ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/5527/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.,

при секретарі судового засідання: Фещук В.М.,

за участю представників:

від Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "УКРІНТЕРЕНЕРГО" Засядьвовк А.І.,

від Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСБУД-ПРОЕКТ" участі не брали,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСБУД-ПРОЕКТ"

на рішення Господарського суду Одеської області від 24.03.2025, прийняте суддею Волковим Р.В., м. Одеса, повний текст складено 03.04.2025,

у справі №916/5527/24

за позовом: Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "УКРІНТЕРЕНЕРГО"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСБУД-ПРОЕКТ"

про стягнення 7 557 520,74 грн

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 р. Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "УКРІНТЕРЕНЕРГО" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСБУД-ПРОЕКТ", в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача борг у загальній сумі 7557520,74 грн, з яких: 5525423,40 грн заборгованість за спожиту електроенергію, 750376 грн інфляційні втрати та 1281721,34 грн 15% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" щодо оплати вартості електричної енергії за розрахунковий період з червня місяця 2022 року по листопад місяць 2023 року.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 24.12.2024 відкрито провадження у справі №916/5527/24.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 24.03.2025 у справі №916/5527/24 (суддя Волков Р.В.) позов задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСБУД-ПРОЕКТ" на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "УКРІНТЕРЕНЕРГО" 5525423,40 грн заборгованості за спожиту електроенергію, 750376 грн інфляційних втрат, 1281721,34 грн 15% річних та 90690,25 грн витрат зі сплати судового збору; відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСБУД-ПРОЕКТ" про розстрочення виконання судового рішення.

Судове рішення мотивоване доведеністю позивачем факту неналежного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАНСБУД-ПРОЕКТ" взятих на себе зобов`язань за договором про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", що зумовило правомірність заявлення вимог про стягнення з відповідача основної заборгованості і компенсаційних нарахувань (інфляційних втрат та 15% річних).

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРАНСБУД-ПРОЕКТ" звернулося з апеляційною скаргою, в якій оскаржує рішення Господарського суду Одеської області від 24.03.2025 у справі №916/5527/24 в частині стягнення 15% річних у сумі 1025377,08 грн та просить змінити останнє у цій частині шляхом їх зменшення до 3% річних.

Зокрема, скаржник наголошує на тому, що військова агресія Російської Федерації проти України вплинула на господарську діяльність та майновий стан відповідача, який є підприємством, що надає комунальні послуги населенню, при цьому у матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем реальних збитків у зв`язку з порушенням відповідачем грошових зобов`язань, а тому, за твердженням апелянта, наявні підстави для зменшення розміру нарахованих позивачем відсотків річних з 15%, закріплених умовами договору, до 3% річних, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки саме цей рівень відсотків встановлений законодавством з метою відшкодування втрат кредитора внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання боржника та здатен забезпечити баланс інтересів обох сторін.

У відзиві на апеляційну скаргу №44/22-1042 від 09.06.2025 (вх.№1742/25/Д2 від 09.06.2025) Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "УКРІНТЕРЕНЕРГО" просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСБУД-ПРОЕКТ" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 24.03.2025 у справі №916/5527/24 без змін, посилаючись на те, що відповідач ухилявся від виконання зобов`язань за укладеним між сторонами договором про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", а також не вживав всіх можливих та належних заходів щодо погашення заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконанням ним зобов`язань, у зв`язку з чим нарахування 15% річних, передбачених умовами відповідного договору, є правомірним, у той час як підстави для зменшення вказаного розміру процентів річних відсутні.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2025 у справі №916/5527/24 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження.

В подальшому ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.06.2025 вирішено розглянути апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСБУД-ПРОЕКТ" на рішення Господарського суду Одеської області від 24.03.2025 у справі №916/5527/24 поза межами строку, встановленого частиною першою статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, достатній для забезпечення можливості реалізації учасниками процесу відповідних процесуальних прав з урахуванням запровадженого в Україні воєнного стану, та призначено дану справу до розгляду на 13.08.2025 о 12:00.

У судовому засіданні 13.08.2025, проведеному в режимі відео конференції, представник Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "УКРІНТЕРЕНЕРГО" висловив заперечення проти задоволення апеляційної скарги; представник Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСБУД-ПРОЕКТ" участі не брав, хоча був належним чином сповіщений про дату, час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи (т.3 а.с.63), при цьому апелянт подав клопотання б/н від 12.08.2025 (вх.№1742/25/Д3 від 12.08.2025) про розгляд справи за відсутності його представника.

