ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2025 року

м. Київ

cправа № 922/2050/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Губенко Н.М. - головуючий, Кібенко О.Р., Кондратова І.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Долгополової Ю.А.,

представників учасників справи:

позивача - Савчук О.Г.,

відповідача - Мастістий І.А.,

третьої особи на стороні позивача - Кустова Т.В.,

третьої особи-1 на стороні відповідача - Черкасов І.Р.,

третьої особи-2 на стороні відповідача - не з`явився,

третьої особи-3 на стороні відповідача - не з`явився,

третьої особи-4 на стороні відповідача - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "МЕГАБАНК"

на постанову Східного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Крестьянінов О.О., Здоровко Л.М., Пуль О.А.

від 11.03.2025

за позовом Акціонерного товариства "МЕГАБАНК"

до СТАРТЛІНГ ЛІМІТЕД (STARTLING LIMITED)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "ОПЦІОН-ТРЕЙД", Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Легкобит Станіслав Олександрович, ОСОБА_1 , ОСОБА_2

про застосування наслідків нікчемності іпотечного договору.

1. Історія справи

Акціонерне товариство "МЕГАБАНК" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Компанії СТАРТЛІНГ ЛІМІТЕД (STARTLING LIMITED) у формі товариства з обмеженою відповідальністю про застосування наслідків нікчемності іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легкобитом С.О. 01.02.2022 та зареєстрованого в реєстрі за № 77, а саме:

- скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером: 63191094 від 01.02.2022, яке прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легкобитом Станіславом Олександровичем на підставі іпотечного договору, який посвідчений 01.02.2022 та зареєстрований в реєстрі за №77 (номер запису про іпотеку: 46467281) щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 101, а саме: нежитлові приміщення 2-го поверху № 1-:-7, 7а, 8, 8а, 8б, 9, 11-:-18, 18а, 18б, 3-го поверху № 1-:-11 у нежитловій будівлі літ. "К-3", що знаходиться за адресою: Харківська область, місто Харків, вул. Павлова Академіка, будинок 160. Загальна площа 1 098,7 кв. м;

- скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером: 63191091 від 01.02.2022, яке прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легкобитом Станіславом Олександровичем на підставі іпотечного договору, який посвідчений 01.02.2022 та зареєстрований в реєстрі за № 77 (номер запису про обтяження: 46467277) щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 101, а саме: нежитлові приміщення 2-го поверху № 1-:-7, 7а, 8, 8а, 8б, 9, 11-:-18, 18а, 18б, 3-го поверху № 1-:-11 у нежитловій будівлі літ. "К-3", що знаходиться за адресою: Харківська область, місто Харків, вул. Павлова Академіка, будинок 160. Загальна площа 1 098,7 кв. м;

- скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером: 63191083 від 01.02.2022, яке прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легкобитом Станіславом Олександровичем на підставі іпотечного договору, який посвідчений 01.02.2022 та зареєстрований в реєстрі за № 77 (номер запису про іпотеку: 46467267) щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 101, а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху № 7, 8, 8а у нежитловій будівлі літ. "К-3", що знаходяться за адресою: Харківська область, місто Харків, вул. Павлова Академіка, будинок 160. Загальна площа 38,9 кв. м;

- скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером: 63191087 від 01.02.2022, яке прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легкобитом Станіславом Олександровичем на підставі іпотечного договору, який посвідчений 01.02.2022 та зареєстрований в реєстрі за № 77 (номер запису про обтяження: 46467272) щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 101, а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху № 7, 8, 8а у нежитловій будівлі літ. "К-3", що знаходяться за адресою: Харківська область, місто Харків, вул. Павлова Академіка, будинок 160. Загальна площа 38,9 кв. м;

- скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером: 63191077 від 01.02.2022, яке прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легкобитом Станіславом Олександровичем на підставі іпотечного договору, який посвідчений 01.02.2022 та зареєстрований в реєстрі за № 77 (номер запису про іпотеку: 46467259) щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 101, а саме: нежитлові приміщення підвалу № 1, 2, 2а, 3-:-5, 5а, 5б, 6, 7-:-18, 1-го поверху № 1-:-6, 6а, 6б, 6в, 9-:-22 у нежитловій будівлі літ. "К-3", що знаходиться за адресою: Харківська область, місто Харків, вул. Павлова Академіка, будинок 160. Загальна площа 1 049,6 кв. м;

- скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером: 63191072 від 01.02.2022, яке прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легкобитом Станіславом Олександровичем на підставі іпотечного договору, який посвідчений 01.02.2022 та зареєстрований в реєстрі за № 77 (номер запису про обтяження: 46467254) щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 101, а саме: нежитлові приміщення підвалу № 1, 2, 2а, 3-:-5, 5а, 5б, 6, 7-:-18, 1-го поверху № 1-:-6, 6а, 6б, 6в, 9-:-22 у нежитловій будівлі літ. "К-3", що знаходиться за адресою: Харківська область, місто Харків, вул. Павлова Академіка, будинок 160. Загальна площа 1 049,6 кв. м;

- скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером: 63191055 від 01.02.2022, яке прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легкобитом Станіславом Олександровичем на підставі іпотечного договору, який посвідчений 01.02.2022 та зареєстрований в реєстрі за № 77 (номер запису про іпотеку: 46467238) щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 101, а саме: нежитлові приміщення підвалу № 28-32, 41 загальною площею 158,1 кв. м, 1-го поверху № 8, 9, 2-14, 18, 60, 61 загальною площею 159,8 кв. м, 2-го поверху № 9-12, 15, 17-20, 38, 39 загальною площею 212,8 кв. м, 3-го поверху № 33, 35-40, 42, 57, 58 загальною площею 211,5 кв. м, 4-го поверху № 23-27, 42 загальною площею 235,9 кв. м в нежитловій будівлі літ. "А-6", що знаходиться за адресою: Харківська область, місто Харків, вулиця Донця-Захаржевського, будинок 6/8. Загальна площа 973,1 кв. м;

- скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером: 63191064 від 01.02.2022, яке прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легкобитом Станіславом Олександровичем на підставі іпотечного договору, який посвідчений 01.02.2022 та зареєстрований в реєстрі за № 77 (номер запису про обтяження: 46467245) щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 101, а саме: нежитлові приміщення підвалу № 28-32, 41 загальною площею 158,1 кв. м, 1-го поверху № 8, 9, 2-14, 18, 60, 61 загальною площею 159,8 кв. м, 2-го поверху № 9-12, 15, 17-20, 38, 39 загальною площею 212,8 кв. м, 3-го поверху № 33, 35-40, 42, 57, 58 загальною площею 211,5 кв. м, 4-го поверху № 23-27, 42 загальною площею 235,9 кв. м в нежитловій будівлі літ. "А-6", що знаходиться за адресою: Харківська область, місто Харків, вулиця Донця-Захаржевського, будинок 6/8 . Загальна площа 973,1 кв. м.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що іпотечний договір має ознаки нікчемного правочину, передбачені положеннями пунктів 5, 8, 9 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб": - банк узяв на себе зобов`язання (іпотеку), умови якої передбачають передачу майна банку, як забезпечення виконання зобов`язань третіх осіб; - іпотечний договір укладений в інтересах пов`язаної з банком особи; - іпотечний договір укладений з порушенням нормативно-правових актів Національного банку України, а саме Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в України від 28.08.2001 № 368.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 05.10.2023 у справі № 922/2050/23 позов задоволено повністю.

Постановою від 16.01.2024 Східний апеляційний господарський суд залишив без змін рішення Господарського суду Харківської області від 05.10.2023 у справі № 922/2050/23.

Постановою від 14.05.2024 Верховний Суд залишив без змін рішення Господарського суду Харківської області від 05.10.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.01.2024 у справі у справі № 922/2050/23.

ОСОБА_2 , як особа, яка не брала участі у справі, але вважала, що суд вирішив питання про її права, інтереси або обов`язки, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 05.10.2023 у справі № 922/2050/23 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою від 04.02.2025 Східний апеляційний господарський суд, зокрема, залучив до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, ОСОБА_2 є іпотекодержателем нерухомого майна, щодо якого Акціонерне товариство "МЕГАБАНК" просить скасувати рішення про державну реєстрацію, та не учасником справи, рішення в якій може вплинути на його права та обов`язки.

2. Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою від 11.03.2025 Східний апеляційний господарський суд скасував рішення Господарського суду Харківської області від 05.10.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.01.2024 у справі № 922/2050/23. Прийняв нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:

- ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.02.2025, зокрема, залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, ОСОБА_2 . Постановляючи вказану ухвалу, апеляційний господарський суд зазначив, що позивач просить відновити своє порушене право шляхом застосування наслідків нікчемності правочину - іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Легкобитом С.О., реєстровий №77, а саме скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, нерухоме майно, яке є предметом договору іпотеки, станом на час подання позову, належить на праві власності ОСОБА_1 , та перебуває в іпотеці на підставі іпотечного договору № 763 від 01.03.2023 у ОСОБА_2 . Враховуючи ті обставини, що ОСОБА_2 є іпотекодержателем нерухомого майна, щодо якого позивач просить скасувати рішення про державну реєстрацію, та не є учасником справи, рішення в якій безумовно зачіпає інтереси заявника апеляційної скарги та може вплинути на його права та обов`язки, судом апеляційної інстанції залучено цю особу до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача. Отже, апеляційним господарським судом вже були встановлені ті обставини, що рішення суду першої інстанції стосується, зокрема, прав, інтересів та (або) обов`язків ОСОБА_2 , тому відсутні підстави для закриття апеляційного провадження;

- судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є особою, на права, обов`язки та/або інтереси якого може вплинути рішення суду у даній справі, у зв`язку з чим вказану особу було залучено ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.02.2025 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (наряду з ОСОБА_1 ). Таким чином, оскільки заявника апеляційної скарги ОСОБА_2 не було залучено до розгляду справи, відповідно до положень статті 277 Господарського процесуального кодексу України підлягають скасуванню рішення Господарського суду Харківської області від 05.10.2023 та постанова Східного апеляційного господарського суду від 16.01.2024;

- у цій справі апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Харківської області від 05.10.2023 подана в порядку статті 272 Господарського процесуального кодексу України після завершення його апеляційного перегляду за апеляційною скаргою СТАРТЛІНГ ЛІМІТЕД (STARTLING LIMITED);

- ураховуючи, що доводи заявника апеляційної скарги спрямовані на захист його інтересів та прав як іпотекодержателя спірного майна, яке станом на час звернення з позовом і даною апеляційною скаргою зареєстроване за ОСОБА_1 як власником майна, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне надати оцінку доводам ОСОБА_2 у вказаному контексті щодо обраного позивачем способу захисту прав;

- в даному випадку спірне нерухоме майно вибуло з володіння позивача до третьої особи ( ОСОБА_1 ) на підставі договору купівлі-продажу, про що міститься відповідний запис про право власності у Державному реєстрі речових прав. Крім того, спірне нерухоме майно передано іпотекодавцем ОСОБА_1 в іпотеку ОСОБА_2 на підставі іпотечного договору, серія та номер 763, виданий 01.03.2023, укладеного в забезпечення виконання договору позики від 20.02.2023 (номер запису про іпотеку 49415580);

- оскільки у даній справі встановлено ті обставини, що право власності на спірне майно зареєстроване за ОСОБА_1 , то саме вона вважається володільцем спірного майна. Відповідно, позивач, який вважає себе його власником, не є його володільцем. Тому належним способом захисту позивача у цій справі є віндикаційний позов (статті 387, 388 Цивільного кодексу України). Цей позов опосередковується вимогою про витребування нерухомого майна від актуального володільця, тобто особи, за якою зареєстроване право власності (у цій справі - від ОСОБА_1 ). Більше того, за встановлених обставин, рішення у даній справі стосується інтересів нового власника спірного майна ( ОСОБА_1 ) та його іпотекодежателя ( ОСОБА_2 ). Проте, в даному випадку, вимоги, пред`явлені позивачем з наміром набути володіння спірним нерухомим майном, не відповідають належному способу захисту у цій справі, яким є віндикаційний позов, що є самостійною підставою для відмови в позові;

- проте, оскільки спірне нерухоме майно вибуло із володіння позивача та належить третій особі на праві власності, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб всупереч імперативним вимогам, встановленим Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", не вжито заходів щодо витребування (повернення) майна (коштів) банку ні в процедурі тимчасової адміністрації, ні в процедурі ліквідації банку. Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту прав позивача в даному випадку є витребування майна, що перебуває у третіх осіб;

- про неефективність обраного позивачем способу захисту свідчать також ті обставини, що оскаржуване рішення Господарського суду Харківської області від 05.10.2023 у справі № 922/2050/23, яке було залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 16.01.2024, (тобто протягом більше року) всупереч принципу обов`язковості судового рішення не було виконано. Отже, обраний спосіб захисту не призвів до наслідків, яких прагнув банк, звертаючись до господарського суду з даним позовом з метою повернення нерухомого майна до ліквідаційної маси банку та проведення розрахунків з кредиторами. В даному випадку, звернення позивача з вказаними позовними вимогами суперечить принципу процесуальної економії - ефективності, розумності та раціональності судового процесу в аспекті прав банку на повернення спірного майна до ліквідаційної маси. Навпаки, обрання позивачем невірного способу захисту призвело до стану правової невизначеності в даних правовідносинах та спричинило виникнення ряду нових спорів щодо спірного майна, які наразі вирішуються в інших судах (справи № 638/3591/23, №922/4788/24);

- з огляду на встановлення апеляційним господарським судом обставин обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту, що є самостійною підставою для відмови у позові, а також враховуючи наявність такої умови для розгляду апеляційної скарги у порядку статті 272 Господарського процесуального кодексу України, як наявність відмінних доводів та аргументів, що покладені в її основу ОСОБА_2, від тих доводів та аргументів, які розглядалися апеляційним судом під час первісного апеляційного перегляду за апеляційною скаргою СТАРТЛІНГ ЛІМІТЕД (STARTLING LIMITED), суд апеляційної інстанції зазначив, що доводи заявника апеляційної скарги стосовно того, що у спірних правовідносинах, укладаючи іпотечний договір банк виступив в якості майнового поручителя за зобов`язаннями третіх осіб, які підлягали виконанню у грошовій формі, що відповідно до статті 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відноситься до кредитних операцій, близькі за своїм змістом доводам, які розглядалися апеляційним судом під час первісного апеляційного розгляду за апеляційною скаргою СТАРТЛІНГ ЛІМІТЕД (STARTLING LIMITED), тому не розглядає їх при розгляді даної апеляційної скарги.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи касаційної скарги. Доводи інших учасників справи

У касаційній скарзі скаржник просить скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.03.2025, та залишити в силі рішення Господарського суду Харківської області від 05.10.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.01.2024 у даній справі.

