ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/1213/21(916/4825/24)

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богатиря К.В.

суддів: Поліщук Л.В., Таран С.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства «АЛВА»

на рішення Господарського суду Одеської області від 04.04.2025, повний текст рішення складено та підписано 11.04.2025, м. Одеса, суддя суду першої інстанції Найфлейш В.Д.

по справі №916/1213/21(916/4825/24)

за позовом: Селянського (фермерського) господарства «АЛВА» в особі ліквідатора арбітражного керуючого Бурцевої Ірини Юріївни

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРАРНИЙ ІНСТИТУТ»

про стягнення 200 000,00 грн, -

в межах справи №916/1213/21

за заявою кредитора: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агріі Україна»

до боржника: Селянського (Фермерського) Господарства «АЛВА»

про визнання банкрутом, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина.

Селянське (фермерське) господарство «АЛВА» в особі ліквідатора арбітражного керуючого Бурцевої Ірини Юріївни звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРАРНИЙ ІНСТИТУТ» про стягнення 200 000,00 грн.

Даний позов обґрунтовано тим, що згідно рахунку, відкритому в АТ «Банк Восток», СФГ «АЛВА» перерахувало на банківський рахунок ТОВ «АГРАРНИЙ ІНСТИТУТ» кошти у розмірі 787 367,71 грн, однак правова підстава для перерахування таких коштів відсутня.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 04.04.2025 в задоволенні позовної заяви Селянського (фермерського) господарства «АЛВА» в особі ліквідатора арбітражного керуючого Бурцевої Ірини Юріївни до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРАРНИЙ ІНСТИТУТ» про стягнення 200 000,00 грн відмовлено; судові витрати покладено на позивача.

Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача виникло грошове зобов`язання перед відповідачем щодо повернення коштів у сумі 679 876,53 грн за непоставлений товар у межах договору поставки с/г продукції від 03.07.2017 №030701, а у відповідача виникло грошове зобов`язання щодо повернення коштів у сумі 679 876,53 грн. помилково перерахованих позивачем у межах договору безпроцентної цільової позики від 01.08.2017 №АИ0108/01 та договору безпроцентної цільової позики від 07.08.2017 №АИ 0708. 31.07.2018 між позивачем та відповідачем був підписаний договір зарахування зустрічних однорідних вимог, де сторони дісталися згоди здійснити залік однорідних грошових вимог на суму 679 876,53 грн у межах вищевказаних договорів. Враховуючи вищевикладене, відсутність у Відповідача боргу перед Позивачем, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Аргументи учасників справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Селянського (фермерського) господарства «АЛВА» на рішення Господарського суду Одеської області від 04.04.2025 по справі №916/1213/21(916/4825/24).

Апелянт вказав, що судом першої інстанції не доведено належними і допустимими доказами факт попередньої оплати на суму 716 101,76 грн по Договору поставки, а тому не доведено факт наявності зобов`язання СФГ «АЛВА» поставити ТОВ «Аграрний Інститут» будь-який Товар.

Апелянт зазначив, що суд першої інстанції помилився у встановленні обставин справи по Договору поставки відносно здійснення оплат, що привело суд до подальших помилок при встановленні інших обставин по справі, які пов`язанні з цією обставиною і зрештою до помилкового висновку по справі.

Позивач вказує, що призначення платежу по всім платежам, здійсненим відповідачем на користь позивача, не містять ознак оплати по Договору поставки, а тому у суду були відсутні підстави про це стверджувати.

Апелянт зазначає, що Договір зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.07.2018 необхідно визнати недійсним, в зв`язку з тим, що він укладений з порушенням норм матеріального права.

Апелянт погоджується з тим фактом, що у ТОВ «Аграрний Інститут» існувала заборгованість перед СФГ «АЛВА» по двом Договорам позики на загальну суму 679 876,53 грн, однак судом першої інстанції не було враховано, що між «існуванням зобов`язання» і «строком виконання зобов`язання» існує різниця.

