УХВАЛА

м. Київ

08.08.2025Справа № 907/729/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Блажівської О.Є., розглянувши заяву про забезпечення позову Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області (90575, Закарпатська обл., Тячівський р-н, селище міського типу Солотвино, вул. Харківська, буд. 1; )

до

відповідача 1 Комунального некомерційного підприємства «Солотвинська обласна алергологічна лікарня» Закарпатської обласної ради (90575, Закарпатська обл., Тячівський р-н, смт. Солотвино, вул. Зарічна, 22; )

відповідача 2 Закарпатської обласної ради (88008, Закарпатська обл., м. Ужгород, пл. Народна, 4; )

відповідача 3 Комунальної установи «Управління спільної власностю територіальних громад Закарпатської обласної ради» (88000, Закарпатська обл, Ужгородський р-н, місто Ужгород, вул. Гойди Юрія, 8; )

про визнання недійсним акту, скасування державної реєстрації права та усунення перешкод в користуванні землею,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

06.08.2025 через систему «Електронний суд» представник заявника Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області Йовдій Василь Михайлович звернувся до Господарського суду міста Києва з заявою про забезпечення позову.

01.07.2025 через систему «Електронний суд» до Господарського суду Закарпатської області надійшов позов Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області до відповідача 1 Комунального некомерційного підприємства «Солотвинська обласна алергологічна лікарня» Закарпатської обласної ради до відповідача 2 Закарпатської обласної ради до відповідача 3 Комунальної установи «Управління спільної власністю територіальних громад Закарпатської обласної ради» про: - визнання недійсним державний акт на право постійного користування землею, виданий КНП «Солотвинська обласна алергологічна лікарня» Закарпатської обласної ради - серія І-ЗК №000346 від 27.03.1998; - скасування державну реєстрацію речового права користування на земельну ділянку, оформлену на підставі вказаного державного акта; - заборону Комунальному некомерційному підприємству «Солотвинська обласна алергологічна лікарня», Головному управлінню Держгеокадастру у Закарпатській області, Центру Державного земельного кадастру, Державному реєстру речових прав та іншим особам змінювати межі, статут, цільове призначення, а також вчиняти будь-які дії щодо приватизації чи відчуження спірної земельної ділянки та об`єкта нерухомості; - усунення перешкоди у здійсненні права комунальної власності територіальної громади смт. Солотвино на земельні ділянки шляхом скасування державного акта на право постійного користування серія І-ЗК №000346 від 27.03.1998 року, виданого КНП «Солотвинська обласна алергологічна лікарня».

Одночасно з пред`явленням позовом подано заяву про забезпечення позову від 01.07.2025, предметом якої є: 1. Забезпечити позов шляхом тимчасової заборони КНП «Солотвинська обласна алергологічна лікарня», Головному управлінню Держгеокадастру у Закарпатській області, Державному земельному кадастру та Державному реєстру речових прав: - здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо зміни меж, цільового призначення, статусу або володільця спірної земельної ділянки; - передавати у приватизацію, оренду чи інші види користування, відчужувати або іншим чином розпоряджатися спірним земельним масивом; 1.2 Управлінню Державного земельного кадастру та ДРРП вчиняти реєстраційні дії щодо розподілу, поділу, виділу чи об`єднання земельних, які накладаються на спірні території; 1.3 Уповноваженим особам відповідачів - вчиняти будь-які дії, які можуть унеможливити виконання рішення суду або погрішити становище позивача. 2. Витребувати від відповідачів та третіх осіб копії всіх документів, матеріалів та відомостей, пов`язаних із реєстрацією, оформленням та використанням спірної земельної ділянки. 3. Встановити строк дії забезпечувального заходу до остаточного завершення розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 03.07.2025 матеріали справи № 907/729/25 передано до Господарського суду міста Києва.

22.07.2025 до Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи № 907/729/25.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.07.2025 матеріали позовної заяви №907/729/25 передано на розгляд судді Блажівській О.Є.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22.07.2025 заяву про забезпечення позову передано судді Блажівській О.Є.