Підставою касаційного оскарження скаржником зазначено пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а саме, суд апеляційної інстанції:

- порушив положення статті 16 Цивільного кодексу України та не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 05.06.2018 у справі № 338/180/17;

- не застосував положення статті 215 Цивільного кодексу України та не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 10.04.2019 у справі № 463/5896/14-ц;

- не застосував положення статей 3, 4, 26, 27, 37, 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", статті 215, 216 Цивільного кодексу України та не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17;

- порушив статті 8, 129 Конституції України, статтю 272 Господарського процесуального кодексу України та не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11.07.2019 у справі № 910/4881/18, оскільки доводи ОСОБА_2 вже були предметом розгляду за апеляційною скаргою іншої особи;

- невірно застосував положення пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 17.08.2022 у справі № 450/441/19;

- порушив статтю 264 Господарського процесуального кодексу України та не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 20.03.2023 у справі № 914/3080/20, незаконно відмовивши в задоволенні клопотання Акціонерного товариства "МЕГАБАНК" про закриття провадження.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОПЦІОН-ТРЕЙД" подало пояснення на касаційну скаргу, в яких зазначає про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови.

ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення.

Відповідач подав клопотання про закриття касаційного провадження на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України.

СТАРТЛІНГ ЛІМІТЕД (STARTLING LIMITED) подало додаткові пояснення у справі.

4. Позиція Верховного Суду

Відповідно до положень статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Здійснюючи касаційне провадження у даній справі, Суд зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, за наслідками розгляду позову Акціонерного товариства "МЕГАБАНК" Господарський суд Харківської області ухвалив рішення від 05.10.2023 у справі № 922/2050/23, яким вказаний позов задоволено повністю.

Вказане рішення суду першої інстанції було оскаржено до суду апеляційної та касаційної інстанцій, за наслідками апеляційного та касаційного перегляду якого постановою від 16.01.2024 Східний апеляційний господарський суд залишив без змін рішення Господарського суду Харківської області від 05.10.2023 у справі № 922/2050/23, а постановою від 14.05.2024 Верховний Суд залишив без змін рішення Господарського суду Харківської області від 05.10.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.01.2024 у справі у справі № 922/2050/23.

У подальшому, ОСОБА_2 , як особа, яка не брала участі у справі, але вважала, що суд вирішив питання про її права, інтереси або обов`язки, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 05.10.2023 у справі № 922/2050/23 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Тобто, як вірно зауважив суд апеляційної інстанції, у даній справі апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Харківської області від 05.10.2023 подана в порядку статті 272 Господарського процесуального кодексу України після завершення його апеляційного перегляду за апеляційною скаргою СТАРТЛІНГ ЛІМІТЕД (STARTLING LIMITED).

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

У частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України закріплені такі принципи господарського судочинства як верховенство права, забезпечення права на апеляційний перегляд справи, розумність строків розгляду справи судом. Наведені положення процесуального законодавства кореспондують приписам статті 129 Конституції України.

Обсяг реалізації конституційного права на оскарження судового рішення у конкретних правовідносинах визначається положеннями процесуального закону.

Так, частиною 1 статті 254 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

У процедурі оскарження судових рішень процесуальним законом встановлено виправдані обмеження, спрямовані на забезпечення оперативності господарського процесу, попередження виникнення правових колізій та дотримання принципу юридичної визначеності, що є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права.

Такі обмеження знаходять своє відображення серед положень Господарського процесуального кодексу України, зокрема у статті 272 цього Кодексу щодо порядку розгляду апеляційної скарги, яка надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення розгляду апеляційної скарги іншої особи.

Застосування цього процесуального запобіжника задля дотримання принципу юридичної визначеності узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у своїх рішеннях неодноразово зауважував, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги (рішення у справі "Мушта проти України" від 18.11.2010, "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини" від 12.07.2001, "Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії" від 19.12.1997 та інші).

Відповідно до частин 1, 4 статті 272 Господарського процесуального кодексу України у разі, якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави. Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Для розгляду апеляційної скарги, що надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, суд має встановити наявність таких умов для відкриття провадження: 1) особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду; 2) доводи, що покладені в основу апеляційної скарги, не розглядалися під час апеляційного розгляду за апеляційною скаргою іншої особи (такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 24.04.2025 у справі № 910/1539/21 (910/7148/22), прийнятій після подання касаційної скарги у цій справі № 922/2050/23, та висновки в якій підлягають врахуванню Судом, з огляду на приписи частини 4 статті 300 Господарського процесуального кодексу України).