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Акціонерне товариство "ДТЕК Одеські електромережі", на якого покладені функції адміністратора комерційного обліку відповідно до положень пункту 10 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №312 "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії", листом від 24.06.2022 №101/19/03-2309 повідомило Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "УКРІНТЕРЕНЕРГО" про переведення Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСБУД-ПРОЕКТ" до постачальника "останньої надії" та зазначило про припинення у вказаного споживача договору з попереднім електропостачальником з 24.06.2022.

Відповідно до пункту 1.1 договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" цей договір є публічним договором приєднання Споживача до цього договору і регулює порядок та умови продовження постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "УКРІНТЕРЕНЕРГО" Споживачу, у разі, якщо обраний Споживачем електропостачальник неспроможний постачати електричну енергію, до моменту обрання Споживачем нового електропостачальника або до припинення постачання у передбачених чинним законодавством чи цим Договором випадках. Цей договір укладається сторонами, керуючись статтями 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання Споживача до цього договору на умовах визначених Законом України "Про ринок електричної енергії", Правилами роздрібного ринку електричної енергії та комерційної пропозиції, що є додатком 1 до цього договору.

У пункті 2.1 договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" вказано, що за цим договором Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору, що зазначені в додатку 1 до договору (комерційна пропозиція).

За умовами пункту 2.2 договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" обов`язковою умовою для постачання електричної енергії Споживачу є наявність у Споживача укладеного в установленому порядку з оператором системи договору про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, на підставі якого Споживач набуває право отримувати послугу з розподілу/передачі електричної енергії.

Постачальник здійснює постачання електричної енергії Споживачу з моменту припинення постачання електричної енергії Споживачу діючим електропостачальником у випадках, зазначених у пункті 3.2 цієї глави. Постачальник забезпечує гарантоване та безперервне постачання електричної енергії Споживачу протягом всього строку постачання, у разі: банкрутства, ліквідації попереднього електропостачальника; закінчення строку дії ліцензії, призупинення або анулювання ліцензії з постачання електричної енергії споживачам попереднього електропостачальника; невиконання або неналежного виконання попереднім електропостачальником вимог правил ринку, правил ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку, що унеможливило постачання електричної енергії споживачам; необрання споживачем нового електропостачальника, зокрема, після розірвання договору з попереднім електропостачальником; припинення електропостачальника, не спроможного постачати електричну енергію, прощо він повідомив постачальника "останньої надії", споживачів, Регулятора, оператора системи передачі та оператора системи розподілу, відповідно до частини сьомої статті 64 Закону (пункти 3.1, 3.2 договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії").

В силу пункту 3.3 договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" умови надання послуг "останньої надії" Споживачу повинні передбачати наступне: ціни на електроенергію для Споживача повинні бути економічно обґрунтованими, прозорими, недискримінаційними і формуватися Постачальником відповідно до методики (порядку), затвердженої регулятором; Споживач має право змінювати Постачальника без сплати будь-яких штрафних санкцій на користь такого Постачальника у разі дострокового розірвання цього договору.

Згідно з пунктами 3.4-3.7 договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" електрична енергія постачається до електроустановок Споживача протягом строку, що не може перевищувати 90 днів. Якщо після закінчення зазначеного строку постачання електричної енергії споживач не розпочав процедуру зміни електропостачальника, постачання електричної енергії на об`єкт призупиняється. З першим рахунком за електричну енергію, який надає Постачальник Споживачу, Постачальник має надати Споживачу інформацію про: ціни (тарифи) та термін дії договору (не більше 90 діб); право споживача змінити постачальника. Постачальник не має права вимагати від споживача будь-якої іншої оплати за електричну енергію, що не визначена цим договором. Початок постачання електричної енергії Споживачу починається з факту споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ. У разі фактичного споживання електричної енергії за відсутності договору про постачання електричної енергії з іншим електропостачальником умови договору з постачальником "останньої надії" вважаються прийнятими Споживачем.