Позивач зазначив, що за період з липня 2017 року по жовтень 2017 року СФГ «АЛВА» поставила на адресу ТОВ «Аграрний Інститут» різного виду врожаю на суму 9 999 008,27 грн, що виключає наявність будь якої заборгованості СФГ «АЛВА» перед ТОВ «Аграрний Інститут».

Керуючись викладеним вище, апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Одеська область від 04.04.2025 по справі 916/1213/21(916/4825/24) в повному обсязі та ухвалити нове рішення, відповідно до якого позов задовольнити у повному обсязі.

Крім того, до Південно-західного апеляційного господарського суду від Селянського (фермерського) господарства «АЛВА» надійшла відповідь на відзив Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРАРНИЙ ІНСТИТУТ» на апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Одеської області від 04.04.2025 по справі №916/1213/21(916/4825/24).

Позивач вказав, що відповідач не спростував належними доводами і доказами жодної обставини позивача, зробив хибні висновки відносно обставин справи, неправильно застосував до правовідносин норми матеріального права, не давав належних доказів в підтвердження обставин, якими заперечував обставини, вказані в апеляційній скарзі, а тому відзив відповідача не може бути прийнятим до уваги, як такий який допомагає справедливо вирішити судовий спір з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача від порушень з боку відповідача.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу.

До Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРАРНИЙ ІНСТИТУТ» надійшов відзив на апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства «АЛВА» на рішення Господарського суду Одеської області від 04.04.2025 по справі №916/1213/21(916/4825/24).

Відповідач вказує, що позивач не заперечував у першій інстанції та в апеляційної скарзі про факт заборгованості перед відповідачем на загальну суму 716101,76 грн. 16.07.2018 між позивачем та відповідачем по вказаним платежам підписаний акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.09.2017 по 16.07.2018. Вказаним актом позивач підтвердив отримання від відповідача коштів на суму 716 101,76 грн.

Відповідач також зазначив, що позивач має перед ним непогашене грошове зобов`язання у сумі 679 876,53 грн, яке виникло на підставі Договору поставки с/г продукції №030701 від 03.07.2017, укладеного між позивачем та відповідачем. В свою чергу відповідач має перед позивачем непогашене грошове зобов`язання на загальну суму 679 876,53 грн, а відтак, відповідач та позивач, правомірно скористалися приписами ст. 601 ЦК України та підписали вказаний договір заліку від 31.07.2018.

Керуючись викладеним вище, відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №916/1213/23(916/4825/24) було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Богатиря К.В., судді Поліщук Л.В., Таран С.В., що підтверджується протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 29.04.2025.

На момент надходження апеляційної скарги, матеріали справи №916/1213/21 (916/4825/24) на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.04.2025 відкладено вирішення питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Селянського (фермерського) господарства «АЛВА» на рішення Господарського суду Одеської області від 04.04.2025 по справі №916/1213/21(916/4825/24) до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи №916/1213/21(916/4825/24) на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.05.2025 апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства «АЛВА» на рішення Господарського суду Одеської області від 04.04.2025 по справі №916/1213/21(916/4825/24) залишено без руху; встановлено Селянському (фермерському) господарству «АЛВА» строк для усунення недоліків при поданні апеляційної скарги шляхом надання Південно-західному апеляційному господарському суду 1) доказів на підтвердження реєстрації Селянським (фермерським) господарством «АЛВА» електронного кабінету відповідно до статті 6 ГПК України 2) доказів сплати судового збору у сумі 3 633,60 грн - протягом 10 днів з дня вручення цієї ухвали; роз`яснено апелянту, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

До Південно-західного апеляційного господарського суду від Селянського (фермерського) господарства «АЛВА» надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої були додані докази сплати судового збору у сумі 3 633,60 грн та докази реєстрації Селянським (фермерським) господарством «АЛВА» електронного кабінету відповідно до статті 6 ГПК України. Таким чином, недоліки апеляційної скарги були усунуті.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Селянського (фермерського) господарства «АЛВА» на рішення Господарського суду Одеської області від 04.04.2025 по справі №916/1213/21(916/4825/24); розгляд апеляційної скарги Селянського (фермерського) господарства «АЛВА» на рішення Господарського суду Одеської області від 04.04.2025 по справі №916/1213/21(916/4825/24) вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 13.06.2025.

