариства, суд першої інстанції вважав, що Приватний виконавець правомірно: (1) зупинив виконавчі дії лише в частині примусового стягнення боргу в розмірі 251 480 260,00 грн, яка відображена в постанові НКРЕКП від 12.03.2024 № 489, оскільки в застосовному до спірних правовідносин абзаці одинадцятому статті 1 Закону № 1639-ІХ відсутнє посилання на врегулювання заборгованості, в тому числі "підтвердженої судовими рішеннями, які набрали законної сили", натомість таке посилання міститься в абзацах 5- 9 статті 1 цього Закону, які, однак, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин; (2) наклав арешт на кошти та майно боржника без урахування суми, за якою вчинення виконавчих дій зупинено.

Щодо скарги Компанії місцевий господарський суд виходив з того, що договір з постачальником "останньої надії" та профільні нормативно-правові акти не містять обмеження стосовно використання газу за таким договором в цілях виробничо-технологічних витрат природного газу, а тому Приватний виконавець правомірно встановив, що за договором з постачальником "останньої надії" частина основного боргу, а саме в розмірі 251 480 260,00 грн, може бути погашена поза межами примусового виконання судового рішення у спосіб та в порядку, визначеному статтею 4 Закону № 1639-ІХ, відповідно, постанова Приватного виконавця від 03.09.2024 винесена без порушень пункту 15 частини першої статті 34 Закону № 1404-VIII.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 14.01.2025 скасовано ухвалу Господарського суду Вінницької області від 23.09.2024 в частині відмови у задоволенні скарги Товариства та прийнято в цій частині нове рішення, яким: скаргу боржника задоволено частково; визнано неправомірною бездіяльність Приватного виконавця щодо незупинення вчинення виконавчих дій та зняття арешту з майна і коштів боржника; зобов`язано Приватного виконавця зупинити вчинення виконавчих дій у ВП № 75944508 з примусового виконання наказу суду від 22.07.2024 у справі № 902/480/24 за винятком суми витрат зі сплати судового збору в розмірі 847 800,00 грн та суми основного боргу в розмірі 251 480 260,00 грн (у цій частині основного боргу зупинено вчинення виконавчих дій згідно з постановою Приватного виконавця від 03.09.2024), зняти арешт з майна та коштів / електронних грошей Товариства, розміщених на відкритих рахунках в банківських установах / електронних гаманцях. У іншій частині ухвалу Господарського суду Вінницької області від 23.09.2024 залишено без змін.

Частково задовольняючи скаргу Товариства, суд апеляційної інстанції зазначив, що з огляду на пояснювальну записку до проєкту Закону № 1639-ІХ та на те, що постанова НКРЕКП від 12.03.2024 № 489 не містить розміру заборгованості, яка підлягає врегулюванню, за умови перебування боржника в реєстрі та віднесення стягнутої за рішенням суду суми заборгованості до процедури врегулювання за Законом № 1639-ІХ, у Приватного виконавця був наявний обов`язок зупинити вчинення виконавчих дій на підставі пункту 15 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" також і в частині стягнення повного розміру основного боргу, пені, інфляційних втрат, процентів річних (за винятком суми судового збору) та зняти арешт з майна та грошових коштів боржника у цій частині.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні скарги Компанії, апеляційний суд зазначив, що профільні нормативно-правові акти передбачають укладення постачальником "останньої надії" з оператором ГРМ договору, зокрема, на постачання природного газу для покриття обсягів фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільній системі для забезпечення фізичного балансування газорозподільної системи та власної господарської діяльності і не містять обмеження стосовно використання газу за договором з постачальником "останньої надії" в цілях виробничо-технологічних витрат природного газу, тому заборгованість, яка виникла між сторонами за таким договором, підлягає врегулюванню відповідно до Закону № 1639-ІХ.

Не погоджуючись із постановою апеляційного суду та ухвалою суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні скарги Компанії, остання звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій з посиланням на підставу касаційного оскарження, визначену абзацом 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зазначає про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та просить скасувати постанову і ухвалу в оскаржуваній частині, прийнявши нове рішення, яким скаргу Товариства залишити без задоволення, а скаргу Компанії - задовольнити.