Положеннями пунктів 5.1-5.3 договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" встановлено, що Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої регулятором, згідно з комерційною пропозицією з постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", яка є додатком до цього договору (комерційна пропозиція). Спосіб визначення ціни (тарифу) за електричну енергію зазначається в комерційній пропозиції Постачальника. Для одного об`єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни за електричну енергію. Ціна (тариф) на електричну енергію визначається Постачальником, що формується ним відповідно до методики (порядку), затвердженої регулятором.

У пунктах 5.6-5.8, 5.10 договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" вказано, що інформація про діючу ціну (тариф) на електричну енергію Постачальника має бути розміщена на офіційному веб-сайті Постачальника не пізніше ніж за 20 днів до дати її застосування із зазначенням порядку її формування. Ціна (тариф) на електричну енергію має зазначатися Постачальником у рахунках на оплату спожитої електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни. Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць. Оплата виставленого Постачальником рахунка за цим договором має бути здійснена Споживачем в терміни, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів з дати отримання Споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої Споживачем. Всі платіжні документи, що виставляються Постачальником Споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами цього договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційної веб-сторінки для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо комерційної якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки.

Відповідно до пунктів 5.11, 5.12 договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" якщо Споживач не здійснив оплату за цим договором в строк, передбачений комерційною пропозицією, Постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії Споживачу у порядку, визначеному ПРРЕЕ. У разі порушення Споживачем строків оплати за цим договором, постачальник має право вимагати сплати пені. Пеня нараховується за кожен прострочений день оплати за цим договором. Споживач має сплатити за вимогою Постачальника пеню у розмірі, яка зазначається в комерційній пропозиції. У разі наявності у Споживача заборгованості за цим договором та при відсутності можливості здійснити оплату з технічних чи економічних причин, Споживач має право звернутися до електропостачальника щодо укладення договору про реструктуризацію заборгованості. Укладення договору про реструктуризацію заборгованості не звільняє Споживача від обов`язку здійснювати поточні платежі за цим договором. При укладенні та виконанні договору про реструктуризацію заборгованості сторони керуються ПРРЕЕ, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України.

За умовами підпункту 2 пункту 6.2 договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" Споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору.

За невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством (пункт 9.1 договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії").

В силу пункту 13.1 договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" цей договір приєднання Споживача набирає чинності за фактом споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ, та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 діб.

Постачання електричної енергії відповідачеві здійснювалося Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "УКРІНТЕРЕНЕРГО" на підставі наказу Міністерства енергетики України від 13.04.2022 №148 "Про врегулювання питань щодо постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану", яким було встановлено збільшений строк постачання електричної енергії постачальником "останньої надії".

Наказом Міністерства енергетики України від 10.10.2023 №307, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24.10.2023 за №1859/40915 та який оприлюднений 06.12.2023 в Офіційному віснику України за №98, вищенаведений наказ від 13.04.2022 №148 визнано таким, що втратив чинність, у зв`язку з чим постачання електричної енергії Товариству з обмеженою відповідальністю "ТРАНСБУД-ПРОЕКТ" постачальником "останньої надії" здійснювалось до 06.12.2023 включно.

У період споживання електричної енергії Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАНСБУД-ПРОЕКТ" діяли:

-комерційна пропозиція №5 від 08.10.2021 для постачання електричної енергії споживачам постачальником "останньої надії" з періодом дії з 01.11.2021;

-комерційна пропозиція №6 від 09.06.2023 для постачання електричної енергії споживачам постачальником "останньої надії" з періодом дії з 01.07.2023;

-комерційна пропозиція №7 від 11.10.2023 для постачання електричної енергії споживачам постачальником "останньої надії" з періодом дії з 01.11.2023.

Пунктами 6.1 комерційних пропозицій передбачено, що за внесення передбачених умовами договору платежів з порушенням термінів, визначених даною комерційною пропозицією, Постачальник має право нарахувати Споживачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Споживач зобов`язується сплатити пеню на підставі рахунку та/або вимоги (претензії) Постачальника. Нарахування пені та інших видів відповідальності, що визначені законом та цим договором (15% річних, інфляція) за невиконання грошового зобов`язання на підставі отриманого Споживачем рахунку, починається на наступний день після закінчення терміну, встановленого договором на оплату рахунку.

