ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2025 р. Справа№ 911/3404/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Владимиренко С.В.

Демидової А.М.

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників:

від позивача: Погребняк Н. С.

від відповідача: Вишнівський І. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі виробничого підрозділу Харківська клінічна лікарня на залізничному транспорті № 1 філії "Центр охорони здоров`я" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення господарського суду міста Києва від 02.04.2025

у справі № 911/3404/24 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі виробничого підрозділу Харківська клінічна лікарня на залізничному транспорті № 1 філії "Центр охорони здоров`я" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільвер Групп Стар"

про зобов`язання виконати поставку товару та стягнення штрафних санкцій

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

В грудні 2024 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі виробничого підрозділу Харківська клінічна лікарня на залізничному транспорті №1 філії "Центр охорони здоров`я" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільвер Групп Стар" про стягнення 39 596,19 грн штрафу та 12 434,06 грн пені та зобов`язання відповідача здійснити поставку товару.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про закупівлю матеріально-технічних ресурсів №ЦОЗ/ТН-1858 від 03.04.2024 в частині передання товару.

Ухвалою господарського суду Київської області від 19.12.2024 вищезазначену позовну заяву передано до господарського суду міста Києва за територіальною підсудністю.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення.

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.04.2025 у справі № 911/3404/24 позов задоволено частково та зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Сільвер Групп Стар" поставити Акціонерному товариству "Українська залізниця" в особі виробничого підрозділу Харківська клінічна лікарня на залізничному транспорті №1 філії "Центр охорони здоров`я" акціонерного товариства "Українська залізниця" товар за рознарядкою від 23.10.2024 на суму 23 262 грн 00 коп. та за рознарядкою від 24.10.2024 на суму 240 712 грн 60 коп. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільвер Групп Стар" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі виробничого підрозділу Харківська клінічна лікарня на залізничному транспорті №1 філії "Центр охорони здоров`я" акціонерного товариства "Українська залізниця" 39 596 грн 19 коп. штрафу та 4 553 грн 56 коп. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що судом встановлено факт невиконання відповідачем свого зобов`язання з поставки товару відповідно до договору про закупівлю матеріально-технічних ресурсів №ЦОЗ/ТН-1858 від 03.04.2024 і зобов`язання його виконати - здійснити поставку товару за рознарядками від 23.10.2024 та від 24.10.2024 на суму 263 974,60 грн, у даному випадку є належним способом захисту порушеного права, що узгоджується з таким способом захисту, як примусове виконання зобов`язання в натурі, оскільки ця позовна вимога безпосередньо стосується договірного зобов`язання, застосована позивачем саме у зобов`язальних правовідносинах, в яких відповідач відмовляється від виконання свого договірного обов`язку. Також суд врахував, що заявлений розмір штрафу у розмірі 39 596,19 грн є арифметично правильним та обґрунтованим. В той же час, суд дійшов висновку, що оскільки зобов`язання щодо передання товару не є грошовим зобов`язанням, позивачем неправомірно заявлено до стягнення пеню, нараховану на підставі підпункту 9.3.1. пункту 9.3. на вартість непоставленого товару, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів. Позиції інших учасників справи.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва від 02.04.2025 у справі № 911/3404/24, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі виробничого підрозділу Харківська клінічна лікарня на залізничному транспорті №1 філії "Центр охорони здоров`я" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить його скасувати в частині відмови у стягненні пені як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 549, 629 ЦК України, ст.ст. 173, 230, 231 ГК України, ст. 236 ГПК України, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.

Зокрема, скаржник зазначає, що судом першої інстанції не враховано судову практику Верховного Суду нарахування пені за несвоєчасне виконання негрошових зобов`язань. При цьому судом не взято до уваги, що АТ "Укрзалізниця" віднесено до державних нефінансових корпорацій державного сектору економіки, що має право стягнути з відповідача пеню на підставі абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

09.07.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив.

15.07.2025 від відповідача надійшли заперечення (на відповідь на відзив на апеляційну скаргу).

