ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" серпня 2025 р. Справа№ 911/3080/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Кравчука Г.А.

Коробенка Г.П.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮА Торгпром»

на рішення Господарського суду Київської області від 13.02.2025

у справі № 911/3080/24 (суддя - Черногуз А.Ф.)

за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮА Торгпром»

про стягнення пені та штрафу за порушення строків поставки товару за договором поставки товару №150/ВОЗ-2024 від 04.06.2024

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1. короткий зміст позовних вимог

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮА Торгпром» про стягнення пені та штрафу за порушення строків поставки товару.

1.2. короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Київської області від 13.02.2025 у справі № 911/3080/24 позов задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮА Торгпром» на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 37 009,40 грн пені та 63 882 грн штрафу за договором №150/ВОЗ-2024 від 04.06.2024, а також 3028,00 грн витрат зі сплати судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з їх обґрунтованості з огляду на встановлені обставини наявності у відповідача обов`язку виконати умови договору та поставити визначений в заявці товар у означені в заявці строки.

1.3. короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮА Торгпром» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Київської області від 13.02.2025 по справі № 911/3080/24 повністю та ухвалити нове рішення, яким у позовних вимогах позивача відмовити повністю.

Крім того, апелянт просив розгляд апеляційної скарги провести з повідомленням (викликом) сторін.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ

2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2025 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Коробенко Г.П., Кравчук Г.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи № 911/3080/24 та відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮА Торгпром» на рішення Господарського суду Київської області від 13.02.2025 у справі до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 911/3080/24.

12.03.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 911/3080/24.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮА Торгпром» на рішення Господарського суду Київської області від 13.02.2025 у справі № 911/3080/24 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

20.03.2025 через систему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮА Торгпром» надійшла заява з доказами сплати судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2025 відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮА Торгпром» про розгляд справи з викликом учасників справи. Відкрито апеляційне провадження у справі №911/3080/241 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮА Торгпром» на рішення Господарського суду Київської області від 13.02.2025 у справі № 911/3080/24. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

08.04.2025 до суду через систему «Електронний суд» від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

01.07.2025 до суду через систему «Електронний суд» від відповідача надійшли додаткові пояснення.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Відповідач вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Скаржник стверджує, що письмову заявку ним було отримано 14.08.2024, а тому вважає, що передбачений у п. 8.3 Договору тридцятиденний строк ще не настав, що свідчить про неправомірне нарахування штрафу та пені.

За доводами відповідача, суд порушив норми процесу, а саме помилково надав доказу - листу ТОВ «ЮА Торгпром» від 06.08.2024 № 06/08-05 - статус достатнього для обізнаності Відповідача з письмовою заявкою та фактично визнав його чи не єдиним доказом наявності зобов`язань Відповідача перед Позивачем за договором поставки.

Крім того, відповідачем подано письмові пояснення, у яких наведено посилання на судову практику.

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач у поданому відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, прийнятим з в повним дослідженням всіх обставин справи та доказів, які були подані сторонами.

Позивач стверджує, що неналежне виконання ТОВ «ЮА Торгпром» зобов`язань щодо здійснення своєчасної поставки товару за договором № 150/ВОЗ-2024 від 04.06.2024 підтверджено матеріалами справи та Відповідачем не спростовано.

Відповідач стверджує, що ознайомився з заявкою Позивача від 30.07.2024 № 78/16-3291 лише 14.08.2024, натомість відповідно до п. 6.1. договору заявка за вих. № 78/16-3291 від 30.07.2024 вважається врученою Відповідачу з дня отримання фіскального чеку про сплату поштового відправлення, а саме - 01.08.2024.

Позивач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

3. ПОЗИЦІЯ СУДУ

3.1. встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи

Між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮА Торгпром» було укладено договір поставки №150/ВОЗ-2024, що датований 04.06.2024, відповідно до преамбули якого позивач виступав в цих відносинах замовником, а відповідач постачальником (надалі - договір).

Пунктом 1.1 договору визначено, що постачальник зобов`язується поставити замовникові якісні товари, зазначені у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору (додаток № 1). а замовник - прийняти і оплатити такі товари.

Відповідно до специфікації (додаток №1 до договору), сторони погодили поставку товару в кількості 85 000,00 кг, ціною 20,28 грн за 1 кг, на загальну суму 1 723 800,00 грн.

Згідно з п. 1.2. договору, найменування, номенклатура, асортимент та кількість товару зазначена в додатку № 1 до цього договору. Код ДК 021:2015:15610000-7. Продукція борошномельно-круп`яної промисловості.

