ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2025 року м.Дніпро Справа № 904/3541/15 (904/134/25)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Іванова О.Г., Мороза В.Ф.,

секретар судового засідання: Абадей М.О.

представники сторін:

від позивача: Биков В.І., представник;

від скаржника: Руденко В.В., представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з додатковою відповідальністю "Нафтобаза-Забуяння" та ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2025 року у справі №904/3541/15 (904/134/25) (суддя Примак С.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ю-Бейс", м. Київ

до відповідача - 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Респект-Інвестмен", м. Дніпро

відповідача - 2: Товарна Біржа "Самарська", м. Дніпро

відповідача - 3: Товариства з обмеженою відповідальністю "ПММ-Сервіс", м. Київ

відповідача - 4: Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтобаза-Забуяння", м. Київ

відповідача - 5: ОСОБА_1 , м. Київ

про визнання недійсними результатів аукціону та витребування майна з чужого незаконного володіння,-

в межах розгляду справи №904/3541/15

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Респект Інвестмен" (м. Дніпро)

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Респект Інвестмен" (49000, м. Дніпро, пл. Героїв Майдану, 1, оф. 451; ідентифікаційний код 34760400)

про визнання банкрутом,-

ВСТАНОВИВ:

14.01.2025 року від ТОВ "ФК "Ю-Бейс" до господарського суду надійшла позовна заява до відповідача - 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Респект-Інвестмен", м. Дніпро; відповідача - 2: Товарна Біржа "Самарська", м. Дніпро; відповідача - 3: Товариства з обмеженою відповідальністю "ПММ-Сервіс", м. Київ; відповідача - 4: Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтобаза-Забуяння", м. Київ; відповідача - 5: ОСОБА_1 , м. Київ про визнання недійсними результатів аукціону та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Предметом позову є визнання недійсними результатів аукціону та витребування майна, яке вибуло із власності банкрута у 2015 році.

До вказаної позовної заяви додана заява ТОВ "ФК "Ю-Бейс" про забезпечення позову, в якій позивач просив суд:

- застосувати заходи забезпечення позову та накласти арешт на нерухоме майно, що належить відповідачу Товариству з обмеженою відповідальністю "Нафтобаза- Забуяння" (адреса: 04071, Україна, місто Київ, вулиця Хорива, будинок, 6/9; ідентифікаційний код юридичної особи: 43175338), а саме: нерухоме майно: склад паливно-мастильних матеріалів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 7;

- застосувати заходи забезпечення позову та накласти арешт на корпоративні права, що належать відповідачу ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 ; індивідуальний податковий номер: НОМЕР_1 ), а саме: частку в статутному капіталі у розмірі 100%, що становить 400,00 (чотириста) гривень 00 копійок Товариства з обмеженою відповідальністю "Солінг-Т" (код 20594504).

У якості підстави для задоволення заяви про забезпечення позову позивач посилається на той факт, що оскільки позовні вимоги пов`язані із витребуванням майна, яке вже неодноразово відчужувалося одним відповідачем на користь іншого, а вартість такого майна є надзвичайно високою, вжиття заходів забезпечення позову є процесуальною гарантією захисту прав сторін у справі, а не забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2025 року у цій справі заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ю-Бейс" про забезпечення позову задоволено; застосовано заходи забезпечення позову та накладено арешт на нерухоме майно, що належить відповідачу Товариству з обмеженою відповідальністю "Нафтобаза- Забуяння", а саме: нерухоме майно: склад паливно-мастильних матеріалів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 7; застосовано заходи забезпечення позову та накладено арешт на корпоративні права, що належать відповідачу ОСОБА_1 , а саме: частка в статутному капіталі у розмірі 100%, що становить 400,00 гривень 00 копійок Товариства з обмеженою відповідальністю "Солінг-Т" (код 20594504).

Ухвала мотивована обґрунтованістю вимог позивача.