25.07.2025 від позивача надійшли додаткові пояснення з питань, викладених у запереченні на відповідь на відзив на апеляційну скаргу та до доповнення до них.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та явка представників сторін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.06.2025 (колегія суддів у складі: головуючого Ходаківської І.П., суддів Владимиренко С.В., Демидової А.М.) за клопотанням Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі виробничого підрозділу Харківська клінічна лікарня на залізничному транспорті №1 філії "Центр охорони здоров`я" Акціонерного товариства "Українська залізниця" поновлено строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду міста Києва від 02.04.2025, відкрито апеляційне провадження у справі № 911/3404/24 та призначено до розгляду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі виробничого підрозділу Харківська клінічна лікарня на залізничному транспорті №1 філії "Центр охорони здоров`я" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення господарського суду міста Києва від 02.04.2025 у справі № 911/3404/24 в судовому засіданні на 02.07.2025; зупинено дію рішення господарського суду міста Києва від 02.04.2025 у справі № 911/3404/24.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2025 за клопотанням представника філії "Центр охорони здоров`я" Акціонерного товариства "Українська залізниця" розгляд справи №911/3404/24 постановлено здійснювати в режимі відеоконференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.07.2025 продовжено строк розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі виробничого підрозділу Харківська клінічна лікарня на залізничному транспорті №1 філії "Центр охорони здоров`я" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення господарського суду міста Києва від 02.04.2025 у справі № 911/3404/24. Розгляд справи відкладено на 30.07.2025.

У судовому засіданні 30.07.2025 в режимі відеоконференції взяв участь представник позивача, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення пені і ухвалити в цій частині нове рішення, яким дану вимогу задовольнити.

Присутній у судовому засіданні 30.07.2025 представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, відповідно до умов договору про закупівлю матеріально-технічних ресурсів від 03.04.2024 №ЦОЗ/ТН-1858, укладеного між позивачем як замовником та відповідачем як постачальник, останній зобов`язався поставити та передати у власність виробничим підрозділам замовника (далі - отримувачі або отримувач) товар (Код ДК 021:2015-03220000-9 Овочі, фрукти та горіхи (капуста, морква, цибуля ріпчаста, буряк) відповідно до специфікації (додаток №1), яка є невід`ємною частиною цього правочину, а замовник - прийняти та оплатити цей товар на умовах цього договору.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що постачальник здійснює поставку товару на умовах DDP відповідно до міжнародних правил "Інкотермс" у редакції 2020 року на адреси отримувачів, які зазначені в додатку №2 до цього договору, відповідно до найменування та кількості, зазначених у специфікації (додаток №1) до цього договору. У випадку наявності розбіжностей між умовами цього договору та правилами "Інкотермс" у редакції 2020 року, умови цього договору матимуть перевагу.

Згідно з пунктом 4.2. договору поставка товару проводиться партіями протягом строку дії договору тільки на підставі наданої від замовника письмової рознарядки (заявки) на поставку товару, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності замовника до приймання товару. Строк поставки товару - протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту надання письмової рознарядки замовником. Право власності на товар переходить до замовника з дати поставки товару.

Пункту 4.5. договору погоджено, що рознарядка (заявка) замовника на поставку товару може бути відправлена на електронну адресу постачальника (зазначену в цього договорі) сканкопії відповідної рознарядки в форматі PDF або в будь-якому іншому форматі, який забезпечує можливість ознайомлення зі змістом документу. Документ вважається отриманим постачальником з дати його направлення замовником на електронну адресу постачальника, підтвердженням чого є відповідна роздруківка з поштового програмного забезпечення замовника.

Відповідно до пункту 4.6. договору датою поставки товару вважається дата підписання сторонами видаткової накладної, оформленої належним чином та підписаною уповноваженими представниками сторін, відповідно до умов цього договору.

Пунктом 5.13. договору передбачено, що датою виконання зобов`язань щодо поставки товару вважається дата надходження товару у відповідній кількості та якості згідно із рознарядкою (заявкою) на поставку товару від замовника в місця поставки (додаток №2) до цього правочину.