Ціна договору складає 1 723 800 (один мільйон сімсот двадцять три тисячі вісімсот) грн. 00 коп., у тому числі податок на додану вартість (далі по тексту - ПДВ) 20% - 287 300,00 грн. (п 4.1. договору).

Пунктом 6.1. договору сторони погодили, що дата та місце поставки товару зазначається у письмовій заявці замовника, яка вручається під особистий підпис постачальнику (представнику постачальника).

Не пізніше 5 (п`ятого) числа кожного місяця або в інші дні за викликом замовника по телефону постачальник (представник постачальника) прибуває до замовника для отримання письмової заявки У разі не прибуття вищезазначених осіб, вона надсилається постачальнику рекомендованим листом або цінним листом з описом вкладеного, направленим на адресу постачальника, зазначену в розділі 15 цього договору. У разі надсилання заявки засобами поштового зв`язку вони вважається врученою постачальнику з дня отримання замовником фіскального чеку про сплату поштовою відправлення.

У заявці зазначається найменування товару, місце поставки товару, кількість товару та інша необхідна інформація для поставки товару.

У випадку корегування інформації яка зазначена у заявці, замовник має право здійснити таке корегування засобами телефонного зв`язку з обов`язковим письмовим підтвердженням в подальшому. В разі відсутності письмового підтвердження таке корегування вважається не дійсним.

Пунктом 12.1 договору сторони погодили, що договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до завершення воєнного стану, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та продовженого Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 18.04.2022 №259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 17.05.2022 №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 12.08.2022 №573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 07.11.2022 №757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 06.02.2023 №58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 01.05.2023 №254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 26.07.2023 №451/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 05.02.2024 №49/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» та від 06.05.2024 №271/2024, а в частині оплати за поставлений товар - до повного виконання сторонами узятих на себе зобов`язань. Строк дії договору може бути продовжений за згодою сторін у разі продовження строку дії воєнного стану в Україні понад період, визначений Указом Президента України від 06.05.2024 №271/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», але не довше ніж до 31.12.2024.

3.2. обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначення відповідно до них правовідносин, а також доводи, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції

Позивач стверджує, що на виконання умов договору 01.08.2024 позивач направив відповідачу заявку №78/16-3291 від 30.07.2024 щодо поставки товару в загальній кількості 45 000 кг., а саме: - 10 000,00 кг товару, які мали бути поставлені до 08.08.2024; - 5 000,00 кг товару, які мали бути поставлені до 09.08.2024; - 10 000,00 кг товару, які мали бути поставлені до 13.08.2024; - 5 000,00 кг товару, які мали бути поставлені до 14.08.2024; - 5 000,00 кг товару, які мали бути поставлені до 15.08.2024; - 5 000,00 кг товару, які мали бути поставлені до 20.08.2024; - 5 000,00 кг товару, які мали бути поставлені до 21.08.2024.

У зв`язку з тим, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання з поставки позивачу товару відповідно до умов договору та заявки №78/16-3291 від 30.07.2024, позивачем заявлено до стягнення пеню в загальній сумі 37 009,40 грн. та штраф в загальній сумі 63 882,00 грн., що нараховані на підставі п. 8.3. договору.

Заперечення відповідача ґрунтуються на твердженнях про те, що він отримав заявку №78/16-3291 від 30.07.2024 лише 14.08.2024, тобто після закінчення дії договору, при цьому вказує на те, що позивач не дотримався розумного строку направлення заявки для подальшої поставки товару відповідачем, оскільки зазначений строк є занадто малим. Ці обставини, на думку представника відповідача, свідчать про нарахування позивачем пені та штрафу з порушеннями.

Аналогічна позиція викладена відповідачем й в апеляційній скарзі.

Перевіривши матеріали справи та оцінивши доводи учасників справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Пунктом 8.3. договору узгоджено, що за порушення строку поставки товару, зазначеного у письмовій заявці замовника, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 % вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення. За прострочення поставки понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості непоставленого товару. У випадку порушення строку поставки понад 30 календарних днів замовник має право в односторонньому порядку відмовитись від цього договору в повному обсязі.

