РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.08.2025Справа № 910/5756/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., за участю секретаря судового засідання Коверги П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Київської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал естет груп"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Фізична особа-підприємець Ручко Ростислав Юрійович

про стягнення 631 015,59 грн.

Представники учасників справи:

від позивача: Поліщук М.В., в порядку самопредставництва;

від відповідача: Кудрицький Р.П., ордер серія АА № 1536988;

від третьої особи: Григоренко Ю.В., ордер серія АА № 1605744.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Київська міська рада звернулась до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріал естет груп» про стягнення 631 015,59 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ «Ріал естет груп», як фактичний користувач земельної ділянки площею 0,1080 га (кадастровий номер :79:351:0004) по вул. Максимовича Михайла, 4-а, у місті Києві, з 16.09.2021 по 09.09.2024 без достатньої правової підстави за рахунок власника земельної ділянки (Київської міської ради) зберегло у себе кошти, які мало заплатити за користування нею, що є підставою для стягнення з товариства безпідставно збережених коштів у вигляді недоотриманої орендної плати на підставі ст. 1212 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, поставлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

27.05.2025 представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал естет груп" подано відзив на позовну заяву, у якому завлено клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, здійснення розгляду справи за правилами загального позовного провадження та витребування у Київської міської ради оригіналів документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2025 у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено, судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 14.07.25, залучено до участі у розгляді справи Фізичну особу-підприємця Ручко Ростислава Юрійовича в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

04.07.2025 третьою особою подано письмові пояснення по суті спору.

14.07.2025 представником відповідача подано письмові пояснення.

У судове засідання 14.07.2025 представники сторін з`явились. представник третьої особи не з`явився.

За результатами судового засідання судом постановлено ухвалу про відкладення розгляду справи на 28.07.2025, яку занесено до протоколу судового засідання.

28.07.2025 представником позивача подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судове засідання 28.07.2025 представники учасників справи з`явились.

За результатами судового засідання судомо оголошено перерву до 11.08.2025.

06.08.2025 представником позивача подано письмові пояснення.

У судове засідання 11.08.2025 представники учасників справи з`явились.

Представник позивача в судовому засіданні 11.08.2025 позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив, з підстав викладених у відзиві.

Представник третьої особи надав усні пояснення по суті спору.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 11.08.2025 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 424528074 від 29.04.2025, територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради (далі - позивач) є власником земельної ділянки площею 0,1080 га (кадастровий номер :79:351:0004) на вул. Максимовича Михайла, 4-а у Голосіївському районі міста Києва.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 16.09.2021 № НВ-021, державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :79:351:0004 площею 0,1080 га за адресою: вул. Максимовича Михайла, 4-а у Голосіївському районі міста Києва, цільове призначення: 03.10 Для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку), проведена 16.09.2021 відділом № 8 управління у місті Рівне та Рівненському районі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель від 06.09.2019.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 424530022 від 29.04.2025, на земельній ділянці розташований закінчений будівництвом об`єкт (будівля) «літ. А» загальною площею 1229,5 кв.м, який перебував у власності ТОВ «Ріал естет груп» (далі - відповідач) у період: з 23.09.2014 до 10.09.2024, на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер 27296325, виданого 25.09.2014, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.09.2014, номер запису про право власності 7125237 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00).

Відповідно до витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок № НВ-024 від 01.10.2024 нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 4 690 527,41 грн.

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначає, що відповідач не сплачував орендну плату за користування зазначеною земельною ділянкою з моменту набуття права власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці до моменту реєстрації відчуження нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

За розрахунком позивача, загальний розмір безпідставно утриманих коштів за фактичне користування земельною ділянкою у період з 16.09.2021 до 09.09.2024 складає 631 015,59 грн.

Листом № 12432/5/26-15-04-15-03 від 23.04.2025 Головне управління ДПС у м. Києві повідомило, що ТОВ «Ріал естет груп» не подавало податкові декларації по платі за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) та не сплачувало плату за землю за період з 16.09.2021 по 10.09.2024 до Центральної державної податкової інспекції Головного управління ДПС у м. Києві (Голосіївський район).

Оскільки відповідач на безоплатній основі без укладеного договору оренди у період з 16.09.2021 по 09.09.2024 користувався земельною ділянкою комунальної форми власності площею 0,1080 га (кадастровий номер :79:351:0004) у Голосіївському районі міста Києва по вул. Максимовича Михайла, 4-а, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі 631 015,59 грн.