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали апеляційного господарського суду від 20.05.2025, якою відкрито апеляційне провадження у справі №916/1213/21(916/4825/24), була отримана в електронному кабінеті ліквідатором позивача 20.05.2025, відповідачем 20.05.2025.

Тобто учасники справи вважається повідомленим належним чином про розгляд апеляційним господарським судом апеляційної скарги в письмовому провадженні без виклику сторін.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.05.2021 по справі №916/1213/21 відкрито провадження у справі про банкрутство Селянського (Фермерського) Господарства «АЛВА», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Бурцеву І.Ю.

Постановою Господарського суду Одеської області від 21.10.2021 визнано банкрутом СФГ «АЛВА», відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором арбітражного керуючого Бурцеву Ірину Юріївну.

Ліквідатор вказала, що нею в межах виконання повноважень було проаналізовано рахунки СФГ «АЛВА» та встановлено, що згідно рахунку, відкритому в АТ «Банк Восток», 13.07.2018 СФГ «АЛВА» перерахувало ТОВ «АГРАРНИЙ ІНСТИТУТ» кошти у розмірі 787 367,71 грн з призначенням платежу «Повернення безпроцентної цільової позики, згідно договору № АИ0108/01 від 01.08.2017 року без ПДВ».

На підтвердження даних обставин ліквідатор надала виписку з особового рахунку СФГ «АЛВА» в АТ «Банк Восток».

Ліквідатор СФГ «АЛВА» арбітражна керуюча Бурцева І.Ю. звернулася до ТОВ «АГРАРНИЙ ІНСТИТУТ» з вимогою про сплату заборгованості №02-31/392 від 22.07.2024, в якій просила у 10-ти денний строк з моменту отримання ухвали перерахувати заборгованість за договором поставки у розмірі 787 367,71 грн.

01.08.2017 між ТОВ «АГРАРНИЙ ІНСТИТУТ» (кредитор) та СФГ «АЛВА» (позичальник) було укладено Договір №АИ0108/01 безпроцентної цільової позики, відповідно до якого кредитор зобов`язується надати позичальнику безпроцентну цільову позику, а останній зобов`язується використати її за цільовим призначенням і повернути позику у встановлений цим договір термін.

Відповідно до п. 3.1. Договору №АИ0108/01 від 01.08.2017, сума позики, що надається за даним Договором становить 600 000,00 грн.

Відповідно до п. 5.1. Договору №АИ0108/01 від 01.08.2017, строк надання (повернення) позики встановлюється з моменту перерахування коштів на розрахунковий рахунок позичальника до 31.12.2017.

Відповідно до п. 5.2. Договору №АИ0108/01 від 01.08.2017, строк повернення позики зазначений у п. 5.1. даного Договору, може бути продовжений або скорочений за згодою Сторін, що оформлюється додатковою угодою.

Даний договір №АИ0108/01 безпроцентної цільової позики від 01.08.2017 було підписано та скріплено печатками сторін.

07.08.2017 між ТОВ «АГРАРНИЙ ІНСТИТУТ» (кредитор) та СФГ «АЛВА» (позичальник) було укладено Договір №АИ0708 безпроцентної цільової позики, відповідно до якого кредитор зобов`язується надати позичальнику безпроцентну цільову позику, а останній зобов`язується використати її за цільовим призначенням і повернути позику у встановлений цим договір термін.

Відповідно до п. 3.1. Договору № АИ0708 від 07.08.2017, сума позики, що надається за даним Договором становить 820 000,00 грн.

Відповідно до п. 5.1. Договору № АИ0708 від 07.08.2017, строк надання (повернення) позики встановлюється з моменту перерахування коштів на розрахунковий рахунок позичальника до 31.12.2017.