За доводами Компанії:

- відповідно до Закону № 1639-ІХ та з урахуванням приписів пункту 15 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" обов`язковому зупиненню підлягають виконавчі дії щодо примусового стягнення лише суми основного боргу, у тому числі підтвердженої судовим рішенням, яке набрало законної сили, і лише якщо такий борг виник за договором, укладеним з постачальником на загальних підставах згідно з пунктом 1 глави 6 розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем, однак не за договором постачання природного газу, підписаним з постачальником "останньої надії";

- помилковим є висновок апеляційного суду, що Приватний виконавець не є учасником процедури врегулювання заборгованості за Законом № 1639-ІХ і у нього виник обов`язок зупинити вчинення виконавчих дій відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", оскільки Конституційний Суд України в рішенні від 13.12.2012 у справі № 18-рп/2012 виснував, що саме собою включення боржника до реєстру не є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, необхідним є встановлення характеру заборгованості, що і зробив Приватний виконавець.

Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції в частині задоволення скарги Товариства, Приватний виконавець також звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій з посиланням на підставу касаційного оскарження, визначену абзацом 2 частини другої статті 287 ГПК України, зазначає про порушення апеляційним судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та просить скасувати постанову апеляційного суду в оскаржуваній частині, а ухвалу суду першої інстанцій в цій частині залишити в силі.

Приватний виконавець зазначає, що:

- єдиною підставою для застосування пункту 15 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" є затверджена постановою НКРЕКП від 12.03.2024 № 489 сума, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону № 1639-ІХ, тобто борг в розмірі 251 480 260,00 грн, а отже, в основу постанови від 03.09.2024 про зупинення вчинення виконавчих дій покладено факт вчинення НКРЕКП згідно зі статтею 4 Закону № 1639-ІХ відповідного рішення, у якому й визначено суму до врегулювання;

- застосування приписів пункту 15 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" має відбуватися через встановлення сум і відповідних процедур врегулювання таких сум за статтями 4, 5, 6 Закону № 1639-ІХ, інакше обмеження заходів примусового стягнення буде застосовано до суми, яка не охоплюється процедурою врегулювання заборгованості, проте апеляційний суд не вказав, на підставі якого факту дійшов висновку про можливість зупинення вчинення виконавчих дій й щодо сум, які не охоплюються змістом постанови НКРЕКП від 12.03.2024 № 489.

Товариство 17.03.2025 подало додаткові пояснення у справі, які фактично є відзивом на касаційній скарги Компанії та Приватного виконавця, поданим поза межами встановленого процесуального строку на його подання (до 04.03.2025), у зв`язку із чим ці додаткові пояснення Товариства долучаються до матеріалів справи, однак не враховуються Верховним Судом у розгляді цієї справи.

Від скаржників відзиви на касаційні скарги одне одного до Верховного Суду не надходили.

Від Приватного виконавця 20.06.2025 надійшли додаткові пояснення у справі, подання яких, утім, не запитувалося судом касаційної інстанції, у зв`язку з чим вони долучені до матеріалів справи, однак не враховуються у розгляді цієї справи.

Перевіривши правильність застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального і процесуального права, відповідно до встановлених ними обставин виконання судового рішення у цій справі, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційних скарг з огляду на таке.

У розгляді заявлених Товариством та Компанією скарг на дії (бездіяльність) Приватного виконавця судами попередніх інстанцій встановлено таке.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 12.06.2024 у справі № 902/480/24 з Товариства на користь Компанії стягнуто 448 695 665,32 грн основного боргу, 41 269 148,95 грн пені, 26 518 352,32 грн 3% річних, 125 820 350,77 грн інфляційних втрат та 847 840,00 грн витрат на сплату судового збору.

На виконання рішення Господарського суду Вінницької області від 12.06.2024 у справі № 902/480/24 видано відповідний наказ від 22.07.2024.

До Приватного виконавця 02.09.2024 надійшла заява Компанії про початок примусового виконання судового рішення на підставі зазначеного наказу Господарського суду Вінницької області.