Згідно з пунктами 7.4 комерційних пропозицій Споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати електроенергії, на вимогу Постачальника зобов`язаний, крім оплати штрафних санкцій та збитків, сплатити суму боргу за електроенергію з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, а також 15% річних від простроченої суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання.

На підтвердження фактичного споживання відповідачем активної електричної енергії позивачем до місцевого господарського суду подано звіти Акціонерного товариства "ДТЕК Одеські електромережі" щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку (площадками вимірювання) постачальника Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "УКРІНТЕРЕНЕРГО".

На виконання договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" та на підставі отриманих від оператора системи розподілу відомостей про фактичне споживання Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАНСБУД-ПРОЕКТ" електричної енергії позивачем оформлено низку рахунків та актів купівлі-продажу електроенергії, а саме:

-рахунок №06/13/О06/32477 від 25.07.2022 та акт купівлі-продажу електроенергії №024966 від 30.06.2022 за розрахунковий період червень місяць 2022 року, обсяг споживання електричної енергії по 2 класу 11333 кВт*год на суму 43555,03 грн (з ПДВ), які направлені відповідачеві 25.07.2022;

-рахунок №06/13/О07/32734 від 10.08.2022 та акт купівлі-продажу електроенергії №025223 від 31.07.2022 за розрахунковий період липень місяць 2022 року, обсяг споживання електричної енергії по 2 класу 37444 кВт*год на суму 142169,63 грн (з ПДВ), які направлені відповідачеві 10.08.2022;

-рахунок №06/13/О08/33900 від 19.09.2022 та акт купівлі-продажу електроенергії №026495 від 31.08.2022 за розрахунковий період серпень місяць 2022 року, обсяг споживання електричної енергії по 2 класу 59017 кВт*год, на суму 253985,33 грн (з ПДВ), які направлені відповідачеві 20.09.2022;

-рахунок №06/13/О09/34823 від 07.10.2022 та акт купівлі-продажу електроенергії №027402 від 30.09.2022 за розрахунковий період вересень місяць 2022 року, обсяг споживання електричної енергії по 2 класу 53968 кВт*год, на суму 259468,64 грн (з ПДВ), які направлені відповідачеві 13.10.2022;

-рахунок №06/13/О10/35861 від 08.11.2022 та акт купівлі-продажу електроенергії №028440 від 31.10.2022 за розрахунковий період жовтень місяць 2022 року, обсяг споживання електричної енергії по 2 класу 57734 кВт*год, на суму 324334,60 грн (з ПДВ), які направлені відповідачеві 13.11.2022;

-рахунок №06/13/О11/37117 від 12.12.2022 та акт купівлі-продажу електроенергії №029683 від 30.11.2022 за розрахунковий період листопад місяць 2022 року, обсяг споживання електричної енергії по 2 класу 40794 кВт*год, на суму 234252,85 грн (з ПДВ), які направлені відповідачеві 14.12.2022;

-рахунок №06/13/О12/39283 від 10.01.2023 та акт купівлі-продажу електроенергії №031883 від 31.12.2022 за розрахунковий період грудень місяць 2022 року, обсяг споживання електричної енергії по 2 класу 31953 кВт*год, на суму 178481,78 грн (з ПДВ), які направлені відповідачеві 12.01.2023;

-рахунок №06/13/О01/40608 від 09.02.2023 та акт купівлі-продажу електроенергії №033074 від 31.01.2023 за розрахунковий період січень місяць 2023 року, обсяг споживання електричної енергії по 2 класу 46873 кВт*год, на суму 283503,65 грн (з ПДВ), які направлені відповідачеві 13.02.2023;

-рахунок №06/13/О02/43081 від 08.03.2023 та акт купівлі-продажу електроенергії №035517 від 28.02.2023 за розрахунковий період лютий місяць 2023 року, обсяг споживання електричної енергії по 2 класу 41342 кВт*год, на суму 260254,18 грн (з ПДВ), які направлені відповідачеві 08.03.2023;

-рахунок №06/13/О03/45358 від 10.04.2023 та акт купівлі-продажу електроенергії №037808 від 31.03.2023 за розрахунковий період березень місяць 2023 року, обсяг споживання електричної енергії по 2 класу 59219 кВт*год, на суму 357136,76 грн (з ПДВ), які направлені відповідачеві 11.04.2023;