Відповідно до п. 5.2. Договору № АИ0708 від 07.08.2017, строк повернення позики зазначений у п. 5.1. даного Договору, може бути продовжений або скорочений за згодою Сторін, що оформлюється додатковою угодою.

Договір №АИ0708 безпроцентної цільової позики від 07.08.2017 було підписано та скріплено печатками сторін.

03.07.2017 між ТОВ «АГРАРНИЙ ІНСТИТУТ» (покупець) та СФГ «АЛВА» (постачальник) було укладено Договір №030701 поставки с/г продукції, постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити сільськогосподарську продукцію на умовах, передбачених даним договором.

Відповідно до п. 8.1. Договору, даний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін.

Відповідно до п. 8.2. Договору, строк даного договору починає свою дію у момент, визначений у п. 8.1. даного договору і діє до 31 грудня 2017 року, але в будь-якому випадку до моменту його остаточного виконання.

01.12.2017 між ТОВ «АГРАРНИЙ ІНСТИТУТ» (покупець) та СФГ «АЛВА» (постачальник) було укладено Додаткову угоду про внесення змін до Договору №030701 поставки с/г продукції від 03.07.2017.

На підставі даної Додаткової угоди, п. 8.2 Договору було викладено у наступній редакції: строк даного договору починає свою дію у момент, визначений у п. 8.1. даного договору і діє до 31 грудня 2018 року, але в будь-якому випадку до моменту його остаточного виконання.

Договір №030701 поставки с/г продукції від 03.07.2017 та Додаткову угоду до нього було підписано та скріплено печатками сторін.

16.07.2018 між ТОВ «АГРАРНИЙ ІНСТИТУТ» та СФГ «АЛВА» було підписано Акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.09.2017 по 16.07.2018.

Відповідно до даного Акту, сторони узгодили платіж від 29.09.17 на суму 200 000,00 грн, платіж від 03.10.17 на суму 100 000,00 грн, платіж від 04.10.17 на суму 150 000,00 грн, платіж від 09.10.17 на суму 100 000,00 грн, платіж від 20.10.17 на суму 100 000,00 грн, платіж від 24.01.18 на суму 66 101,76 грн, частково в сумі 29 876,53 грн, сплачені ТОВ «АГРАРНИЙ ІНСТИТУТ» на користь СФГ «АЛВА», такими, що зараховані 16.07.2018 в рахунок сплати за договором поставки с/г продукції №030701 від 03.07.2017 за 196,282 т пшениці 6-го класу, врожаю 2017 року.

Даний Акт було підписано та скріплено печатками сторін.

31.07.2018 між ТОВ «АГРАРНИЙ ІНСТИТУТ» (сторона 1) та СФГ «АЛВА» (Сторона 2) було укладено договір зарахування зустрічних однорідних вимог.

Відповідно до п. 1 Договору зарахування зустрічних однорідних вимог, Сторона 2 має перед Стороною 1 непогашене грошове забезпечення усумі 679 876,53 грн, яке виникло на підставі Договору поставки с/г продукції №030701 від 03.07.2017, укладеного між Стороною 2 та Стороною 1.

Відповідно до п. 2 Договору зарахування зустрічних однорідних вимог, Сторона 1 має перед Стороною 2 непогашене грошове зобов`язання на загальну суму 679 876,53 грн, що виникло на підставі:

- Договору безпроцентної цільової позики №АИ0108/01 від 01.08.2017, укладеного між Стороною 1 та Стороною 2 349 367,71 грн;

- Договору безпроцентної цільової позики №АИ0708 від 07.08.2017, укладеного між Стороною 1 та Стороною 2 330 508,82 грн.

Відповідно до п. 3 Договору зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання однорідних грошових зобов`язань, зазначених у п.1 та п.2. цього договору, настав.

Відповідно до п. 4 Договору зарахування зустрічних однорідних вимог, керуючись ст. 601 Цивільного кодексу України, сторони дійшли згоди про зарахування зустрічних однорідних вимог за зобов`язаннями, зазначеними у п.1 та п.2 цього акту, і таким чином з моменту підписання цього договору, вважатимуть:

1. зобов`язання Сторони 2 (п.1) такими, що припинено у повному обсязі, заборгованості Сторони 2 перед Стороною 1 немає.