У цей же день 02.09.2024 Приватний виконавець:

- прийняв рішення про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Вінницької області № 902/480/24 від 22.07.2024, про що виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 75944508;

- виніс постанову про стягнення з боржника основної винагороди в розмірі 64 315 135,74 грн, копії постанови направлені сторонам виконавчого провадження;

- виніс постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 431,00 грн, копії постанов направлені сторонам виконавчого провадження.

Водночас 16.11.2022 року постановою НКРЕКП № 1464 було прийнято рішення включити Товариство до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу.

Постановою НКРЕКП від 12.03.2024 № 489 "Про затвердження АТ "ВІННИЦЯГАЗ" обсягів перевищення фактичної вартості послуг з розподілу природного газу над тарифною виручкою, передбаченою тарифами на розподіл природного газу", відповідно до частини другої статті 4 Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", статті 17 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" НКРЕКП затвердила Товариству обсяг перевищення фактичної вартості послуг з розподілу природного газу за даними звітності, поданої Товариством до НКРЕКП, над тарифною виручкою, передбаченою тарифами на розподіл природного газу, встановленими НКРЕКП, з урахуванням отриманих компенсацій витрат, що утворився за період з 01.11.2021 по 28.02.2022 включно у сумі 251 480 260,00 грн (без ПДВ).

Враховуючи вищевикладене, 03.09.2024 Приватний виконавець на підставі пункту 15 частини першої статті 34, статті 35 Закону України "Про виконавче провадження" виніс постанову про зупинення вчинення виконавчих дій частково в частині стягнення 251 480 260,00 грн до виключення боржника з реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу відповідно до Закону № 1639-ІХ.

У цей же день 03.09.2024, з метою примусового виконання рішення Господарського суду Вінницької області від 12.06.2024 у справі № 902/480/24, в межах ВП № 75944508, Приватний виконавець:

- виніс постанову про арешт коштів боржника в межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди Приватного виконавця та витрат виконавчого провадження в сумі 430 838 638,10 грн;

- виніс постанову про арешт майна боржника в межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди Приватного виконавця та витрат виконавчого провадження в сумі 430 838 638,10 грн;

- виніс постанову про приєднання виконавчого провадження № 75944508 до зведеного виконавчого провадження № 70204561;

- сформував платіжні інструкції щодо примусового списання коштів з рахунків боржника.

Грошові кошти у сумі 91 086,44 грн, а також 35 140,07 грн, що надійшли 04.09.2024 на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № 902/480/24, виданого 22.07.2024, у відповідності до статей 45-47 Закону України "Про виконавче провадження" 09.09.2024 розподілені та перераховані наступним чином: 69,00 грн - плата за користування АСВП на користь ДП "НАІС" (платіжна інструкція № 7365 від 09.09.2024); 362,00 грн - компенсування мінімальних витрат виконавчого провадження на користь Приватного виконавця (платіжна інструкція № 7366 від 09.09.2024); 114 359,55 грн - на користь стягувача в рахунок погашення заборгованості (платіжна інструкція № 7367 від 09.09.2024); 11 435,96 грн - основна винагорода Приватного виконавця на користь Приватного виконавця (платіжна інструкція № 7368 від 09.09.2024).

09.09.2024 Приватний виконавець здійснив опис транспортних засобів, що належать боржнику на праві власності.

Не погоджуючись із діями (бездіяльністю) Приватного виконавця у ВП № 75944508 з примусового виконання рішення Господарського суду Вінницької області від 12.06.2024 у справі № 902/480/24, як стягувач (Компанія), так і боржник (Товариство) звернулися до суду з відповідними скаргами, які є предметом розгляду.

Як вбачається з поданих скарг на бездіяльність та дії Приватного виконавця мотиви їх зводяться до того, що стягувач вважає, що постанова Приватного виконавця від 03.09.2024 про зупинення вчинення виконавчих дій у ВП № 75944508, в частині стягнення основного боргу 251 480 260,00 грн, прийнята з порушенням пункту 15 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки цією нормою Закону визначено дві умови, а саме: включення боржника до реєстру та заборгованість має підлягати врегулюванню відповідно до процедур визначених Законом № 1639-IX, однак незважаючи на включення боржника до реєстру, заборгованість у цій справі стягується за типовим договором постачання природного газу постачальником останньої надії затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2501 та не є договором укладеним відповідно до пункту 1 глави 6 розділу III Кодексу газорозподільних систем, тому підстави для застосування пункту 15 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" у ВП № 75944508 відсутні.