Матеріали позовної заяви № 907/729/25 та Заяву про забезпечення позову було передано та отримано (сектором) суддею Блажівською О.Є.- 23.07.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.07.2025 заяву про забезпечення позову Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області від 01.07.2025 до відповідача 1 Комунального некомерційного підприємства «Солотвинська обласна алергологічна лікарня» Закарпатської обласної ради до відповідача 2 Закарпатської обласної ради до відповідача 3 Комунальної установи «Управління спільної власністю територіальних громад Закарпатської обласної ради» повернуто заявнику.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.07.2025 залишено без руху позовну заяву Солотвинської селищною радою Тячівського району Закарпатської області. Надано позивачу строк для усунення недоліків, який становить п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

29.07.2025 через систему «Електронний суд» від Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову від 06.08.2025 заявник зазначає, що позивач (Солотвинська селищна рада Тячівського району Закарпатської області), звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсним державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії І-ЗК №000346 від 27.03.1998, скасування державної реєстрації речового права та усунення перешкод у користуванні землею комунальної власності. У зв`язку з необхідністю запобігти вчиненню дій, що можуть унеможливити виконання судового рішення або змінити предмет позову, просить суд:

1. Забезпечити позов шляхом тимчасової заборони:

1.1. КНП «Солотвинська обласна алергологічна лікарня», Головному управлінню Держгеокадастру у Закарпатській області, Державному земельному кадастру та Державному реєстру речових прав:

вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо зміни меж, цільового призначення, статусу або володільця спірної земельної ділянки;

передавати у приватизацію, оренду чи інші види користування, відчужувати або іншим чином розпоряджатися спірною земельною ділянкою;

1.2. Управлінню Державного земельного кадастру та ДРРП - вчиняти будь-які дії щодо поділу, виділу, об`єднання чи реєстрації інших земельних ділянок, що накладаються на спірні території;

1.3. Уповноваженим особам відповідачів - вчиняти будь-які дії, які можуть унеможливити виконання рішення суду або погіршити становище позивача.

2. Витребувати від відповідачів та третіх осіб копії документів, матеріалів і відомостей, пов`язаних з реєстрацією, оформленням та використанням спірної земельної ділянки.

3. Встановити строк дії забезпечувального заходу до моменту завершення розгляду справи по суті.

ВСТАНОВИВ:

У заяві про забезпечення позову від 06.08.2025 заявник зазначає про наступні обставини.

Солотвинська селищна рада Тячівського району Закарпатської області, звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсним державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії І-ЗК №000346 від 27.03.1998, скасування державної реєстрації речового права та усунення перешкод у користуванні землею комунальної власності. В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову заявник зазначає, що існує реальна загроза вчинення дій, що можуть змінити правовий статус спірної земельної ділянки: приватизація, зміна меж, реєстрація нового користувача.

Заявник зазначає, що за наявною інформацією відповідачі ініціювали включення земельної ділянки до об`єктів малої приватизації, що може спричинити втрату контролю територіальної громади над землею.

Відсутність тимчасової заборони може призвести до незворотних наслідків - зміна кадастрового обліку, забудова або продаж ділянки. Заявлені заходи не порушують прав відповідачів, оскільки є лише запобіжними та тимчасовими.

В заяві про забезпечення позову заявник зазначає, що мета заяви про забезпечення позову - забезпечити ефективне виконання судового рішення та зберегти предмет спору.

До даної заяви про забезпечення позову заявником було долучено, в якості додатків копію: витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань сформований в системі «Електронний суд» 07.09.2023, опис вкладення до листа-рекомендація на імя КНП «СОАЛ» Закарпатської обласної ради, платіжна інструкція №185 від 29.07.2025 в «призначення платежу» зазначено - ;101;04349691;0110150;2800; за забезпечення позову Солотвинська селищна рада, Господарський суд міста Києва; платіжна інструкція №192 від 01.08.2025 в «призначення платежу» зазначено - ;101;04349691;КТКВК 0110150;2800; Зустрічне забезпечення до заяви про забезпечення позову у справі №907/729/25, позивач Солотвинська селищна рада, Господарський суд міста Києва.

Відповідно до Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 06.08.2025 заяву про забезпечення позову №907/729/25 передано на розгляд судді Блажівській О.Є.

Заяву про забезпечення позову № 907/729/25 було передано та отримано (сектором) суддею Блажівською О.Є. - 07.08.2025.