Відповідач в свою чергу, заперечуючи проти позову, у відзиві на позовну заяву зазначає, що ставить під сумнів відповідність поданих копій витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 01.10.2024 № НВ-024 та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 16.09.2021 № НВ-021.

Також відповідач зазначає, що 04 січня 2021 року між ТОВ «Ріал естет груп» укладено з Фізичною особою-підприємцем Ручко Ростиславом Юрійовичем (далі - третя особа) Договір оренди № 04/01-21, за умовами якого відповідач передав третій особі в оренду частину будівлі площею 981,7кв. м., узгодивши у п. 3.5 Договору право третьої особи здійснювати плату за землю, на якій знаходиться орендоване майно, в зв`язку з чим, в період з вересня 2021 року по вересень 2024 року ФОП Ручко Р.Ю. здійснював оплату за землю, що підтверджується платіжними дорученнями, відповідно до яких з вересня 2021 року по вересень 2024 року третя особа сплатила 303 250, 94 грн., а саме: з вересня 2021 року по грудень 2021 року (включно) - 30 208,00гривень; з січня 2022 року по грудень 2022 року (включно) - 74 756,11 гривень; з січня 2023 року по грудень 2023 року (включно) - 114 626,06 гривень; з січня 2024 року по вересень 2024 року (включно) - 83 660,77 гривень, а отже сума позовних вимог позивача до відповідача повинна бути зменшена до 327 764, 65 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Визначаючи суть і характер правовідносин, що виникли між сторонами, варто зазначити, що зобов`язання за підставами виникнення поділяються на договірні та позадоговірні.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Так, згідно з частиною 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до частини 2 статті 1212 ЦК України набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави майно відшкодовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

За приписами статті 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, адже набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.

Згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Частинами 1 та 2 статті 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам, іноземцям і особам без громадянства, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам..

Відповідно до пункту в) частини 1 статті 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

За частиною 1 статті 120 ЗК України у разі набуття на підставі вчиненого правочину або у порядку спадкування права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці приватної власності, право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від попереднього власника таких об`єктів до набувача таких об`єктів, без зміни її цільового призначення.

Згідно з абзацом 1 частини 9 статті 120 ЗК України якщо об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), інша будівля або споруда), об`єкт незавершеного будівництва розміщений на земельній ділянці державної або комунальної власності, що не перебуває у користуванні, набувач такого об`єкта нерухомого майна зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності, у порядку, передбаченому статтями 118, 123 або 128 цього Кодексу.

Статтею 125 ЗК України закріплено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.08.2022 у справі №922/2060/20 дійшов висновку, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем сформованої земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі №200/606/18 зазначила, що нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.

Власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 у справі №924/856/20.

Набувач нерухомого майна, не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, фактично збільшує свої доходи, а власник земельної ділянки (потерпілий) втратив належне йому майно (кошти від орендної плати). До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондиційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, постанові Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №912/1188/17.

Отже, для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212-1214 ЦК України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно, насамперед, з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави. Встановлення саме таких обставин входить до предмета доказування у межах вирішення спору у цій справі.

Як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 16.09.2021 № НВ-021, державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :79:351:0004 площею 0,1080 га за адресою: вул. Максимовича Михайла, 4-а у Голосіївському районі міста Києва, цільове призначення: 03.10 Для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку), проведена 16.09.2021 відділом № 8 управління у місті Рівне та Рівненському районі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель від 06.09.2019.

Також, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 424528074 від 29.04.2025, територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради є власником земельної ділянки площею 0,1080 га (кадастровий номер :79:351:0004) на вул. Максимовича Михайла, 4-а у Голосіївському районі міста Києва.

Судом також встановлено, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 424530022 від 29.04.2025, на земельній ділянці розташований закінчений будівництвом об`єкт (будівля) «літ. А» загальною площею 1229,5 кв.м, який перебував у власності ТОВ «Ріал естет груп» у період з 23.09.2014 до 10.09.2024, на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер 27296325, виданого 25.09.2014, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.09.2014, номер запису про право власності 7125237 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00).

З матеріалів справи вбачається та не заперечувалося самим відповідачем, що між сторонами не укладалося жодних договорів оренди зазначеної земельної ділянки та не було зареєстровано відповідне право користування.