У постанові Верховного Суду від 29.07.2025 у справі № 922/2005/23, правовідносини в якій є подібними з цією справою № 922/2050/23, та прийнята після подання касаційної скарги у цій справі № 922/2050/23, і висновки в якій підлягають врахуванню Судом, з огляду на приписи частини 4 статті 300 Господарського процесуального кодексу України, зазначено, що вирішуючи питання про відкриття повторного апеляційного оскарження за апеляційною скаргою особи, яка не була присутня під час апеляційного розгляду справи та яка вважає, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про її права, інтереси чи обов`язки, яке вже було предметом первісного апеляційного розгляду, суд зобов`язаний встановити:

- наявність у особи, яка подає апеляційну скаргу у порядку статті 272 Господарського процесуального кодексу України, правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним;

- наявність такої умови для розгляду апеляційної скарги у порядку статті 272 Господарського процесуального кодексу України як наявність відмінних доводів та аргументів, що покладені особою в основу апеляційної скарги, від тих доводів та аргументів, які розглядалися апеляційним судом під час первісного апеляційного розгляду за апеляційною скаргою іншої особи.

Частиною 5 статті 272 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд відмовляє у відкритті провадження за апеляційною скаргою, поданою відповідно до частини першої цієї статті, якщо суд розглянув наведені у ній доводи під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

У з`ясуванні питання щодо правильності застосування судом апеляційної інстанції норм статті 272 Господарського процесуального кодексу України необхідно врахувати, що метою названої статті є недопущення перегляду судом апеляційної інстанції судового рішення суду першої інстанції з мотивів, які були вже предметом розгляду за первісно поданою апеляційною скаргою. Належною підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження згідно з частиною 5 статті 272 Господарського процесуального кодексу України є встановлення тотожності висновків, викладених у первісній апеляційній скарзі, постанові суду апеляційної інстанції, тим мотивам, що їх викладено особою - апелянтом, яка подає апеляційну скаргу згідно зі статтею 272 Господарського процесуального кодексу України.

Тотожність висновків, викладених у первісній постанові суду апеляційної інстанції, тим мотивам, що їх викладено особою - апелянтом, яка подає апеляційну скаргу згідно зі статтею 272 Господарського процесуального кодексу України, визначається шляхом логічного співставлення відповідних аргументів та їх змістовним співпадінням (подібні правові висновки сформовані у постановах Касаційного господарського суду Верховного Суду від 15.07.2020 у справі № 910/25520/13, від 20.01.2021 у справі № 913/567/19, від 12.02.2021 у справі № 913/567/19, від 24.04.2025 у справі № 910/1539/21 (910/7148/22), від 29.07.2025 у справі № 922/2005/23.

При цьому, як зазначено у постанові Верховного Суду від 24.04.2025 у справі № 910/1539/21 (910/7148/22) тільки за відсутності підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження, передбачених частиною 5 статті 272 і статтею 261 Господарського процесуального кодексу України, а також підстав для залишення апеляційної скарги без руху, повернення її з підстав визначених в статті 260 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд має відкривати апеляційне провадження за апеляційною скаргою, що надійшла до апеляційною суду після закінчення апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи. Судами має враховуватися правова позиція Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 14.08.2019 у справі № 62/112 про те, що питання чи оскаржуваним рішенням суду першої інстанції вирішено питання про права, інтереси та обов`язки, здійснюється тільки після відкриття апеляційного провадження за відсутності визначених процесуальним законом підстав для залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги чи відмови у відкритті апеляційного провадження з інших підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та оскаржуваного судового рішення, судом апеляційної інстанції було встановлено, що:

- звертаючись з первісною апеляційною скаргою СТАРТЛІНГ ЛІМІТЕД (STARTLING LIMITED) зазначало, що не погоджується з висновком суду першої інстанції про нікчемність іпотечного договору з підстав, передбачених пунктом 5 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та, як наслідок, не погоджувався з висновком про необхідність задоволення позову і застосування наслідків нікчемності;

- СТАРТЛІНГ ЛІМІТЕД (STARTLING LIMITED) стверджувало, що внаслідок укладення банком іпотечного договору, яким забезпечене виконання зобов`язанням третьої особи, банк здійснив майнове поручительство за зобов`язанням третьої особи, тому вказана операція відноситься до кредитних операцій за змістом Закону України "Про банки і банківську діяльність". Отже, рішення про задоволення позову з підстав, передбачених пунктом 5 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", на думку СТАРТЛІНГ ЛІМІТЕД (STARTLING LIMITED), ухвалене з неправильним застосуванням вказаної норми до встановленого судом першої інстанції змісту правовідносин сторін;