Суд зазначив, що спірне майно неодноразово відчужувалось відповідачами під час розгляду справи про банкрутство, застосування заходів забезпечення, про які просить позивач, є належним способом убезпечення від подальшого його відчуження та спрямоване на збереження існуючого становища до вирішення спору по суті.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Товариство з додатковою відповідальністю "Нафтобаза-Забуяння" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2025 року у справі №904/3541/15 (904/134/25), в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що наклавши арешт на майно скаржника, суд першої інстанції порушив права скаржника, права іпотекодержателя, а також права та охоронювані законом інтереси особи, що не є учасником даного судового процесу.

Скаржник звертає увагу апеляційного суду на те, що відповідно до інформаційної довідки №414065652 від 19.02.2025 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, 12.06.2020 року здійснена державна реєстрація іпотеки на майно скаржника.

Суд першої інстанції, встановивши, що склад паливно-мастильних матеріалів, на який позивач просив накласти арешт, знаходиться в іпотеці, мав відмовити позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту, оскільки іпотекодержатель має переважне право перед іншими кредиторами на задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки. Накладення арешту на відповідне майно порушує пріоритетне право іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог.

Апелянт вважає, що вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову завдають шкоди скаржнику, адже, крім відчуження, забороняють скаржнику здійснювати правомочності розпорядження своїм майном у інших формах, зокрема, продовжувати договірні правовідносини з ТОВ "Ойл Трейс" за договором оренди (у тому числі і отримувати доходи від здачі в оренду цього майна), тобто - вирішувати юридичну долю цього майна, а також поліпшувати своє майно або відновлювати його, тобто - вирішувати фактичну долю цього майна.

Також не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2025 року у справі №904/3541/15 (904/134/25), в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що задовольняючи заяву про забезпечення позову та накладаючи арешт на склад паливно-мастильних матеріалів, суд першої інстанції не врахував, що Законом України "Про іпотеку" встановлено пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

Позивач згідно відзиву на апеляційні скарги просить залишити обидві апеляційні скарги без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін. В обґрунтування відзиву зазначає, що з урахуванням предмету даного позову, наведених доказів та обґрунтування заявлених вимог у заяві щодо забезпечення позову, їх розумність та адекватність, наявність зв`язку між заходом забезпечення позову (накладенням арешту на майно, яке підлягає витребуванню із чужого незаконного володіння) та предметом позовних вимог, позивач вважає, що заява ТОВ "Фінансова компанія "Ю-Бейс" в частині забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно є обґрунтованою.

При цьому звертає увагу, що спірне майно неодноразово відчужувалося відповідачами під час розгляду справи про банкрутство.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 25.02.2025 року для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - доповідач: Верхогляд Т.А., судді: Іванов О.Г., Мороз В.Ф.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.05.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю "Нафтобаза-Забуяння" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2025 року у справі №904/3541/15 (904/134/25); розгляд апеляційної скарги призначено на 11.06.2025 року на 15:30 год.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.05.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2025 року у справі №904/3541/15 (904/134/25); розгляд апеляційних скарг об`єднано в одне апеляційне провадження.

У судовому засіданні 07.07.2025 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційних скарг, заслухавши присутніх представників сторін, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів доходить до висновку, що обидві апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Предметом апеляційного перегляду у цій справі є ухвала суду першої інстанції, якою задоволено заяву про вжиття заходів забезпечення позову.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Велика Палата Верховного Суду виснувала про те, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення (постанова від 18.05.2021 року у справі №914/1570/20).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 року у справі № 754/5683/22 констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду із заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні ді (цей пункт виключено з 08.02.2020 року на підставі Закону України № 460-IX від 15.01.2020 року); 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору (цей пункт виключено з 08.02.2020 року на підставі Закону України № 460-IX від 15.01.2020 року); 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення ефективного судового захисту порушених чи оспорюваних прав позивача та у подальшому виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення ефективного судового захисту та гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Питання задоволення заяви про застосування заходів забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку окремо, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок про те, що невжиття таких заходів матиме наслідки, визначені у частині 2 статті 136 ГПК України.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 4 статті 137 ГПК України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 381/4019/18).