Згідно з підпунктом 8.3.1. пункту 8.3. договору постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки та на умовах, що встановлені цим правочином.

За положеннями підпункту 9.3.1. пункту 9.3. договору при порушенні строків постачання постачальник оплачує замовнику штраф у розмірі 15 (п`ятнадцяти) % від вартості непоставленого в строк товару на умовах, передбачених пунктом 4.2. цього договору, а за прострочення понад 15 (п`ятнадцять) календарних днів додатково стягується пеня у розмірі 0,1 (нуль цілих, одна десята) % від вартості непоставленого в строк товару за кожен день прострочення. При цьому постачальник не звільняється від виконання своїх зобов`язань поставити товар, якщо про інше його не попередив письмово замовник.

Відповідно до пункту 10.2. договору сторона, яка не може виконати зобов`язання за цим правочином внаслідок дії обставин непереборної сили повинна протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі з подальшим наданням підтверджуючих документів у строк, що не перевищує 30 (тридцяти) робочих днів. Належним доказом наявності вищезазначених обставин та їх тривалості є сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України або уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами.

Пунктом 10.3. договору встановлено, що якщо будь-які обставини непереборної сили, що підтверджені у порядку, встановленому цим договором, прямо спричинять несвоєчасність виконання договору, то умови договору можуть бути продовжені на строк рівний тривалості цих обставин, про що сторони укладають додаткову угоду.

Згідно з пунктом 10.5. договору якщо сторона без поважних причин не повідомила іншу сторону у строки, визначені пунктом 10.2. цього договору, про виникнення (наявність) обставин непереборної сили та/або не передала підтверджуючі ці обставини документи, така сторона у подальшому не має права вимагати продовження умов цього договору та звільнення від відповідальності, передбаченої за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим правочином.

У розділі 18 договору зазначені реквізити та місцезнаходження сторін, зокрема вказано електронну адресу постачальника: .

Специфікацією (додаток №1 до договору) погоджено найменування, виробника, кількість та ціну товару, а в додатку №1 до договору - місця поставки продукції.

На виконання умов договору 17.07.2024 позивачем було виставлено рознарядку на поставку товару на загальну суму 9 402,00 грн (разом із ПДВ):

300 кг капусти загальною вартістю 3 360,00 грн; 100 кг моркви загальною вартістю 958,00 грн; 100 кг цибулі ріпчастої загальною вартістю 1 148,00 грн; 300 кг буряку загальною вартістю 3 900,00 грн, а також рознарядку на поставку товару на загальну суму 11 091,00 грн (разом із ПДВ): 350 кг капусти загальною вартістю 3 920,00 грн; 150 кг моркви загальною вартістю 1 437,00 грн; 100 кг цибулі ріпчастої загальною вартістю 1 148,00 грн; 350 кг буряку загальною вартістю 4 550,00 грн.

23.10.2024 позивачем виставлено рознарядку на поставку товару на загальну суму 23 262,00 грн (разом із ПДВ): 500 кг - капуста білоголова свіжа, пізньостигла, першого товарного сорту, загальною вартістю 5 600,00 грн; 300 кг - морква свіжа, першого товарного сорту, загальною вартістю 2874,00 грн; 700 кг - цибуля ріпчаста свіжа, вищого товарного сорту, від 5 см, загальною вартістю 8288,00 грн; 500 кг - буряк столовий першого товарного сорту, 5-10 см, загальною вартістю 6 500,00 грн.

24.10.2024 позивачем виставлено рознарядку на поставку товару на загальну суму 240 712,60 грн (разом із ПДВ): 8 384 кг - капуста білоголова свіжа, пізньостигла, першого товарного сорту, загальною вартістю 93 900,80 грн; 2 090 кг - морква свіжа, першого товарного сорту, загальною вартістю 20 022,20 грн; 1 815 кг - цибуля ріпчаста свіжа, вищого товарного сорту, від 5 см, загальною вартістю 21 489,00 грн; 8 100 кг - буряк столовий першого товарного сорту, 5-10 см, загальною вартістю 105300,00 грн.