- в первісній апеляційній скарзі СТАРТЛІНГ ЛІМІТЕД (STARTLING LIMITED) зазначало про неврахування тієї обставини, що власником спірного нерухомого майна (рішення про державну реєстрацію іпотеки яких позивач просив суд визнати протиправними та скасувати) на момент звернення до суду з даним позовом залишалась ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, який у судовому порядку не був визнаний недійсним. При цьому, позивач не заперечував, що на момент вирішення цього спору за даними реєстру речових прав, вона також залишалась власником майна. Вказане рішення стосується її прав та обов`язків як особи, яка придбала спірне майно на підставі чинного договору купівлі-продажу та, яка є власником цього майна на час пред`явлення позову і розгляду справи судом першої інстанції. За вказаних обставин, обраний позивачем спосіб захисту слід було визнати неналежним з огляду на те, що позивач оспорює правову підставу, на якій майно банку вибуло з його володіння та було зареєстроване за добросовісним набувачем. Тому належним способом захисту в такому випадку, на думку СТАРТЛІНГ ЛІМІТЕД (STARTLING LIMITED), має бути вимога про витребування майна з володіння добросовісного набувача.

Також судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні встановлено, що:

- звертаючись з даною апеляційною скаргою, ОСОБА_2 зазначає, що за обставинами цієї справи, позивач обрав неналежний та неефективний спосіб захисту;

- так, ОСОБА_2 стверджує, що метою даного позову є введення позивача у володіння майном. Разом з тим, на момент розгляду справи, спірне майно було (і наразі залишається) зареєстрованим за ОСОБА_1 . У свою чергу, ОСОБА_2 має діюче та зареєстроване обтяження на спірне нерухоме майно (право іпотеки), а наказ Міністерства юстиції України, яким були скасовані реєстраційні дії щодо реєстрації за нею права власності, оскаржено, провадження за позовом відкрито (справа № 638/3591/23);

- ОСОБА_2 зазначає, що оскільки спірне майно, щодо якого позивач просив застосувати наслідки нікчемності правочину у вигляді скасування попередніх записів про іпотеку, на момент розгляду справи належить ОСОБА_1 , яка є добросовісним набувачем, то суд не повинен був оцінювати доводи позовної заяви щодо нікчемності оспорюваних правочинів, а відмовити у позові виключно із посиланням на обрання позивачем неналежного способу захисту, так як належним є віндикаційний позов - позов про витребування майна;

- окрім того, ОСОБА_2 не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині висновків, що іпотечний договір укладений з порушенням норм пункту 5 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Із встановлених судом апеляційної інстанції обставин вбачається, що зміст доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 є тотожними (по суті) зі змістом доводів первісної апеляційної скарги СТАРТЛІНГ ЛІМІТЕД (STARTLING LIMITED).

При цьому, апеляційним господарським судом в оскаржуваному судовому рішенні також встановлено, що при попередньому розгляді цієї справи:

- Східний апеляційний господарський суд при ухваленні постанови від 16.01.2024 дійшов висновку про правильність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що укладення іпотечного договору щодо забезпечення виконання зобов`язання третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "ОПЦІОН-ТРЕЙД" не відповідає порядку здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність". При цьому, апеляційний господарський суд визнав безпідставними доводи апелянта про те, що забезпечення виконання зобов`язань за договором про відступлення прав за фінансовим інструментом відноситься до операцій на ринку капіталу (які за змістом пункту 1 частини 1 статті 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносяться до кредитних операцій), здійсненої від імені банку на власний ризик і на власну користь (а тому, за змістом пункту 1 частини 1 статті 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносяться до кредитних операцій);

- апеляційний господарський суд також зазначив, що до кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність" належить: розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, - здійснення операцій на ринках капіталу від свого імені; - надання гарантій і поручительств та інших зобов`язань від третіх осіб, які передбачають їх виконання у грошовій формі; - придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог та прийом платежів (факторинг); - лізинг. Такий перелік кредитних операцій визначено пунктом 3 частини 3 статті 47 та статті 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність". У статті 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" також зазначено, що "Банкам забороняється опосередковано здійснювати кредитні операції з пов`язаними з банком особами". Отже, Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку про недоведеність апелянтом того, що договір іпотеки та договір відступлення є кредитними операціями;

- доводи апеляційної скарги СТАРТЛІНГ ЛІМІТЕД (STARTLING LIMITED) про обрання неналежного способу захисту суд апеляційної інстанції відхилив як такі, що не ґрунтуються на нормах цивільного та господарського законодавства. Так, апеляційний господарський суд з посиланням на статті 26 та 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вказав на правомірність висновку місцевого господарського суду про те, що належним способом судового захисту порушених прав та інтересів особи є, зокрема, судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав. При цьому, наслідком такого скасування є припинення відповідних прав. З огляду на викладене, апеляційний господарський суд вважав обґрунтованим висновок суду першої інстанції про доведеність нікчемності спірного іпотечного договору, на підставі якого були прийняті рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Тому, за висновком суду апеляційної інстанції, скасування рішень державного реєстратора є належним способом захисту прав позивача, а судове рішення про задоволення таких вимог у зазначений спосіб матиме наслідком поновлення порушених прав.