Водночас боржник у своїй скарзі вважає що Приватний виконавець мав зупинити вчинення виконавчих дій у ВП № 75944508 не лише в частині стягнення основного боргу у розмірі 251 480 260,00 грн, а й в решті сум стягнення які є предметом судової справи № 902/480/24, оскільки вони підлягають врегулюванню відповідно до Закону 1639-ІХ.

У розгляді заявлених скарг суди попередніх інстанцій дійшли єдиного висновку про те, що договір постачальника "останньої надії" та профільні нормативно-правові акти не містять обмеження стосовно використання газу за договором постачальника "останньої надії" в цілях виробничо-технологічних витрат природного газу, отже стягнута за судовим рішенням у цій справі заборгованість може бути погашена поза його примусовим виконанням у спосіб та в порядку визначеному Законом № 1639, що дає підставу для застосування пункту 15 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження".

За такого висновку судами обох інстанцій відхилені доводи Компанії, викладені в її скарзі, про відсутність підстав для застосування пункту 15 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" у ВП № 75944508, оскільки згідно з приписами Закону № 1639-ІХ зупиненню підлягає лише сума основної заборгованості, яка утворилась за договором укладеним відповідно до пункту 1 глави 6 розділу III Кодексу газорозподільних систем, а не заборгованість за договором постачальника "останньої надії", як у цій справі.

Водночас суди дійшли протилежних висновків у питанні того чи вся заборгованість, стягнута рішенням Господарського суду Вінницької області від 12.06.2024 у справі № 902/480/24, включаючи суму основного боргу і суму штрафних (фінансових) санкцій, підлягає врегулюванню відповідно до Закону № 1639-ІХ.

Так, суд першої інстанції виснував, що Приватний виконавець правомірно: (1) зупинив виконавчі дії лише в частині примусового стягнення боргу в розмірі 251 480 260,00 грн, яка відображена в постанові НКРЕКП від 12.03.2024 № 489, оскільки в застосовному до спірних правовідносин абзаці одинадцятому статті 1 Закону № 1639-ІХ відсутнє посилання на врегулювання заборгованості, в тому числі "підтвердженої судовими рішеннями, які набрали законної сили", натомість таке посилання міститься в абзацах 5-9 статті 1 цього Закону, які, однак, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин; (2) наклав арешт на кошти та майно боржника без урахування суми, за якою вчинення виконавчих дій зупинено.

Натомість суд апеляційної інстанції, не погоджуючись з таким висновком суду першої інстанції, зазначив, що постанова НКРЕКП від 12.03.2024 № 489 не містить розміру заборгованості, яка підлягає врегулюванню, за умови перебування боржника в реєстрі та віднесення стягнутої за рішенням суду суми заборгованості до процедури врегулювання за Законом № 1639-ІХ, у Приватного виконавця був наявний обов`язок зупинити вчинення виконавчих дій на підставі пункту 15 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" також і в частині стягнення повного розміру основного боргу, пені, інфляційних втрат, процентів річних (за винятком суми судового збору) та зняти арешт з майна та грошових коштів боржника у цій частині.

Надаючи оцінку наведеним висновкам судів попередніх інстанції в контексті доводів скаржників, викладених у касаційних скаргах, Верховний Суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Наказ, судовий наказ, ухвала суду мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом (частини перша, третя статті 327 ГПК України).

Згідно з статтею 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання, пов`язані з примусовим виконанням судових рішень і рішень інших органів, врегульовані Законом України "Про виконавче провадження", який є спеціальним законом та яким державний та приватний виконавці керуються при примусовому виконанні рішень суду та інших органів (посадових осіб).

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Інститут приватної виконавчої діяльності запроваджений із введенням з 05.10.2016 в дію зазначеного Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Так, приватний виконавець - це суб`єкт незалежної професійної діяльності, уповноважений державою на здійснення діяльності з примусового виконання рішень під наглядом Міністерства юстиції України та у порядку, встановленому законом.