Вказані рознарядки були направлені на електронну адресу відповідача у день їх складення, окрім рознарядки від 17.07.2024 на суму 11 091,00 грн, яка була надіслана 01.08.2024.

Однак обумовлений договором та рознарядками товар не був поставлений відповідачем.

Листами №74 від 30.07.2023, №83 від 23.10.2024, №85 від 24.10.2027 та №88 від 28.10.2024 відповідач повідомив про неможливість виконання зобов`язань у зв`язку з відсутністю необхідної кількості трудових кадрів та зростанням цін на товари.

Претензією №ХКЛ1-ЦОЗ-10/340 від 13.09.2024 позивач звернувся до відповідача з вимогою здійснити поставку товару за направленій 01.08.2024 рознарядкою та сплатити штрафні санкції у загальному розмірі 3 723,48 грн протягом 7 днів з дня отримання цієї претензії.

У відповідь на претензію відповідач листом від 25.09.2024 №80 повідомив про неможливість виконання поставки товару у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин та просив розірвати договір.

Позивач проти розірвання договору заперечив (листи від 03.10.2024 №ХКЛ1-ЦОЗ-10/349, від 24.10.2024 №ХКЛ1-ЦОЗ-10/365), вказавши, що відповідачем не доведено належним чином настання форс-мажорних обставин.

Також, 12.11.2024 позивач звернувся до відповідача з претензією №ХКЛ1-ЦОЗ-10/372 від 11.11.2024, в якій вимагав здійснити поставку товару за рознарядками від 23.10.2024 та від 24.10.2024 та сплатити 39 572,19 грн штрафу та 1 408,82 грн пені.

Однак вищенаведена претензія була залишена без відповіді та задоволення, що і стало підставою для звернення Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі виробничого підрозділу Харківська клінічна лікарня на залізничному транспорті № 1 філії "Центр охорони здоров`я" Акціонерного товариства "Українська залізниця" з позовом у даній справі.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

За правилами статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 712 України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу, а згідно з приписами ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. Наведені правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 09.08.2022 у справі № 902/1038/21, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечувалось відповідачем, що за умовами укладеного між сторонами договору відповідач зобов`язався поставити та передати у власність виробничим підрозділам позивача товар (Код ДК 021:2015-03220000-9 Овочі, фрукти та горіхи (капуста, морква, цибуля ріпчаста, буряк) відповідно до специфікації (Додаток №1), яка є невід`ємною частиною цього правочину.

Згідно з пунктом 4.2. договору поставка товару проводиться партіями протягом строку дії договору тільки на підставі наданої від замовника письмової рознарядки (заявки) на поставку товару, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності замовника до приймання товару.

Строк поставки товару - протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту надання письмової рознарядки замовником.

Право власності на товар переходить до замовника з дати поставки товару.

Відповідач товар, визначений у рознарядках від 23.10.2024 та від 24.10.2024, не поставив, а тому позивач, окрім його поставки, вимагав сплатити штраф та пеню на підставі підпункту 9.3.1. пункту 9.3. договору, згідно із яким при порушенні строків постачання постачальник оплачує замовнику штраф у розмірі 15 (п`ятнадцяти) % від вартості непоставленого в строк товару на умовах, передбачених пунктом 4.2. цього договору, а за прострочення понад 15 (п`ятнадцять) календарних днів додатково стягується пеня у розмірі 0,1 (нуль цілих, одна десята) % від вартості непоставленого в строк товару за кожен день прострочення. При цьому постачальник не звільняється від виконання своїх зобов`язань поставити товар, якщо про інше його не попередив письмово замовник.

У цьому зв`язку судом першої інстанції правомірно не взято до уваги посилання відповідача на те, що невиконання зобов`язання сталося у зв`язку із настанням форс-мажорних обставин, оскільки останнім не надано належних доказів, які підтверджують настання форс-мажорних обставин та своєчасного повідомлення позивача про їх настання.