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся/має намір звернутися до суду, а також наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника (постанова Верховного Суду від 15.09.2021 року у справі № 910/7013/20).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачеві ефективний захист його порушених чи оспорюваних прав та інтересів, за захистом яких він звернувся/має намір звернутися до суду, а також реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

З урахуванням вимог, передбачених статтями 73, 74, 76 ГПК України, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Даючи оцінку запропонованим позивачем заходам забезпечення позову, суд першої інстанції установив таке.

23.08.2019 року нерухоме майно, а саме: склад паливно-мастильних матеріалів, що знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, село Забуяння, вул. Жовтнева, буд. 171, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 7 було відчужене Товариством з обмеженою відповідальністю "ПММ-Сервіс" () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтобаза-Забуяння" () шляхом внесення зазначеного нерухомого майна до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтобаза- Забуяння".

Майнові права на частку в статутному капіталі ТОВ "Солінг-Т", , були відчужені Товариством з обмеженою відповідальністю "ПММ-Сервіс" на користь громадянина України ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ "Солінг-Т" від 24.01.2019 року.

В подальшому, 12.06.2020 року нерухоме майно, а саме: склад паливно-мастильних матеріалів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 7 було передане в іпотеку фізичній особі ОСОБА_1 на підставі договору іпотеки, серія та номер: 1285, виданий 12.06.2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліпченко Н.В.

При цьому, ОСОБА_1 є власником юридичної особи ТОВ "Нафтобаза-Забуяння" та директором даної юридичної особи, а розмір основного зобов`язання, на підставі якого майно було передане в іпотеку, становить 200 000,00 (двісті тисяч) гривень 00 копійок.

З урахуванням предмету спору у даній справі та враховуючи, що спірне майно неодноразово відчужувалося відповідачами під час розгляду справи про банкрутство, господарський дійшов обґрунтованого висновку, що застосування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно та корпоративні права відповідачів, які були предметом оскаржуваного аукціону, з метою запобігання його подальшого відчуження є належним заходом забезпечення позову.

Зважаючи на встановлені судом першої інстанції обставини, колегія суддів погоджується з позицією місцевого суду, який здійснивши співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких позивач звернувся до суду, встановивши існування обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому, сама по собі відсутність на теперішній час будь-яких доказів, які би підтверджували наміри відповідачів здійснити відчуження належного їм майна, не спростовує наявності у них потенційної можливості такого відчуження в будь-який час, якщо не вжити заявлені позивачем заходи забезпечення позову.

Колегія суддів враховує викладений в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 року у справі № 905/448/22 висновок про те, що можливість відповідача в будь-який момент відчужити майно, яке знаходиться в його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

У зв`язку з викладеним колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про наявність передбачених статтями 136, 137 ГПК України підстав для задоволення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову.

Вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову відповідають процесуальним нормам, що регулюють спірні правовідносини, зокрема, вимогам розумності, обґрунтованості, співмірності, адекватності, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом спору, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Доводи Товариства з додатковою відповідальністю "Нафтобаза-Забуяння" щодо позбавлення його можливості розпорядження належним йому майном, не приймаються судом до уваги, оскільки обрані заходи забезпечення позову не є перешкодою у здійсненні Товариством господарської діяльності.

Також не приймаються судом до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що вжиті заходи забезпечення позову порушують пріоритетне право іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог, оскільки накладення арешту на заставлене майно не позбавляє кредитора права задовольнити його вимоги в майбутньому і не скасовує для нього правил пріоритетності, передбачених Законом України "Про іпотеку" (постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.11.2020 року у справі № 761/31581/19, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.11.2019 року у справі № 331/3944/18).

З урахуванням фактичних обставин справи, підтверджених відповідними доказами, з огляду на норми законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що доводи скаржників, наведені в апеляційних скаргах, є необґрунтованими.

Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У цій справі, звертаючись з апеляційною скаргою, жоден із скаржників не довів неправильного застосування судом норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого у справі судового рішення. Тому колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційних скарг. Ухвалу місцевого господарського суду у даній справі слід залишити без змін.

Керуючись статтями 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з додатковою відповідальністю "Нафтобаза-Забуяння" та ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2025 року у справі №904/3541/15 (904/134/25) - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Постанова складена у повному обсязі 04.08.2025 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя О.Г. Іванов

Суддя В.Ф. Мороз