Як зазначалось вище, пунктом 12.1 договору сторони погодили, що договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до завершення воєнного стану, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та продовженого Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 18.04.2022 №259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 17.05.2022 №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 12.08.2022 №573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 07.11.2022 №757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 06.02.2023 №58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 01.05.2023 №254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 26.07.2023 №451/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 05.02.2024 №49/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» та від 06.05.2024 №271/2024, а в частині оплати за поставлений товар - до повного виконання сторонами узятих на себе зобов`язань. Строк дії договору може бути продовжений за згодою сторін у разі продовження строку дії воєнного стану в Україні понад період, визначений Указом Президента України від 06.05.2024 №271/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», але не довше ніж до 31.12.2024.

Указом Президента України від 06.05.2024 №271/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», про який йшлося у згаданому вище пункті 12.1. договору, постановлено, зокрема, продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб, тобто до 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року.

Виходячи з викладеного, строк дії договору №150/ВОЗ-2024 від 04.06.2024 закінчився 12.08.2024.

Також суд констатує, що сторонами до матеріалів справи не надано жодного доказу, який би міг бути визнаний судом доказом вчинення обома сторонами дій, які мають наслідком продовження строку дії договору до присічної дати - 31.12.2024.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню, за загальний період починаючи з 09.08.2024 по 23.09.2024.

Статтею 631 ЦК України та частиною сьомою статті 180 ГК України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що строк дії договору та строк виконання зобов`язання за договором не є тотожними, а закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі статтею 599 ЦК України, частиною першою статті 202 ГК України такою підставою є виконання, проведене належним чином.

Відтак, закон не передбачає такої підстави, як закінчення строку дії договору для припинення зобов`язання, яке залишилося невиконаним, зокрема, в частині поставки товару, та звільнення від відповідальності за прострочення виконання такого зобов`язання, яке мало місце під час дії договору, помилковим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для нарахування позивачем пені поза межами строку дії договору за невиконання зобов`язання з поставки товару, яке мало місце під час дії договору.

Крім того, доводи представника відповідача щодо неправомірності стягнення пені, нарахованої поза строком дії договору, також суперечать приписам частини 6 статті 232 ГК, згідно якої нарахування штрафних санкцій припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, і зазначений строк (6 місяців) жодною нормою ЦК та ГК не обмежується строком дії договору.

Вказана правова позиція узгоджується з усталеною правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постановах: Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №910/9072/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.05.2018 у справі №927/333/17, від 13.06.2018 у справі №910/2153/17 та від 13.02.2018 у справі №910/123/17.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, з наданого до матеріалів справи позивачем листа відповідача №06/08-05 від 06.08.2024 вбачається констатація відповідачем станом на 06.08.2024 факту отримання заявки №78/16-3291 від 30.07.2024, тобто до моменту закінчення строку дії договору 12.08.2024.

Таким чином, судом першої інстанції вмотивовано визнано встановленою та підтвердженою належними доказами обставину, що заявка №78/16-3291 від 30.07.2024 була отримана відповідачем в межах строку дії договору, а саме в період до 06.08.2024, а не 14.08.2024, як про це стверджує відповідач.

До спірних правовідносин сторін підлягає застосуванню доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці), застосування якої судами знайшло своє відображення, зокрема, в постановах Верховного Суду від 19.03.2024 в справі №910/4390/23 та від 03.02.2024 в справі №917/272/23.

Доктрина venire contra factum proprium базується на принципі добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Відтак, за правильним висновком суду першої інстанції, у відповідача виник обов`язок виконати умови договору та поставити визначений в заявці товар у означені в заявці строки.

Як було зазначено вище, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню в сумі 37 009,40 грн та штраф в сумі 63 882,00 грн, виходячи з наступного розрахунку:

- за порушення строку поставки 1 000,00 кг товару в сумі 20 280,00 грн з 09.08.2024 по 23.09.2024 (46 днів), пеня становить 932,88 грн, а за прострочення поставки понад 30 календарних днів штраф становить 1 419,60 грн;

- за порушення строку поставки 5 000,00 кг товару в сумі 101 400,00 грн з 09.08.2024 по 23.09.2024 (46 днів) пеня становить 4 664,40 грн, а за прострочення поставки понад 30 календарних днів штраф становить 7 098,00 грн;

- за порушення строку поставки 4 000,00 кг товару в сумі 81 120,00 грн з 09.08.2024 по 23.09.2024 (46 днів) пеня становить 3 731,52 грн, а за прострочення поставки понад 30 календарних днів штраф становить 5 678,40 грн;

- за порушення строку поставки 5 000,00 кг товару в сумі 101 400,00 грн з 10.08.2024 по 23.09.2024 (45 днів) пеня становить 4 563,00 грн, а за прострочення поставки понад 30 календарних днів штраф становить 7 098,00 грн;