Отже, матеріали справи не містять доказів належного оформлення права користування (оренди) вказаною земельною ділянкою відповідачем у спірний період.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідач у спірний період користувався земельною ділянкою комунальної власності (кадастровий номер :79:351:0004, площею 0,1080 га по вул. Максимовича Михайла, 4-а у Голосіївському районі), на якій розташоване нерухоме майно, що належало у спірний період відповідачу на праві власності, без оформлення правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, 04 січня 2021 року між ТОВ «Ріал естет груп», як орендодавцем, та з Фізичною особою-підприємцем Ручко Ростиславом Юрійовичем, як орендарем, укладено Договір оренди № 04/01-21, за умовами якого відповідач передав третій особі в оренду частину будівлі площею 981,7 кв. м., що розташована по вул. Максимовича Михайла, 4.

У пункті 3.5 означеного Договору сторонами узгоджено, що орендар має право під час використання приміщення самостійно здійснювати плату за землю (за користування землею, земельний податок) на якій знаходиться приміщення в розмірі, який встановлюється відповідними нормативними актами або згідно укладених договорів.

Як зазначає відповідач та третя особа, в період з вересня 2021 року по вересень 2024 року ФОП Ручко Р.Ю. здійснював оплату за землю, що підтверджується платіжними дорученнями, відповідно до яких з вересня 2021 року по вересень 2024 року третя особа сплатила 303 250, 94 грн., а саме: з вересня 2021 року по грудень 2021 року (включно) - 30 208,00гривень; з січня 2022 року по грудень 2022 року (включно) - 74 756,11 гривень; з січня 2023 року по грудень 2023 року (включно) - 114 626,06 гривень; з січня 2024 року по вересень 2024 року (включно) - 83 660,77 гривень.

Позивач в свою чергу зазначає, що надані платіжні інструкції не містять відомостей щодо ідентифікації земельної ділянки та місяців, за які було здійснено плату за землю.

Як вбачається з наданих платіжних інструкцій, останні дійсно не містять в призначенні платежу ідентифікацію земельною ділянки та місяців, за які було здійснено плату за землю, та призначенні платежу третьою особою визначено лише, що це плата за землю із зазначенням років, за які здійснюється така плата.

Водночас, в матеріалах справи наявна відповідь Головного управління ДПС у м. Києві № 21459/5/26-15-24-01-11-05 від 23.07.2025, надана на запит Управління захисту прав та інтересів територіальної громади м. Києва Київської міської ради № 08/226-2682 від 17.07.2025, з якої вбачається, що ФОП Ручко Ростислав Юрійович перебував на обліку в Головному управлінні ДПС у м. Києві як платник податку на майно в частині плати за землю з фізичних осіб за земельну ділянку, площею 0,1080 га за адресою: м. Київ, Голосіївський район, вул. Максимовича Михайла, 4-а, кадастровий номер :79:351:0004. ФОП Ручко Р.Ю. станом на 22.07.2025 відповідно до поданих податкових декларацій з плати за землю задекларував податкове зобов`язання за вищевказану земельну ділянку по податку на майно в частині плати за землю з фізичних осіб в розмірі: 2021 рік - 21 558,34 грн., 2022 рік - 60 979,31 грн., 2023 рік - 93 501,62 грн., 2024 рік - 68 242,92 грн. Станом на 22.07.2025 задекларовані суми податкового зобов`язання сплачені в повному обсязі, заборгованість відсутня.

Таким чином, оскільки третьою особою, відповідно до відповіді Головного управління ДПС у м. Києві № 21459/5/26-15-24-01-11-05 від 23.07.2025 задекларовано відповідно до поданих податкових декларацій з плати за землю зобов`язання за вищевказану земельну ділянку по податку на майно в частині плати за землю в розмірі: 2021 рік - 21 558,34 грн., 2022 рік - 60 979,31 грн., 2023 рік - 93 501,62 грн., 2024 рік - 68 242,92 грн., і означені суми сплачені третьою особою, що підтверджено податковим органом, сум приймає до уваги здійснені третьої особою оплати у вищевизначеному розмірі.

Поряд з цим, згідно із частинами 1-5 статті 791 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6, 7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Відповідно земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, Верховним Судом у постановах від 16.06.2021 у справі № 922/1646/20 та від 04.03.2021 у справі № 922/3463/19.

Як вже встановлено судом, спірна земельна ділянка сформована 16.09.2021, що унеможливлює внесення третьою особою плати за землю до формування земельної ділянки, а відтак посилання позивача на необхідність врахування здійсненої третьою особою оплати за 2021 рік пропорційно до кількості днів у році, судом відхиляються.