-рахунок №06/13/О04/46877 від 08.05.2023 та акт купівлі-продажу електроенергії №039279 від 30.04.2023 за розрахунковий період квітень місяць 2023 року, обсяг споживання електричної енергії по 2 класу 67199 кВт*год, на суму 365481,65 грн (з ПДВ), які направлені відповідачеві 10.05.2023;

-рахунок № 06/13/О05/49061 від 12.06.2023 та акт купівлі-продажу електроенергії №041456 від 31.05.2023 за розрахунковий період травень місяць 2023 року, обсяг споживання електричної енергії по 2 класу 63694 кВт*год, на суму 316251,41 грн (з ПДВ), які направлені відповідачеві 12.06.2023;

-рахунок №06/13/О06/50460 від 10.07.2023 та акт купівлі-продажу електроенергії №042835 від 30.06.2023 за розрахунковий період червень місяць 2023 року, обсяг споживання електричної енергії по 2 класу 64004 кВт*год, на суму 303373,58 грн (з ПДВ), які направлені відповідачеві 10.07.2023;

-рахунок №06/13/О07/51594 від 09.08.2023 та акт купівлі-продажу електроенергії №043957 від 31.07.2023 за розрахунковий період липень місяць 2023 року, обсяг споживання електричної енергії по 2 класу 67544 кВт*год, на суму 343472,59 грн (з ПДВ), які направлені відповідачеві 09.08.2023;

-рахунок №06/13/О08/52929 від 12.09.2023 та акт купівлі-продажу електроенергії №045296 від 31.08.2023 за розрахунковий період серпень місяць 2023 року, обсяг споживання електричної енергії по 2 класу 70847 кВт*год, на суму 416247,95 грн (з ПДВ), які направлені відповідачеві 12.09.2023;

-рахунок №06/13/О09/54453 від 10.10.2023 та акт купівлі-продажу електроенергії №046814 від 30.09.2023 за розрахунковий період вересень місяць 2023 року, обсяг споживання електричної енергії по 2 класу 77841 кВт*год, на суму 518790,02 грн (з ПДВ), які направлені відповідачеві 10.10.2023;

-рахунок №06/13/О10/55770 від 08.11.2023 та акт купівлі-продажу електроенергії №048109 від 31.10.2023 за розрахунковий період жовтень місяць 2023 року, обсяг споживання електричної енергії по 2 класу 60916 кВт*год, на суму 384252,53 грн (з ПДВ), які направлені відповідачеві 08.11.2023;

-рахунок №06/13/О11/57869 від 08.12.2023 та акт купівлі-продажу електроенергії №050186 від 30.11.2023 за розрахунковий період листопад місяць 2023 року, обсяг споживання електричної енергії по 2 класу 79214 кВт*год, на суму 540411,22 грн (з ПДВ), які направлені відповідачеві 08.12.2023.

Предметом спору у даній справі є вимога про стягнення з відповідача на користь позивача боргу у загальній сумі 7557520,74 грн, з яких: 5525423,40 грн заборгованість за електроенергію, спожиту за розрахунковий період з червня місяця 2022 року по листопад місяць 2023 року; 750376 грн інфляційні втрати та 1281721,34 грн 15% річних.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту неналежного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАНСБУД-ПРОЕКТ" взятих на себе зобов`язань за договором про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", що зумовило правомірність заявлення вимог про стягнення з відповідача основної заборгованості і компенсаційних нарахувань (інфляційних втрат та 15% річних).

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРАНСБУД-ПРОЕКТ", звертаючись з апеляційною скаргою, не погоджується з рішенням Господарського суду Одеської області від 24.03.2025 у справі №916/5527/24 виключно в частині стягнення 15% річних у сумі 1025377,08 грн та просить змінити останнє у цій частині шляхом їх зменшення до 3% річних.

За умовами частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Південно-західний апеляційний господарський суд, здійснюючи перегляд рішення Господарського суду Одеської області від 24.03.2025 у справі №916/5527/24 в оскаржуваній частині, зазначає наступне.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

В силу частин першої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Частиною сьомою статті 179 Господарського кодексу України унормовано, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору у відповідності до законодавства (частина перша статті 180 Господарського кодексу України).