З урахуванням викладеного, приписів ст.ст. 525, 526, 549, 629 ЦК України судом першої інстанції правомірно задоволено позов про зобов`язання поставити товар за рознарядками та стягнення штрафу.

В оскаржуваній частині рішення щодо відмови у стягненні пені, місцевий господарський суд послався на те, що зобов`язання про передання товару не є грошовим зобов`язанням.

Апеляційний господарський суд у даному випадку зважає на те, що приписами частин другої та третьої статті 6 та статті 627 ЦК України встановлено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Разом з тим, сторони не можуть врегулювати свої відносини (визначити взаємні права та обов`язки) у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору (справедливість, добросовісність, розумність). Домовленість сторін договору про врегулювання своїх відносин всупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто, не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

При цьому Велика Палата у згаданій справі, зазначила про правомірність стягнення пені та штрафу у зв`язку з несвоєчасним виконанням робіт за договором підряду, тобто, негрошовим зобов`язанням, зауваживши, що підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Окрім того, відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Таким чином, вказаною нормою прямо передбачено, що штрафні санкції, зокрема, пеня, може встановлюватись в договорі у відсотковому розмірі від вартості робіт товарів (робіт, послуг) щодо яких прострочено виконання.

З огляду на викладене, встановлений судом факт порушення відповідачем свого зобов`язання з поставки товарів, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення пені.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до вимог ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі п. 4 ч. 1, п. 2 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, переглянувши оскаржене судове рішення в межах наведених в апеляційній скарзі доводів, дійшла висновку, що рішення господарського суду міста Києва від 02.04.2025 в оскаржуваній частині ухвалено при неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 525, 610, 611, 629, ЦК України, ст.ст. 193, 231 ГК України, ст.ст. 74, 86, 236 ГПК України, а відтак, підлягає скасуванню.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 14 ст. 129 ГПК України).

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі виробничого підрозділу Харківська клінічна лікарня на залізничному транспорті № 1 філії "Центр охорони здоров`я" Акціонерного товариства "Українська залізниця" задовольнити.

Рішення господарського суду міста Києва від 02.04.2025 у справі №911/3404/24 скасувати в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільвер Групп Стар" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі виробничого підрозділу Харківська клінічна лікарня на залізничному транспорті №1 філії "Центр охорони здоров`я" акціонерного товариства "Українська залізниця" 12 434, 06 грн пені та в частині стягнення судового збору.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовну вимогу задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільвер Групп Стар" (04050, місто Київ, вулиця Миколи Пимоненка, будинок 13; ідентифікаційний код 43540758) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі виробничого підрозділу Харківська клінічна лікарня на залізничному транспорті № 1 філії "Центр охорони здоров`я" акціонерного товариства "Українська залізниця" (місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 9; ідентифікаційний код 40081352) 12 434 (дванадцять тисяч чотириста тридцять чотири) грн 06 коп. пені, 6 056 (шість тисяч п`ятдесят шість) грн 00 коп. судового збору за подання позовної заяви та 4 542 (чотири тисячі п`ятсот сорок дві) грн 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду міста Києва видати наказ.

Поновити дію рішення господарського суду міста Києва від 02.04.2025 у справі №911/3404/24 в частині зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільвер Групп Стар" поставити Акціонерному товариству "Українська залізниця" в особі виробничого підрозділу Харківська клінічна лікарня на залізничному транспорті № 1 філії "Центр охорони здоров`я" акціонерного товариства "Українська залізниця" товар за рознарядкою від 23.10.2024 на суму 23 262, 00 грн та за рознарядкою від 24.10.2024 на суму 240 712, 60 грн та в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільвер Групп Стар" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі виробничого підрозділу Харківська клінічна лікарня на залізничному транспорті №1 філії "Центр охорони здоров`я" акціонерного товариства "Українська залізниця" 39 596, 19 грн штрафу.

Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повна постанова складена 11.08.2025.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді С.В. Владимиренко

А.М. Демидова