При цьому, суд також враховує, що у позовній заяві, позивач заявляв про можливість нарахування плати за землю з 16.09.2021, у зв`язку з її формуванням та з огляду на приписи с. 791 ЗК України, проте в подальшому у власних поясненнях зазначив про необхідність розподілу внесеної третьою особою плати за весь 2021 рік, у зв`язку з чим, суд вважає, що встановлені обставини приводять до переконливого висновку про необхідність застосування при розгляді даної справи доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Доктрина venire contra factum proprium базується на принципі добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Відтак, суд зазначає, що оскільки відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру земельна ділянка, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, який у спірний період належав відповідачу, і за користування якою позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти у вигляді орендної плати, сформована з 16.09.2021, саме з означеної дати може бути нарахована плата за землю.

В свою чергу, перевіряючи доводи позивача в частині визначення розміру безпідставно збережених коштів, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про оцінку земель" нормативно-методичне регулювання оцінки земель здійснюється у відповідних нормативно-правових актах, що встановлюють порядок проведення оцінки земель, організації і виконання землеоціночних робіт, склад і зміст технічної документації та звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок, вимоги до них, порядок їх виконання.

Згідно з абзацом 3 частини 1 статті 13 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема, комунальної власності.

Згідно з абзацом 1 пункту 289.1 ПК України для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності нормативна грошова оцінка земель проводиться обов`язково (стаття 13 цього Закону); нормативно-грошова оцінка земельних ділянок у межах населених пунктів проводиться не рідше ніж на 5-7 років (стаття 18 Закону України "Про оцінку земель").

Згідно з положеннями частини 3 статті 23 цього Закону витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру.

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди (частина 3 статті 21 Закону України "Про оренду землі").

Відповідно до частини другої статті 20 та частини третьої статті 23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Результатом нормативної грошової оцінки конкретної земельної ділянки є технічна документація на неї, а надання витягу з технічної документації є послугою компетентного органу (Держгеокадастру та його територіальних органів), який веде відповідний облік згідно з Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 (далі - Порядок №1051), про що зазначено в пункті 2 розділу III Порядку № 489.

Також суд зазначає, що земельне законодавство, й зокрема стаття 20 Закону України "Про оцінку земель", не містить обґрунтування обов`язковості надання витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за кожен календарний рік упродовж спірного періоду, а лише зазначає про необхідність фіксування нормативної грошової оцінки окремої земельної ділянки у відповідному витязі. При цьому, витяги про нормативну грошову оцінку земельної ділянки формуються за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі актуальних відомостей про земельні ділянки, внесених до Державного земельного кадастру, а формування витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки здійснюється автоматично в режимі "реального часу", тобто на час звернення заявників, у зв`язку з чим програмним забезпеченням і чинним законодавством не передбачено формування вказаних витягів на певну дату, яка вже минула. Подібні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 29.05.2020 у справі №922/2843/19, від 07.07.2020 у справі №922/3208/19.

Основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статті 288 ПК України (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 у справі №920/739/17).

Відповідно до витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок № НВ-024 від 01.10.2024 нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 4 690 527,41 грн.

Пунктом 271.1 статті 271 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування плати за землю є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого розділом XII Податкового кодексу України, а у разі якщо нормативну грошову оцінку не проведено - площа земельних ділянок.

Відповідно до пунктів 289.1, 289.2 статті 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за певною формулою.

Таким чином, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки - підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж установлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.08.2022 у справі № 922/206/20).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц дійшла висновку, що обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, про що також наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17 (пункт 71).

За приписами частини 2 статті 20 та частини 3 статті 23 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 27.07.2023 у справі № 918/779/22 витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є належним та допустимим доказом, що підтверджує дані про нормативну грошову оцінку (вартість земельної ділянки), а інформація (дані), визначена у цьому витязі, є обов`язковою під час проведення розрахунку (визначення) орендної плати, суми, яку мав отримати власник земельної ділянки за звичайних умов.

Враховуючи викладене, суд відхиляє посилання відповідача про неможливість прийняття у якості доказів, наданих позивачем витягів, в зв`язку з чим, приймає витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок № НВ-024 від 01.10.2024 як належний та допустимий доказів, що підтверджує дані про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :79:351:0004.