Підстави та порядок зупинення вчинення виконавчих дій визначено у статті 34 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до пункту 15 частини першої статті 34 Закону виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі, якщо сума, що стягується, підлягає врегулюванню відповідно до процедур, передбачених Законом України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", за умови перебування боржника в реєстрі підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу.

Згідно з частиною другою статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, а з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову.

За змістом частини четвертої статті 35 Закону України "Про виконавче провадження" арешт, накладений виконавцем на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей протягом строку, на який виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, не знімається, крім випадків, передбачених пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону. У період зупинення вчинення виконавчих дій виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів до розшуку боржника (його майна) або проведення перевірки його майнового стану.

Згідно з частиною одинадцятою статті 35 Закону України "Про виконавче провадження" у випадку, передбаченому пунктом 15 частини першої статті 34 цього Закону, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій до виключення боржника з реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу". У разі поновлення виконавчого провадження, зупиненого на підставі пункту 15 частини першої статті 34 цього Закону, виконавче провадження повторному зупиненню з таких підстав не підлягає.

У пунктах 8.78-8.89, 8.91-8.100 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду (далі - ОП КГС ВС) від 16.05.2025 у справі № 903/421/24 (до закінчення розгляду якої зупинявся розгляд цієї справи № 902/480/24) зазначено таке: "8.78. …об`єднана палата зазначає, що приватний виконавець на підставі постанови НКРЕКП про включення до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу, зупиняє вчинення виконавчих дій щодо такого підприємства, а також знімає накладені арешти на майно та грошові кошти у випадку, якщо сума, що стягується, підлягає врегулюванню відповідно до процедур, передбачених Законом України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" (див. постанови Верховного Суду від 30.10.2023 у справі № 925/555/21, від 12.12.2024 у справі № 924/395/24, від 20.01.2025 у справі № 924/396/24, від 26.02.2025 у справі № 910/9745/22).

8.79. До того ж у постанові від 17.01.2025 у справі № 925/958/22 Верховний Суд зазначив, що відповідно до частини 11 статті 35 такого Закону у випадку, передбаченому пунктом 15 частини 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій до виключення боржника з реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу". Тобто ключовим критерієм є включення боржника до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу".

8.80. Зважаючи на положення статті 19 Конституції України та статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець (приватний / державний) повинен вчиняти виконавчі дії не лише із дотриманням цього Закону, а й відповідно до інших нормативно-правових актів, додержання яких є обов`язковим при вчиненні ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обов`язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження.

8.81. Принцип юридичної визначеності вимагає, щоб у разі прийняття спеціального закону з певного питання цей закон не ставився під сумнів (зокрема, шляхом його невиконання), а сторони, яких він стосується, мають обґрунтовано очікувати, що цей закон буде застосовуватися. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.12.2022 у справі № 908/1525/16.

8.82. 29.08.2021 набув чинності Закон України № 1639-IX, відповідно до статті 1 якого визначено, що:

- процедура врегулювання заборгованості (грошових зобов`язань) суб`єктів ринку природного газу - це заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості (грошових зобов`язань) за природний газ та послуги з його транспортування шляхом проведення взаєморозрахунків та реструктуризації заборгованості, а також списання неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на таку заборгованість, у разі її погашення; реєстр підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу - це відкритий загальнодоступний перелік підприємств та організацій, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону;

- реєстр розміщується на офіційному вебсайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг;

- учасники процедури врегулювання заборгованості (грошових зобов`язань) - постачальники природного газу, оператори газорозподільних систем та оператор газосховищ, включені до Реєстру, а також особа, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, особа, що здійснює функції оператора газотранспортної системи з 1 січня 2020 року, акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", розпорядники коштів державного бюджету, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

8.83. Дія Закону України № 1639-IX поширюється на відносини із врегулювання видів заборгованості (грошових зобов`язань), визначених у статті 1 цього Закону, суб`єктів ринку природного газу, що включені до реєстру (стаття 2 зазначеного Закону).

8.84. Згідно зі статтею 3 Закону України № 1639-IX для участі у процедурі врегулювання заборгованості (грошових зобов`язань) суб`єкти ринку природного газу включаються до реєстру, який веде НКРЕКП. Рішення про включення або про відмову у включенні до реєстру приймається Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та оприлюднюється на її офіційному веб-сайті.