2. зобов`язання Сторони 1 (п.2) таким, що припинено у повному обсязі, заборгованості Сторони 1 перед Стороною 2 немає.

Відповідно до п. 5 Договору зарахування зустрічних однорідних вимог, договір набув чинності з моменту його підписання сторонами.

Договір зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.07.2018 було підписано та скріплено печатками сторін.

Мотивувальна частина.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 ст. 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню, виходячи з таких підстав.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня.

Суть кондикційного зобов`язання виражається в тому, що набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого, а тому зобов`язаний не лише повернути йому майно в натурі чи відшкодувати його вартість (стаття 1213 ЦК України), а й у повному обсязі компенсувати потерпілому негативні наслідки від неможливості йому користуватися майном за призначенням шляхом відшкодування всіх доходів, які набувач одержав або міг одержати від цього майна, а набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норма глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Отже, норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.

Вказана правова позиція сформульована Верховним Судом у постановах від 10.09.2018 у справі № 638/11807/15-ц, від 12.09.2018 у справі № 154/948/16, від 12.12.2018 у справі № 205/3330/14-ц.

В той же час, як було встановлено вище, 01.08.2017 між ТОВ «АГРАРНИЙ ІНСТИТУТ» (кредитор) та СФГ «АЛВА» (позичальник) було укладено Договір №АИ0108/01 безпроцентної цільової позики, відповідно до якого кредитор зобов`язується надати позичальнику безпроцентну цільову позику, а останній зобов`язується використати її за цільовим призначенням і повернути позику у встановлений цим договір термін.

На виконання вище зазначеного договору, відповідач перерахував на користь позивача 16.11.2017 суму позики, у розмірі 238 000,00 грн, що підтверджується наданою відповідачем банківською випискою від 17.11.2017 та 02.02.2018 суму позики в розмірі 200 000,00 грн, що підтверджується наданою відповідачем банківською випискою від 02.02.2018.

Позивач 13.07.2018 повернув на користь відповідача кошти, отримані за договором безпроцентної цільової позики від 01.08.2017 №АИ0108/01 в сумі 787 367,71 грн.

Таким чином, позивачем у межах вказаного договору позики та фактично отриманих коштів від відповідача у розмірі 438 000,00 грн, здійснив переплату в сумі 349 367,71 грн.

Крім того, між позивачем та відповідачем був укладений договір безпроцентної цільової позики від 07.08.2017 №АИ 0708.

За вказаним договором, позивач 17.10.2017 здійснив на користь відповідача помилковий платіж в сумі 87 648,64 грн з призначенням платежу «повернення безпроцентної цільової позики, згідно договору №АИ0708 від 07 серпня 2017 року, без ПДВ», та 18.10.2017 в сумі 242 860,18 грн з призначенням платежу «повернення безпроцентної цільової позики, згідно договору №АИ0708 від 07 серпня 2017 року, без ПДВ».

Загальний розмір отриманих відповідачем коштів від позивача становить 330 508,82 грн та підтверджується банківською випискою, наданої суду відповідачем.

У межах договору поставки с/г продукції від 03.07.2017 №030701 відповідач перерахував на користь позивача авансові платежі у рахунок майбутньої поставки сільськогосподарської продукції (196,282 т. пшениці 6-го класу, врожаю 2017 року):

1. 29.09.2017 200 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою від 29.09.2017, наданої відповідачем суду.

2. 03.10.2017 100 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою від 03.10.2017, наданої відповідачем суду.

3. 04.10.2017 150 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою від 04.10.2017, наданої відповідачем суду.

4. 09.10.2017 100 00,00 грн., що підтверджується банківською випискою від 09.10.2017, наданої відповідачем суду; 5.

20.10.2017 100 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою від 20.10.2017, наданої відповідачем суду;

6. 24.01.2018 29 876,53 грн., що підтверджується банківською випискою від 24.01.2017, наданої відповідачем суду.