В свою чергу, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення станом на 1 січня поточного року, за певною формулою (пункт 289.2 статті 289 ПК України).

Відповідно до офіційної інформації, розміщеної Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру (https://land.gov.ua/derzhgeokadastr-povidomlyaye-pro-indeksacziyu-normatyvnoyi-groshovoyi-oczinky-zemel-za-2023-rik/) коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель у розрізі років становить: 2021 рік - 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,1 (для земель несільськогосподарського призначення); 2022 рік - 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,15 (для земель і земельних ділянок (крім сільськогосподарських угідь); 2023 рік - 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,051 (для земель і земельних ділянок (крім сільськогосподарських угідь).

Отже, позивачем визначено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням індексу споживчих цін становить:

за 2023 рік - 4 462 918,56 грн. (4 690 527,41 грн./1,051);

за 2022 рік - 3 880 798,75 грн. (4 462 918,56 грн./1,15);

за 2021 рік - 3 527 998,86 грн. (3 880 798,75 грн./1,1).

В свою чергу, підпунктами 11 пункту 19 (інші положення, що регламентують процес виконання бюджету міста Києва) рішеннями Ради: "Про бюджет міста Києва на 2021 рік" від 24.12.2020 №24/24, "Про бюджет міста Києва на 2022 рік" від 09.12.2021 №3704/3745 та "Про бюджет міста Києва на 2023 рік" від 08.12.2022 №5828/5869, "Про бюджет міста Києва на 2024 рік" від 14.12.2023 №7531/7572, встановлено мінімальні розміри орендної плати за земельні ділянки комунальної власності територіальної громади міста Києва при укладанні та внесенні змін до договорів оренди земельних ділянок згідно з додатком 11 цих рішень.

Додатком 11 до вищезазначених рішень розмір орендної плати для земельної ділянки для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (03.08) становить 5% від нормативної грошової оцінки відповідної земельної ділянки.

Згідно зі статтею 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України у вказаній редакції).

Відповідно до частини 1 статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності".

У розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.7 статті 287 ПК платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права. Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Отже, власники і землекористувачі земельних ділянок сплачують плату за землю (в т.ч. земельний податок) з дня виникнення права власності, права постійного користування земельною ділянкою, тому, оскільки за відповідачем будь-яке право на спірну земельну ділянку не зареєстровано у встановленому законодавством порядку, у контролюючого органу в силу вимог пунктів 287.1 ст. 287 ПК України відсутні обов`язки та, відповідно, повноваження на стягнення у судовому порядку податкових зобов`язань зі сплати земельного податку.

Разом з тим предметом цього позову є стягнення безпідставно збережених коштів на підставі статей 1212, 1214 ЦК України в розмірі орендної плати, що належить до сфери приватноправових відносин, за суб`єктним складом спір також є приватноправовим, оскільки сторонами спору є суб`єкт господарювання та орган місцевого самоврядування Рада, яка діє як представник власника (територіальної громади міста Києва) земельної ділянки комунальної власності у приватноправових земельних відносинах, а не як суб`єкт владних повноважень.

З урахуванням системного аналізу змісту пункту 10.1.1. статті 10, підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14, статей 40, 41, пункту 265.1.3. статті 265 ПК України та встановлених судами фактичних обставин справи, власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і постійні землекористувачі є платниками земельного податку, а орендарі земель державної та комунальної власності - орендної плати за такі земельні ділянки, однак особа, яка є фактичним користувачем земельної ділянки, не маючи права власності або постійного користування на неї і використовуючи її без укладення договору оренди землі, не підпадає під правове регулювання наведених норм ПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду від 27.04.2021 у справі №922/2378/20.

Отже, розмір орендної плати для спірної земельної ділянки становить 5% від її нормативної грошової оцінки, встановлений у Додатках 11 до рішень Ради: "Про бюджет міста Києва на 2021 рік" від 24.12.2020 №24/24, "Про бюджет міста Києва на 2022 рік" від 09.12.2021 №3704/3745, "Про бюджет міста Києва на 2023 рік" від 08.12.2022 №5828/5869 та "Про бюджет міста Києва на 2024 рік" від 14.12.2023 №7531/7572.

Поряд з цим, Законом України від 15.03.2022 № 2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", який набрав чинності з 17.03.2022, пункт 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України доповнено підпунктом 69.14 такого змісту (у редакції Закону № 3050-IX від 11.04.2023), відповідно до якого за період з 1 січня 2022 року до 31 грудня 2022 року не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб, та за період з 1 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Дати початку та завершення активних бойових дій або тимчасової окупації визначаються відповідно до даних Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.

Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 06.12.2022 №1364, яка набрала чинності з 25.12.2022 (далі - постанова КМУ № 1364), установлено, що: перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (далі - перелік), затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони з урахуванням пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій; до територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, включаються території можливих бойових дій та території активних бойових дій; у переліку визначаються дата початку та дата завершення бойових дій (дата виникнення та припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації.

На виконання постанови КМУ № 1364 Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України наказом від 22.12.2022 № 309 (набрав чинності з 27.12.2022) затвердило Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, з якого вбачається, що в період з 24.02.2022 по 30.04.2022 вся територія міста Києва визначалася як територія активних бойових дій.

З аналізу викладених положень податкового законодавства вбачається, що вони передбачають звільнення від нарахування та сплати за період з 1 січня 2022 року до 31 грудня 2022 року орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.02.2025 у cправі №908/929/24, від 23.04.2024 у cправі №910/14473/22, від 06.02.2024 у cправі №910/14086/22 та від 07.11.2023 у cправі №910/3733/23.

Отже, у період з 01.03.2022 по 31.12.2022 відповідач на законодавчій основі був звільнений від обов`язку сплачувати орендну плату за земельну ділянку комунальної форми власності.

Таким чином, позивачем неправомірно заявлено до стягнення безпідставно збережені кошти за період з 01.03.2022 по 31.12.2022.

Отже, розглядаючи спір у межах позовних вимог, розмір безпідставно збережених коштів становить 224 058,82 грн., з яких:

1) 539,47 грн. (нарахована за період з 16.09.2021 по 31.12.2021 (3 527 998,86 грн. (НГО) х 5% (ставка) / 365 (к-сть днів у році) х 107 (к-сть днів у році, за які здійснюється нарахування) = 51 711,76 грн. - здійснена оплата третьою особою згідно інформації податкового органу в розмірі 21 558,34 грн. - сума переплати за 2022 рік у розмірі 29 613,95 грн.);

2) переплата 29 613,95 грн. (врахована в попередній період), (нарахована за період з 01.01.2022 по 28.02.2022 (3 880 798,75 грн. (НГО) х 5% (ставка) / 365 (к-сть днів у році) х 59 (к-сть днів у році, за які здійснюється нарахування) = 31 365,36 грн. - здійснена оплата третьою особою згідно інформації податкового органу в розмірі 60 979,31 грн.);

3) 129 644,31 грн. (нарахована за період з 01.01.2023 по 26.03.2023 (4 462 918,56 грн. (НГО) х 5% (ставка) / 365 (к-сть днів у році) х 365 (к-сть днів у році, за які здійснюється нарахування) = 223 145,93 грн. - здійснена оплата третьою особою згідно інформації податкового органу в розмірі 93 501,62 грн.)4

4) 93 875,04 грн. (нарахована за період з 01.01.2024 по 09.09.2024 (4 690 527,41 грн. (НГО) х 5% (ставка) / 365 (к-сть днів у році) х 253 (к-сть днів у році, за які здійснюється нарахування) = 162 117,96 грн. - здійснена оплата третьою особою згідно інформації податкового органу в розмірі 68 242,92 грн.)

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про те, що відповідач, здійснюючи у період з 16.09.2021 до 09.09.2024 фактичне користування земельною ділянкою комунальної форми власності площею 0,1080 га (кадастровий номер :79:351:0004) по вул. Максимовича Михайла, 4-а, у місті Києві без оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку, а відтак, без достатньої правової підстави, за рахунок власника цієї ділянки - територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, фактично зберіг в себе кошти в розмірі 224 058,82 грн., які мав сплатити за користування земельною ділянкою, а тому, відповідно до положень статті 1212 ЦК України, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради.

При цьому, з огляду на положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом, інші доводи сторін не беруться до уваги, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал естет груп" (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, буд. 128; ідентифікаційний код: 39382526) на користь Київської міської ради (01044, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 36; ідентифікаційний код 22883141) 224 058 (двісті двадцять чотири тисячі п`ятдесят вісім) грн. 82 коп. безпідставно збережених коштів та 2 688 (дві тисячі шістсот вісімдесят вісім) грн. 72 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 14.08.2025.

Суддя О.А. Грєхова