8.85. Суд першої інстанції встановив, що згідно з постановою НКРЕКП від 01.11.2022 № 1372 включено АТ "ОГС "Волиньгаз" до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу відповідно до частин першої та другої статті 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу".

8.85.1. Отже, АТ "ОГС «Волиньгаз" та ТОВ ГК "Нафтогаз України" є суб`єктами правовідносин, що врегульовані Законом України № 1639-IX.

8.86. З аналізу положень Закону України № 1639-ІХ та наведеного визначення процедури врегулювання заборгованості (грошових зобов`язань) суб`єктів ринку природного газу, викладеного у статті 1 цього Закону, вбачається проведення таких процедур врегулювання заборгованості: процедури взаєморозрахунків (стаття 4), процедури реструктуризації заборгованості за природний газ та послуги з його транспортування (стаття 5), процедури списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість з оплати природного газу та послуги з його транспортування (стаття 6).

8.87. Так, за змістом статті 6 Закону України № 1639-ІХ на заборгованість за договорами купівлі-продажу/постачання природного газу, укладеними з Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", та договорами про надання послуг з транспортування природного газу, яка підлягає врегулюванню відповідно до статті 1 цього Закону, погашену до 31 грудня 2022 року, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону, а також на заборгованість, реструктуризовану відповідно до статті 5 цього Закону, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються.

8.87.1. Неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість підприємств, включених до Реєстру, за договорами купівлі-продажу/постачання природного газу, укладеними з Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", та договорами про надання послуг з транспортування природного газу, у тому числі підтверджені судовими рішеннями, які набрали законної сили, що обліковуються учасниками процедури врегулювання заборгованості та не сплачені станом на дату включення до Реєстру, підлягають списанню:

- за умови погашення основного боргу до 31 грудня 2022 року, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону;

- за умови повного виконання належним чином підприємством-дебітором укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.

8.88. Гарантії забезпечення прав та інтересів кредиторів визначені статтею 7 Закону України № 1639-ІХ, відповідно до якої НАК "Нафтогаз України", особа, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, особа, що здійснює функції оператора газотранспортної системи з 1 січня 2020 року, заборгованість перед якими (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на таку заборгованість) підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, мають право на відшкодування з державного бюджету додаткових витрат на сплату процентів та інших витрат у зв`язку із запозиченням коштів з метою покриття касових розривів, що утворилися внаслідок врегулювання заборгованості відповідно до статей 5-6 цього Закону, в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

8.89. Отже, наведеними положеннями Закону передбачений механізм урегулювання питань щодо основної заборгованості підприємств, включених до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а також підстави та передумови для списання неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на цю ж заборгованість, учасниками такої процедури врегулювання, визначеними статтею 1 Закону України № 1639-ІХ…

…8.91. Як правильно врахував суд першої інстанції, доводи ТОВ ГК "Нафтогаз України" про те, що єдиною підставою для застосування Закону України № 1689-ІХ до договорів постачання газу постачальником "останньої надії" є постанова НКРЕКП, прийнята відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 4 цього Закону, є безпідставним, оскільки обсяги перевищення фактичної вартості послуг з розподілу природного газу над тарифною виручкою, передбаченою тарифами на розподіл природного газу, затверджуються НКРЕКП безпосередньо в процедурі врегулювання заборгованості (проведення взаєморозрахунків стаття 4 Закону № 1689-ІХ).

8.92. Зупинення вчинення виконавчих дій на час перебування АТ "ОГС "Волиньгаз" у Реєстрі підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу відповідно до статті 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", є обмеженням, передбаченим Законом, дія якого поширюється на відносини із врегулювання видів заборгованості (грошових зобов`язань), визначених у статті 1 цього Закону, суб`єктів ринку природного газу, що включені до Реєстру.

8.93. Отже, об`єднана палата зазначає, що виконавець (державний / приватний) не є учасником процедури врегулювання заборгованості, визначеної Законом України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" і відповідно до пункту 15 частини 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження", а отже, у виконавця виник обов`язок зупинити вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні з примусового виконання наказу.