- за порушення строку поставки 5 000,00 кг товару в сумі 101 400,00 грн з 14.08.2024 по 23.09.2024 (41 день) пеня становить 4 157,40 грн, а за прострочення поставки понад 30 календарних днів штраф становить 7 098,00 грн;

- за порушення строку поставки 5 000,00 кг товару в сумі 101 400,00 грн з 14.08.2024 по 23.09.2024 (41 день) пеня становить 4 157,40 грн, а за прострочення поставки понад 30 календарних днів штраф становить 7 098,00 грн;

- за порушення строку поставки 5 000,00 кг товару в сумі 101 400,00 грн з 15.08.2024 по 23.09.2024 (40 днів) пеня становить 4 056,00 грн, а за прострочення поставки понад 30 календарних днів штраф становить 7 098,00 грн;

- за порушення строку поставки 5 000,00 кг товару в сумі 101 400,00 грн з 16.08.2024 по 23.09.2024 (39 днів) пеня становить 3 954,60 грн, а за прострочення поставки понад 30 календарних днів штраф становить 7 098,00 грн;

- за порушення строку поставки 5 000,00 кг товару в сумі 101 400,00 грн з 21.08.2024 по 23.09.2024 (34 дні) пеня становить 3 447,60 грн, а за прострочення поставки понад 30 календарних днів штраф становить 7 098,00 грн;

- за порушення строку поставки 5 000,00 кг товару в сумі 101 400,00 грн з 22.08.2024 по 23.09.2024 (33 дні) пеня становить 3 346,20 грн, а за прострочення поставки понад 30 календарних днів штраф становить 7 098,00 грн.

Суд першої інстанції перевірив розрахунок штрафу та розрахунок пені та встановив його правильність, а тому визнав за можливе стягнути з відповідача 37 009,40 грн пені та 63 882,00 грн штрафу (в межах розміру заявлених позовних вимог), з чим погоджується судова колегія апеляційного суду.

4. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА

4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи

Всебічно дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 11 ЦК України закріплено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання згідно ст. 174 ГК України є господарський договір.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Нормами ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

За змістом положень ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

За статтею 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до статей 251, 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Статтею 265 ГК України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 267 ГК України визначено, що строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

5. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ

5.1. мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу

Доводи апелянта зводяться до того, що письмову заявку ним було отримано 14.08.2024, а тому відповідач вважає, що передбачений у п. 8.3 Договору тридцятиденний строк ще не настав, що свідчить про неправомірне нарахування штрафу та пені.

Колегія суддів встановила, що у листі вих. №06/08-05 від 06.08.2024 (а.с. 49) відповідач повідомив про отримання ним заявки від 30.07.2024 №78/16-3291 з вказаними у ній датами та місцями поставки товару (абзац другий вказаного листа).

Наведене спростовує доводи скаржника про те, що лист від 06.08.2024 підтверджує лише те, що відповідач отримав інформацію про відправлення письмової заявки засобами поштового зв`язку.

При цьому, доводи відповідача про отримання ним цієї заявки 14.08.2024 не підтверджені жодними доказами, більше того - такі твердження суперечать повідомленому ним же у листі від 06.08.2024 №06/08-05 про отримання цієї заявки.

Щодо посилань відповідача на судові рішення у справах №911/2741/24, 911/3186/24, 911/3141/24, 911/3060/24 колегія суддів відзначає, що правовідносини у справі, що розглядається, та у названих вище справах не є подібними та різняться встановленими у них обставинами, зокрема, щодо строку дії договору та направлення заявки на поставки товару. У справі, що розглядається, заявки на поставку товару були направлені Товариству під час дії договору (до 12.08.2024), у той час як у справах, на які посилається скаржник у своїх письмових поясненнях, - після закінчення дії договору (14.05.2024). Відтак, висновки судів у справах, на які посилається відповідач, не є релевантними до справи, що розглядається.

Таким чином, апеляційна скарга не містить обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваного рішення, а доводи, наведені скаржником, не спростовують висновки суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

6. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Рішення Господарського суду Київської області від 13.02.2025 у справі № 911/3080/24 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮА Торгпром» на рішення Господарського суду Київської області від 13.02.2025 у справі № 911/3080/24 задоволенню не підлягає.

7. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮА Торгпром» на рішення Господарського суду Київської області від 13.02.2025 у справі № 911/3080/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 13.02.2025 у справі № 911/3080/24 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді Г.А. Кравчук

Г.П. Коробенко