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Частиною першою статті 634 Цивільного кодексу України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 714 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Відповідно до частини першої статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

В силу пункту 3.1.6 Правил роздрібного ринку електричної енергії постачання електричної енергії споживачу здійснюється, зокрема, якщо споживач є стороною діючих договорів про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, крім випадку здійснення розподілу (передачі) електричної енергії оператором системи до власних електроустановок; про постачання електричної енергії споживачу або про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, або про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії"; про надання послуг комерційного обліку електричної енергії, крім випадків, коли роль постачальника послуг комерційного обліку виконує оператор системи, до мереж якого приєднаний цей споживач.

Договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" домовленість між постачальником "останньої надії" та споживачем, яка передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу на термін до 90 днів постачальником "останньої надії" за цінами постачальника "останньої надії" (пункт 1.1.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії).

Колегія суддів зазначає, що відповідно до положень статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України між сторонами був укладений договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" шляхом приєднання відповідача до цього договору на умовах, визначених Законом України "Про ринок електричної енергії", Правилами роздрібного ринку електричної енергії та комерційною пропозицією, що є додатком 1 до цього договору.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу статті 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.

Суд апеляційної інстанції вбачає, що на підставі отриманих від оператора системи розподілу даних про фактичне споживання відповідачем електричної енергії, відображених у звітах щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку (площадками вимірювання) споживачів постачальника "останньої надії" Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "УКРІНТЕРЕНЕРГО" за період з червня місяця 2022 року по листопад місяць 2023 року, позивачем складено відповідні акти купівлі-продажу електроенергії за кожний розрахунковий період та виставлені рахунки на оплату на загальну суму 5525423,40 грн.

Отже, споживання відповідачем електричної енергії, поставленої позивачем на підставі укладеного між сторонами договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", є підставою виникнення у Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСБУД-ПРОЕКТ" зобов`язання оплатити вартість вказаної електроенергії відповідно до умов договору та чинного законодавства шляхом здійснення оплати за фактичними показами засобів комерційного обліку електричної енергії згідно з виставленими Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "УКРІНТЕРЕНЕРГО" рахунками на оплату.

Між тим, в порушення вищенаведених норм законодавства та умов договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРАНСБУД-ПРОЕКТ" вартість спожитої у спірному періоді електроенергії на користь позивача не сплатило, внаслідок чого у відповідача виникла основна заборгованість перед Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "УКРІНТЕРЕНЕРГО" у розмірі 5525423,40 грн.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що невиконання грошового зобов`язання правильно кваліфіковане судом першої інстанції як його порушення у розумінні Цивільного кодексу України, а самого відповідача визначено таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання у розумінні частини першої статті 612 цього Кодексу.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статті 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

Стаття 625 Цивільного кодексу України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №758/1303/15-ц).

Передбачене частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України нарахування процентів річних та інфляційних втрат має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.

Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначеного способу захисту майнового права та інтересу. Визначене частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України право стягнення інфляційних втрат і процентів річних є мінімальною гарантією, яка надає кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які через інфляційні процеси матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).

Отже, проценти річних та інфляційні нарахування, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, не є штрафними санкціями.

Згідно з пунктами 7.4 комерційних пропозицій, що діяли протягом періоду споживання електричної енергії відповідачем, Споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати електроенергії, на вимогу Постачальника зобов`язаний, крім оплати штрафних санкцій та збитків, сплатити суму боргу за електроенергію з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, а також 15% річних від простроченої суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання.

Тобто, сторони узгодили збільшення передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України процентів річних (з 3% до 15%).

Перевіривши правильність здійсненого позивачем розрахунку процентів річних окремо за кожним актом купівлі-продажу електроенергії, за яким допущено прострочення виконання грошових зобов`язань, суд апеляційної інстанції зазначає про те, що Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "УКРІНТЕРЕНЕРГО" обґрунтовано нараховано відповідачу 15% річних у загальній сумі 1281721,34 грн за період з 02.08.2022 по 11.12.2024.

При цьому Південно-західний апеляційний господарський суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 зазначила, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Із цього випливає, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, штрафу, процентів річних є правом суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе їх зменшення. Велика Палата Верховного Суду також вказала, що відсотки річних, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника та не можуть розглядатися як спосіб отримання кредитором доходів.