Загальна сума авансу, сплаченого відповідачем на користь позивача становить 679 876,53 грн. Сільськогосподарська продукція на вказану суму позивачем на користь відповідача не поставлена.

Дані обставини також підтверджуються Актом звіряння взаємних розрахунків від 16.07.2018. Крім того, даний Акт повністю спростовує посилання апелянта на те, що призначення платежу по вищевказаним платежам не містить ознак оплати по Договору поставки.

Адже відповідно до Акту від 16.07.2018, сторони узгодили платіж від 29.09.17 на суму 200 000,00 грн, платіж від 03.10.17 на суму 100 000,00 грн, платіж від 04.10.17 на суму 150 000,00 грн, платіж від 09.10.17 на суму 100 000,00 грн, платіж від 20.10.17 на суму 100 000,00 грн, платіж від 24.01.18 на суму 66 101,76 грн, частково в сумі 29 876,53 грн, сплачені ТОВ «АГРАРНИЙ ІНСТИТУТ» на користь СФГ «АЛВА», такими, що зараховані 16.07.2018 в рахунок сплати за договором поставки с/г продукції №030701 від 03.07.2017 за 196,282 т пшениці 6-го класу, врожаю 2017 року.

З урахуванням вищенаведеного, у позивача виникло грошове зобов`язання перед відповідачем щодо повернення коштів у сумі 679 876,53 грн. за непоставлений товар у межах договору поставки с/г продукції від 03.07.2017 №030701, а у відповідача виникло грошове зобов`язання щодо повернення коштів у сумі 679 876,53 грн, помилково перерахованих позивачем у межах договору безпроцентної цільової позики від 01.08.2017 №АИ0108/01 та договору безпроцентної цільової позики від 07.08.2017 №АИ 0708.

31.07.2018 між ТОВ «АГРАРНИЙ ІНСТИТУТ» (сторона 1) та СФГ «АЛВА» (Сторона 2) було укладено договір зарахування зустрічних однорідних вимог.

Відповідно до п. 1 Договору зарахування зустрічних однорідних вимог, Сторона 2 має перед Стороною 1 непогашене грошове забезпечення усумі 679 876,53 грн, яке виникло на підставі Договору поставки с/г продукції №030701 від 03.07.2017, укладеного між Стороною 2 та Стороною 1.

Відповідно до п. 2 Договору зарахування зустрічних однорідних вимог, Сторона 1 має перед Стороною 2 непогашене грошове зобов`язання на загальну суму 679 876,53 грн, що виникло на підставі:

- Договору безпроцентної цільової позики №АИ0108/01 від 01.08.2017, укладеного між Стороною 1 та Стороною 2 349 367,71 грн;

- Договору безпроцентної цільової позики №АИ0708 від 07.08.2017, укладеного між Стороною 1 та Стороною 2 330 508,82 грн.

Відповідно до п. 3 Договору зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання однорідних грошових зобов`язань, зазначених у п.1 та п.2. цього договору, настав.

Відповідно до п. 4 Договору зарахування зустрічних однорідних вимог, керуючись ст. 601 Цивільного кодексу України, сторони дійшли згоди про зарахування зустрічних однорідних вимог за зобов`язаннями, зазначеними у п.1 та п.2 цього акту, і таким чином з моменту підписання цього договору, вважатимуть:

1. зобов`язання Сторони 2 (п.1) такими, що припинено у повному обсязі, заборгованості Сторони 2 перед Стороною 1 немає.

2. зобов`язання Сторони 1 (п.2) таким, що припинено у повному обсязі, заборгованості Сторони 1 перед Стороною 2 немає.

Відповідно до п. 5 Договору зарахування зустрічних однорідних вимог, договір набув чинності з моменту його підписання сторонами.

Даний Договір було підписано сторонами та скріплено печатками без будь-яких зауважень сторін.