Із наведеного вбачається, що доводи первісної апеляційної скарги СТАРТЛІНГ ЛІМІТЕД (STARTLING LIMITED) щодо обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту права (такого, що не поновить права неволодіючого власника) були належним чином розглянуті та відхилені судом апеляційної інстанції при попередньому розгляді цієї справи.

При цьому Суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 14.05.2024, ухваленій під час попереднього розгляду справи, в свою чергу, також розглянув та відхилив доводи касаційної скарги СТАРТЛІНГ ЛІМІТЕД (STARTLING LIMITED) про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту та про те, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано положення статей 330, 387, 388 Цивільного кодексу України та пункту 2 частини 4 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Наведене у сукупності свідчить про те, що судами усіх інстанцій під час попереднього розгляду справи були розглянуті та відхилені посилання відповідача на те, що позивач як неволодіючий власник обрав неналежний та неефективний спосіб захисту свого права шляхом застосування наслідків нікчемності правочину замість вимоги про витребування майна.

Таким чином, під час повторного апеляційного провадження у справі № 922/2050/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 судом апеляційної інстанції проігноровано приписи статті 272 Господарського процесуального кодексу України з приводу того, що суд апеляційної інстанції зобов`язаний встановити наявність такої умови для розгляду апеляційної скарги у порядку статті 272 Господарського процесуального кодексу України як наявність відмінних доводів та аргументів, що покладені особою в основу апеляційної скарги, від тих доводів та аргументів, які розглядалися апеляційним судом під час первісного апеляційного розгляду за апеляційною скаргою іншої особи.

Водночас, повторний перегляд судового рішення місцевого господарського суду з мотивів, які вже були предметом розгляду під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи, суперечить принципу юридичної визначеності як складової верховенства права.

Суд зазначає, що вищевикладене свідчить про наявність підстав відповідно до вимог частини 5 статті 272 Господарського процесуального кодексу України для відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Харківської області від 05.10.2023 у справі № 922/2050/23 у цій справі.

Суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 24.04.2025 у справі № 910/1539/21 (910/7148/22), про те, що хоча стаття 264 Господарського процесуального кодексу України не містить такої підстави для закриття провадження, яке помилково відкрите, однак в цьому випадку процесуально правильними є дії суду апеляційної інстанції щодо закриття апеляційного провадження, оскільки в разі перегляду оскаржуваного рішення по суті заявлених апелянтом вимог з викладених ним доводів, суд апеляційної інстанції буде діяти не як "суд встановлений законом" в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини. (Відповідна правова позиція щодо необхідності закриття апеляційного провадження як помилково відкритого викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, від 08.01.2019 у справі №922/1906/18, від 20.08.2019 у справі №910/1702/15-г, від 05.11.2019 у справі №926/767-б/15, від 29.04.2020 у справі №917/1185/18, від 25.02.2021 у справі №15/81, від 26.02.2021 у справі №29/5005/6381/2011, від 11.05.2023 у справі №908/1324/21).

Вищевикладене, а саме порушення судом апеляційної інстанції приписів статті 272 Господарського процесуального кодексу України, є самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови та закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Харківської області від 05.10.2023 у справі № 922/2050/23 у даній справі.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 17 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 254 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Зазначеною правовою нормою визначено право особи подати апеляційну скаргу на рішення, яким розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких є скаржник, або міститься судження про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи у відповідних правовідносинах, виходячи з предмету та підстав позову. Якщо скаржник зазначає лише про те, що рішення може вплинути на його права та/або інтереси, та/або обов`язки, або зазначає (констатує) лише, що рішенням вирішено про його права та/або обов`язки чи інтереси, то такі посилання, виходячи з вищенаведеного, не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду апеляційної скарги по суті.

Водночас судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення наявні висновки суду про права та обов`язки цієї особи або у резолютивній частині рішення суд прямо зазначив про права та обов`язки цієї особи. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не приймається до уваги.

Такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 921/730/13-г/3, Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.05.2020 у справі № 904/897/19, Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 910/9016/16, від 21.07.2020 у справі № 914/1971/18, від 22.03.2023 у справі № 905/1397/21, а також від 20.03.2023 у справі № 914/3080/20 (на яку посилається скаржник).

Отже, особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку статей 17, 254 Господарського процесуального кодексу України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.

Доведення цих обставин покладено на скаржників, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 Господарського процесуального кодексу України.