8.94. З огляду на викладене, об`єднана палата погоджується з висновком суду першої інстанції, що приватний виконавець, який не є учасником процедури врегулювання заборгованості між сторонами та не уповноважений визначати її результати і хід проведення, встановивши що АТ "ОГС "Волиньгаз" включено до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу, на підставі відповідної постанови НКРЕКП, та те що заборгованість за наказом Господарського суду Волинської області від 04.09.2024 № 903/421/24, щодо якої боржником вживаються заходи із врегулювання відповідно до Закону України № 1689-ІХ, зобов`язаний був зупинити вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні стосовно виконання цього наказу на підставі пункту 15 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" (за винятком витрат на оплату судового збору), а також відповідно до частини четвертої статті 35 цього Закону - зняти арешт з майна та грошових коштів боржника.

8.95. З урахуванням викладеного об`єднана палата виходить з того, що на момент відкриття виконавчого провадження у приватного виконавця були наявні дві обов`язкові обставини для зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 76195479, передбачені пунктом 15 частиною першою статті 34 Закону України "Про виконавче провадження":

1) перебування боржника - АТ "ОГС "Волиньгаз" в реєстрі підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу;

2) сума, що стягується за наказом № 903/421/24 від 04.09.2024 підлягає врегулюванню відповідно до процедур, передбачених Законом України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу".

8.96. З огляду на встановлені у справі обставини та норми законодавства об`єднана палата зазначає, що виконавець мав чітко визначені обов`язки, прямо передбачені Законом України "Про виконавче провадження", зокрема пунктом 15 частини першої статті 34 цього Закону.

8.97. Закон не надає виконавцю повноважень оцінювати, тлумачити або перевіряти обсяг заборгованості, яка підлягає врегулюванню в межах процедури, передбаченої Законом № 1639-ІХ. Визначення і затвердження розміру такої заборгованості здійснюється відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1179 (на підставі договорів про організацію взаєморозрахунків).

8.98. Самостійна оцінка приватним виконавцем того, яка частина заборгованості включається до врегулювання, по суті є виходом за межі його повноважень та втручанням у сферу компетенції інших органів. Така поведінка суперечить не лише положенням Закону України № 1639-ІХ, а й загальним принципам виконавчого провадження, які передбачають обов`язковість дотримання чітко визначеного порядку та меж повноважень.

8.99. У зв`язку з цим приватний виконавець, виявивши наявність вказаних законних передумов, був зобов`язаний зупинити виконавчі дії в межах виконавчого провадження на підставі пункту 15 частини першої статті 34 та частини 11 статті 35 Закону України "Про виконавче провадження".

8.100. Враховуючи викладене, об`єднана палата дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано застосував положення чинного законодавства - статті 34 та 35 Закону України "Про виконавче провадження" у взаємозв`язку із Законом України № 1639-ІХ, - і дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для зупинення виконавчого провадження та зняття арешту і, відповідно, задоволення скарги АТ "ОГС "Волиньгаз" та відмови у задоволенні скарги ТОВ "ГК "Нафтогаз України".

Верховний Суд зазначає, що правовідносини у справі, яка розглядається № 902/480/24 та у справі № 903/421/24, за критеріями подібності правовідносин, визначеними Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, є подібними, а з`ясовані судами обставини виконання судових рішень у цих справах, є схожими.

Так, як і у зазначеній справі № 903/421/24, у цій справі № 902/480/24 судоми встановлено обставини:

- укладення відповідного договору саме з постачальником "останньої надії";

- перебування боржника в реєстрі підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу на момент відкриття виконавчого провадження;

- зупинення вчинення виконавчих дій щодо боржника та ненакладення арешту на його майно виконавцем лише в частині суми, яка відповідає обсягу перевищення боржником фактичної вартості послуг з розподілу природного газу над тарифною виручкою, передбаченою тарифами на розподіл природного газу, затвердженого відповідною постановою НКРЕКП.