Таким чином, підписавши даний договір, сторони визнали існування у кожної зі сторін вимог на загальну суму 679 876,53 грн, строк виконання яких настав. Тому посилання апелянта на те, що строк виконання його зобов`язання перед відповідачем не настав, спростовуються зазначеними вище обставинами.

В свою чергу, керуючись ст. 601 Цивільного кодексу України, сторони дійшли згоди про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Колегія суддів також не приймає до уваги посилання апелянта на те, що Договір про зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.07.2018 підлягає визнанню недійсним з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір про зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.07.2018 не є нікчемним та не був визнаний судом недійсним.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 184 ГПК України якщо позивачем до закінчення підготовчого провадження подано заяву про визнання недійсним повністю чи у певній частині пов`язаного з предметом спору правочину, який суперечить закону, суд надає відповідачу, іншим учасникам справи час на підготовку своїх пояснень та заперечень з приводу поданої заяви.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 252 ГПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі, крім випадків, передбачених статтею 252-1 цього Кодексу.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.

Звертаючись з позовом, позивач просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРАРНИЙ ІНСТИТУТ» 200 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.11.2024 по справі №916/1213/21(916/4825/24) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін в межах справи №916/1213/21 про банкрутство Селянського (фермерського) господарства «АЛВА»; засідання по справі призначено на "12" листопада 2024 року о 12:45.

12.11.2024 відбулось перше судове засідання по справі №916/1213/21(916/4825/24), на якому був присутній представник позивача.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.11.2024 відкладено розгляд справи на 12.12.2024.

Таким чином, з врахуванням положень п. 2 ч. 2 ст. 46, ч. 3 ст. 184, ч. 1-3 ст. 252 ГПК України, крайній строк на подання заяви про збільшення позовних вимог з вимогою про визнання договору недійсним припадав на 12.11.2024.

22.01.2025 до системи Електронного суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог, з якої вбачається, що позивач просить суд визнати договір зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.07.2018, підписаний між позивачем та відповідачем, недійсним, та додатково до первісних вимог стягнути з відповідача ще 200000,00 грн.

Таким чином, заяву про збільшення позовних вимог з вимогою про недійсність договору було подано з пропуском строку, встановленого законом, більше ніж на два з половиною місяці. В той же час, позивач не заявляв клопотання про поновлення такого строку.

Відповідно до ст. 118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на викладене вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність залишення заяви про збільшення позовних вимог з вимогою про визнання недійсним договору без розгляду.

Таким чином, Договір про зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.07.2018 є чинним та має бути врахованим при розгляді даної справи.

Отже, 31.07.2018 грошове зобов`язання відповідача перед позивачем за договором безпроцентної цільової позики від 01.08.2017 №АИ0108/01 на суму 349 367,71 грн та грошове зобов`язання за договором безпроцентної цільової позики від 07.08.2017 №АИ 0708 на суму 330 508,82 грн. припинено в повному обсязі на підставі Договору про зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.07.2018.

З огляду на викладене вище, беручи до уваги відсутність у Відповідача боргу перед Позивачем, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Як встановлено вище, доводи апеляційної скарги також жодним чином не спростовують висновків, до яких дійшла колегія суддів та не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Висновки апеляційного господарського суду.

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Будь-яких підстав для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 04.04.2025 по справі №916/1213/21(916/4825/24) за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.

За вказаних обставин оскаржуване рішення Господарського суду Одеської області від 04.04.2025 по справі №916/1213/21(916/4825/24) підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись статтями 269-271, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства «АЛВА» на рішення Господарського суду Одеської області від 04.04.2025 по справі №916/1213/21(916/4825/24) - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 04.04.2025 по справі №916/1213/21(916/4825/24) - залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

Відповідно до ст. 287 ч. 3 ГПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню за винятком випадків, передбачених п.п. а), б), в), г) п. 2) ч. 3 ст. 287 цього Кодексу.

Постанову складено та підписано 11.08.2025 у зв`язку з перебуванням колегії суддів у щорічній відпустці у період з 07.07.2025 по 08.08.2025.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: Л.В. Поліщук

С.В. Таран