Велика Палата Верховного Суду у справі №902/417/18 виходила з критеріїв розумності, справедливості та пропорційності, з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, адже не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду допустила зменшення відсотків річних з урахуванням конкретних обставин справи, а саме: встановлення процентної ставки річних на рівні 40% та 96% і її явної невідповідності принципу справедливості, внаслідок чого нарахована у справі №902/417/18 сума відсотків річних була більшою за суму основного боргу. Водночас у даній справі очевидної неспівмірності заявлених до стягнення процентів річних не встановлено, оскільки вартість поставленої електроенергії склала 5525423,40 грн, а сума процентів річних, яка підлягає стягненню, становить 1281721,34 грн, тобто позивач більш заінтересований у своєчасному виконанні Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАНСБУД-ПРОЕКТ" прийнятого на себе зобов`язання з оплати спожитої електроенергії, аніж в простроченні останнього з нарахуванням відсотків річних.

За таких обставин, фактичні обставини, які мають юридичне значення для зменшення загального розміру відсотків річних у справі №902/417/18, є істотно відмінними від обставин справи, яка розглядається.

Отже, зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку, за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів. Тому в питаннях підстав для зменшення розміру штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд вирішує це питання на власний розсуд з огляду на конкретні обставини, якими обумовлене таке зменшення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі №910/14524/22).

Південно-західний апеляційний господарський суд зазначає, що застосування судами обмежень свободи договору носить винятковий характер, а виключність випадку для зменшення судом розміру процентів річних, нарахованих відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, має бути підтверджена встановленими судами дійсно надзвичайними обставинами, при цьому зміст положень статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України не зобов`язує кредитора доводити наявність у нього збитків для того, щоб притягнути боржника до відповідальності у вигляді штрафних санкцій, а посилання відповідача на збитковість його підприємства не може вважатися такою винятковою підставою для зменшення розміру річних.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 24.06.2021 у справі №904/3177/20.

Тобто при вирішенні питання зменшення процентів річних відсутність обставин понесення позивачем збитків у зв`язку з порушенням строків оплати не є єдиною та/або обов`язковою умовою для висновку про можливість застосування правового механізму зменшення відсотків річних. Натомість вирішення цього питання здійснюється на підставі оцінки усієї сукупності обставин, що надають можливість визначити винятковість випадку для зменшення процентів річних з урахуванням інтересів сторін, які заслуговують на увагу.

Посилання апелянта на підпункт 15 пункту 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 25.02.2022 №332 "Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану" щодо зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій на період воєнного стану є безпідставними, оскільки, як зазначалося вище, проценти річних, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, не є штрафними санкціями.

Самі лише твердження скаржника про введення воєнного стану та військові дії без надання доказів впливу вказаних обставин на спірні правовідносини не є достатніми для реалізації дискреційного права суду на зменшення розміру процентів річних, тим більше, що у матеріалах справи відсутні та відповідачем до місцевого господарського суду не подано доказів на підтвердження того, що порушення грошового зобов`язання, яке зумовило нарахування процентів річних, виникло саме внаслідок цих обставин, у зв`язку з чим зменшення заявлених до стягнення процентів відповідало б загальним засадам цивільного законодавства (справедливість, добросовісність та розумність).

Крім того, Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАНСБУД-ПРОЕКТ" не доведено, що стягнення саме 15% річних, розмір яких встановлено комерційною пропозицією, призведе до погіршення фінансового стану підприємства або його банкрутства. Доказів вжиття відповідачем усіх необхідних заходів для належного виконання своїх зобов`язань за договором та, відповідно, недопущення прострочення оплати до суду першої інстанції також не подано.

За таких обставин, з урахуванням обставин даної конкретної справи суд апеляційної інстанції не вбачає винятковості випадку та, як наслідок, правових підстав для зменшення суми процентів річних, що підлягають стягненню з відповідача внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати вартості спожитої електроенергії.

У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах (правова позиція Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16).

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

В силу статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення 15% річних у сумі 1281721,34 грн.

Доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Одеської області норм права при ухваленні рішення від 24.03.2025 у справі №916/5527/24 не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового акту колегія суддів не вбачає.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСБУД-ПРОЕКТ" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 24.03.2025 у справі №916/5527/24 без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРАНСБУД-ПРОЕКТ".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 14.08.2025.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя К.В. Богатир

Суддя Л.В. Поліщук