Ураховуючи положення чинного законодавства та правову позицію ОП КГС ВС, викладену у постанові від 16.05.2025 у справі № 903/421/24, яка з урахуванням наведеного підлягає врахуванню у розгляді цієї справи № 902/480/24, колегія суддів вважає правильними мотиви та висновки суду апеляційної інстанції про те, що постанова НКРЕКП від 12.03.2024 № 489 не містить розміру заборгованості, яка підлягає врегулюванню і, за умови перебування боржника в реєстрі та віднесення стягнутої за рішенням суду суми заборгованості до процедури врегулювання за Законом № 1639-ІХ, у Приватного виконавця був наявний обов`язок зупинити вчинення виконавчих дій на підставі пункту 15 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" також і в частині стягнення повного розміру основного боргу, пені, інфляційних втрат, процентів річних (за винятком суми судового збору) та зняти арешт з майна та грошових коштів боржника у цій частині. Виникнення такої заборгованості за договором з постачальником "останньої надії" підлягає врегулюванню відповідно до Закону № 1639-ІХ, про що цілком правомірно зазначили суди обох попередніх інстанцій.

Як обґрунтовано наголосив апеляційний суд зупинення вчинення виконавчих дій на час перебування Товариства у Реєстрі підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу відповідно до статті 3 Закону № 1639-ІХ є обмеженням, передбаченим Законом, дія якого поширюється на відносини із врегулювання видів заборгованості (грошових зобов`язань), визначених у статті 1 цього Закону, суб`єктів ринку природного газу, що включені до Реєстру.

Положеннями Закону № 1639-ІХ передбачений механізм урегулювання питань щодо основної заборгованості підприємств, включених до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а також підстави та передумови для списання неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на цю ж заборгованість, учасниками такої процедури врегулювання, визначеними статтею 1 Закону.

Отже, не зупинивши виконавче провадження в частині виконання наказу щодо повного розміру основного боргу, пені, інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на основну заборгованість, Приватний виконавець діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, як правильно зазначив апеляційний суд, відповідно до процедур, передбачених Закону № 1639-ІХ, не підлягають врегулюванню витрати зі сплати судового збору, стягнуті рішенням Господарського суду Вінницької області від 12.06.2024 у справі № 902/480/24. Тому вчинення виконавчих дій в частині виконання наказу про стягнення витрат зі сплати судового збору не підлягає зупиненню відповідно до пункту 15 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження".

За таких обставин Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що Приватний виконавець правомірно зупинив вчинення виконавчих дій у виконавчому проваджені з виконання наказу в частині основного боргу в розмірі 251 480 260,00 грн, однак, в іншій частині боргу (крім стягнення витрат зі сплати судового збору) Приватний виконавець безпідставно не зупинив вчинення виконавчих дій у виконавчому проваджені з виконання наказу у цій справі, що не було враховано судом першої інстанції.

Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають наведеній позиції ОП КГС ВС, викладеній у постанові від 16.05.2025 у справі № 903/421/24 і підстав для відступу від неї колегія суддів не вбачає.

Доводи ж касаційних скарг Компанії та Приватного виконавця не враховують висновків, викладених ОП КГС ВС у зазначеній постанові, та фактично протирічать ним, ґрунтуються на власному, помилковому, тлумаченні норм Закону України "Про виконавче провадження" та Закону № 1639-ІХ, у зв`язку із чим відхиляються Верховним Судом.

Верховний Суд зазначає, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок і недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень, наявність яких у цій справі аргументовано не доведено.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

За таких обставин Верховний Суд вважає, що надав відповіді на всі істотні, вагомі та доречні доводи, які викладені скаржниками у касаційних скаргах та стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 309 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційних скарг Компанії та Приватного виконавця, оскільки оскаржувані постанову апеляційного суду та ухвалу суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні скарги Компанії прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави залишити їх без змін.

За подання касаційних скарг на судові рішення, у яких розглянуто скаргу на рішення, дії (бездіяльність) органу виконавчої служби судовий збір не сплачується, отже, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється.

З урахуванням обставин зупинення провадження у цій справі, а також відпустки судді-доповідача у справі, розгляд справи здійснено у розумні строки.

Керуючись статтею 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" та приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича залишити без задоволення, а постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2025 та ухвалу Господарського суду Вінницької області від 23.09.2024 в частині відмови в задоволенні скарги Компанії у справі № 902/480/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Ю. Власов