Якщо ж після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 264 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, у зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має з`ясувати, чи прийнято оскаржуване судове рішення про права, інтереси та/або обов`язки скаржника, про які саме, в якій саме частині судового рішення прямо вказано про таке, та після встановлення цих обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права, інтереси та/або обов`язки заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про його права та/або обов`язки, та/або інтереси стосовно сторін у справі судом не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду (такий правовий висновок викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 10.05.2018 у справі № 910/22354/15, від 11.07.2018 у справі № 911/2635/17, від 04.10.2018 у справі № 5017/461/2012, від 29.11.2018 у справі № 918/115/16, від 04.12.2018 у справі № 906/1764/15, від 06.12.2018 у справі № 910/22354/15, від 16.04.2019 у справі № 12/91, від 11.04.2019 у справі № 8/71-НМ, від 11.09.2019 у справі № 4/2023-10, постановах Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 14.08.2019 у справі № 62/112 та від 16.01.2020 у справі № 925/1600/16 та ін.).

Отже, конструкція вказаної правової норми процесуального закону і її застосування є очевидним і не викликає розумних сумнівів, а практика застосування Верховним Судом положень частини 1 статті 264 Господарського процесуального кодексу України в системному зв`язку зі статтями 17, 254 цього Кодексу є сталою та послідовною.

Слід зазначити, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення ЄСПЛ від 21.10.2010 у справі "Дія 97" проти України", § 47).

До того ж ЄСПЛ указав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, у межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду. "Право на суд", одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ від 06.12.2007 у справі "Воловік проти України", § 53, 55).

Як вбачається з оскаржуваного судового рішення, апеляційний господарський суд зазначив, що обставини того, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 спрямовані на захист його інтересів та прав як іпотекодержателя спірного майна, яке станом на час звернення з позовом і апеляційною скаргою зареєстроване за ОСОБА_7 , є достатніми для апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою цієї особи.

Водночас, суд апеляційної інстанції в порушення вимог статей 17, 254 Господарського процесуального кодексу України не навів жодного висновку про те, яким чином мотивувальна чи резолютивна частини рішення місцевого господарського суду у даній справі впливають на права, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_2 як іпотекодержателя відповідного нерухомого майна в розумінні положень Закону України "Про іпотеку".

При цьому, Суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29.07.2025 у справі № 922/2005/23, правовідносини в якій є подібними з цією справою № 922/2050/23, про те, що: «у постановах Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 62/112, від 18.05.2022 у справі № 908/2326/20 у контексті наявності підстав для закриття апеляційного провадження з урахуванням положень статей 17, 254, 264 Господарського процесуального кодексу України за апеляційною скаргою іпотекодержателя наведено висновок про те, що правовий механізм захисту прав іпотекодержателя визначений нормами Закону України "Про іпотеку". Ураховуючи такі висновки Верховного Суду щодо механізму захисту прав іпотекодержателя, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для повторного апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , як особи про чиї права, інтереси та (або) обов`язки ухвалене рішення суду першої інстанції.».

Вищезазначене свідчить про порушення судом апеляційної інстанції статей 17, 254, 264 Господарського процесуального кодексу України.

Як наслідок, суд апеляційної інстанції необґрунтовано відхилив клопотання позивача про закриття апеляційного провадження.

З огляду на наведене Суд дійшов висновку щодо обґрунтованості доводів скаржника, викладених у касаційній скарзі.

Доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "ОПЦІОН-ТРЕЙД", викладені у поясненнях, доводи ОСОБА_2 , викладені у відзиві на касаційну скаргу та доводи СТАРТЛІНГ ЛІМІТЕД (STARTLING LIMITED), викладені у додаткових поясненнях, наведеного вище не спростовують.

З огляду на викладене вище, та враховуючи універсальний характер висновків Верховного Суду щодо питання застосування статей 17, 254, 272 Господарського процесуального кодексу України, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, клопотання СТАРТЛІНГ ЛІМІТЕД (STARTLING LIMITED) про закриття касаційного провадження відхиляється.

Також враховуючи наведені у цій постанові мотиви, а також враховуючи, що висновки Верховного Суду, на які посилається скаржник, та які взяті Судом до уваги, носять загальний характер, аргументи відповідача, викладені у клопотанні про закриття касаційного провадження визнаються Судом необґрунтованими, тому Суд відхиляє відповідне клопотання.

5. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Пунктом 3 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Згідно з частиною 1 статті 311 Господарського процесуального кодексу України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

З огляду на наведене Суд вважає за необхідне касаційну скаргу Акціонерного товариства "МЕГАБАНК" задовольнити частково, постанову суду апеляційної інстанції скасувати, як такої, що ухвалена з порушенням норм процесуального права, із закриттям апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 .

Суд також окремо зазначає, що наведене у цій постанові правозастосування в частині повноважень суду касаційної інстанції, підстав прийняття відповідного рішення і процесуального результату розгляду такої касаційної скарги, узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 04.10.2022 у справі № 925/434/19, від 24.11.2022 у справі № 910/6345/22.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "МЕГАБАНК" задовольнити частково.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.03.2025 у справі № 922/2050/23 скасувати, апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Харківської області від 05.10.2023 у справі № 922/2050/23 закрити.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.М. Губенко

Судді О.Р. Кібенко

І.Д. Кондратова