Заява про забезпечення позову розглядається судом у визначений законом строк відповідно до приписів ст. 140 Господарського процесуального кодексу України та без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву про забезпечення позову заявника (Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області) та додані матеріали, проаналізувавши норми господарського процесуального законодавства України, висновки Верховного Суду, суд зазначає наступне.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту. Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під забезпеченням позову у даному випадку слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. При цьому забезпечення позову має бути спрямоване проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Отже, забезпечення позову - це, по суті, обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідачів з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача і з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є доведення наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Так, метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (рішення ЄСПЛ від 13.01.2011 у справі "Кюблер проти Німеччини").

Згідно з ч. 1 ст.137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За правилами ч. 1 ст. 139 ГПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Зустрічне забезпечення позову як процесуальний засіб захисту відповідача має приблизно ті ж самі ознаки, що і забезпечення позову, і також передбачає дотримання принципів господарського судочинства, зокрема принципів змагальності, рівності і пропорційності, які теж мають місце у разі застосування зустрічного забезпечення. Крім того, саме запровадження цього захисного засобу спрямовано на забезпечення рівності правового статусу сторін; принцип пропорційності фактично виражений в ч.3 ст.141 ГПК, і у разі порушення цього принципу під час визначення судом розміру зустрічного забезпечення заявник також має право оскаржити ухвалу суду про застосування зустрічного забезпечення (якщо це не одна ухвала, в якій ідеться про задоволення заяви про забезпечення позову); принцип змагальності може діяти в цьому випадку дещо обмежено, оскільки з огляду на положення ст.141 ГПК суд може або самостійно, або за клопотанням відповідача вимагати від заявника надання зустрічного забезпечення позову.

За правилами ст. 139 ГПК України (зміст і форма заяви) заява про забезпечення позову відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 139 ГПК України містить зазначення щодо зустрічного забезпечення.

Заявником у заяві зазначається наступне: «Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 139 ГПК України, позивач вніс на депозитний рахунок Господарського суду міста Києва грошову суму в розмірі 1 514,00 грн як зустрічне забезпечення - суму, еквівалентну розміру судового збору за подання заяви про забезпечення позову. Ця сума є розумною, співмірною із потенційними збитками відповідача і підтверджує добросовісність заявника».

Заявником зазначено щодо зустрічного забезпечення та підстав невжиття зустрічного забезпечення із зазначенням що таке забезпечення позову не може завдати шкоди та інтересам відповідача чи третіх осіб, а відтак відсутня необхідність щодо його вжиття.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22.04.2025 у справі № 44/639-б (910/15659/24) зазначено, що частиною першою статті 141 ГПК України передбачено право суду, а не обов`язок вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), а тому розгляд судом заяви про забезпечення позову без вирішення питання зустрічного позову не є порушенням наведених вимог законодавства. За положенням частини другої статті 141 ГПК України зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі, визначеному судом.

Суд звертає увагу, що при вирішенні питання про зустрічне забезпечення господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідного заходу з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо зустрічного забезпечення; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу.

З аналізу положень статті 141 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що метою застосування заходів зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Заходи зустрічного забезпечення повинні бути співмірними із заходами забезпечення позову. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до зустрічного забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів.

Метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. На відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача. Крім того, фактично цей інститут права зберігає існуючий status quo між сторонами до ухвалення рішення суду по суті спору (аналогічний правовий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 12.09.2022 у справі № 911/172/22).

Таким чином, на підставі узагальнення зазначених ознак і підходів до правової природи зустрічного забезпечення можна сформулювати відповідне визначення поняття, за яким під зустрічним забезпеченням позову слід розуміти складову частину інституту забезпечення позову (субінститут), яка є механізмом, що складається із тимчасових процесуальних дій господарського суду та сторін, що наділені обмежувальним характером для заявника і спрямовані на забезпечення відшкодування можливих збитків відповідача, завданих забезпеченням позову у передбачених законом випадках, за яких зберігається право відповідача на відшкодування завданих йому збитків внаслідок забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (частина 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України).

Забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача (пункт 8.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20). Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити тощо. Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 26.06.2024 у справі № 916/938/24, від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23, від 01.05.2023 у справі № 914/257/23, від 06.03.2023 у справі № 916/2239/22.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Подібні за змістом висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19 тощо.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначені у статті 136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.02.2024 у справі № 910/13624/23 зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи щодо забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів щодо забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Саме на необхідності оцінки цих обставин неодноразово акцентував Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постановах від 23.03.2020 у справі №910/7338/19, від 24.06.2020 у справі № 902/1051/19, від 11.08.2020 у справі № 911/3136/19, від 26.08.2020 у справі № 907/73/19, від 19.10.2020 у справі № 915/373/20, від 14.07.2021 у справі № 910/17014/20, від 28.07.2021 у справі № 910/3704/21, від 12.10.2021 у справі №908/1487/21 (908/1624/21), від 19.05.2022 у справі № 913/2239/21.

За таких обставин, обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Така правова позиція, наведена в постановах Верховного Суду від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 15.01.2019 у справі № 915/870/18, від 31.08.2020 у справі № 917/1274/19).

Водночас, якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Так, у немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 року у справі № 910/1040/18, а також у постановах Верховного Суду від 16.10.2019 року у справі № 904/2285/19, від 16.03.2020 року у справі № 916/3245/19, від 21.10.2021 року у справі №910/20007/20, від 30.06.2022 року у справі № 911/3616/21(911/184/22).

В обґрунтування поданої заяви заявник зазначає, що існує реальна загроза вчинення дій, що можуть змінити правовий статус спірної земельної ділянки: приватизація, зміна меж, реєстрація нового користувача. За інформацією заявника, відповідачі ініціювали включення земельної ділянки до об`єктів малої приватизації, що може спричинити втрату контролю територіальної громади над землею. Відсутність тимчасової заборони може призвести до незворотних наслідків - зміна кадастрового обліку, забудова або продаж ділянки. Заявлені заходи не порушують прав відповідачів, оскільки є лише запобіжними та тимчасовими.

В заяві про забезпечення позову заявник зазначає, що мета заяви про забезпечення позову є забезпечення ефективного виконання судового рішення та збереження предмету спору.

Відтак, заявник в заяві про забезпечення позову не наводить належним підстав з обґрунтуванням, також ним не надано суду належних та допустимих доказів, з якими приписи ст.ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України пов`язують можливість вжиття заходів забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, - ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17, та постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, постанові Верховного Суду від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має надати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.07.2024 у справі № 925/1459/23, від 06.06.2024 у справі № 910/17599/23, від 24.05.2023 у справі № 906/1162/22, від 29.06.2023 у справі № 925/1316/22.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.07.2024 у справі № 925/1459/23, від 06.06.2024 у справі № 910/17599/23, від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23, від 13.12.2023 у справі № 921/290/23.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані на обґрунтування заяви докази, та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.10.2023 у справі № 922/1583/23, від 28.07.2021 у справі № 914/2072/20.

Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення із заявою про забезпечення позову, а тому суди в кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

При цьому під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті, та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23, від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

Водночас суд зазначає, що заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає оцінку співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності прав чи законних інтересів, за захистом яких заявник звертається до суду чи майнових наслідків від заборони відповідачу здійснювати певні дії. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23, від 16.11.2023 у справі № 921/333/23, від 13.07.2022 у справі № 904/4710/21.

Суд також зазначає, що обранням належного, такого, що відповідає предмету спору, заходу забезпечення позову забезпечується дотримання принципу співмірності виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 13.12.2023 у справі № 921/290/23, від 29.06.2023 у справі № 925/1316/22, від 24.05.2023 у справі № 906/1162/22.

При цьому Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 дійшла висновку про те, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Основним, за висновком Великої Палати Верховного Суду, є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду із заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Крім того, як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22, у випадку звернення особи до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в такому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Водночас у таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Суд зазначає, що відповідно до пунктів 2, 4 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, в тому числі, забороною відповідачу вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може призвести до порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відомості про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 14.05.2024 у справі № 924/1351/20 (924/1227/23).

Разом із тим, до поданої заяви про вжиття заходів забезпечення позову заявником (Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області) не надано належних доказів вчинення відповідачем та третіми особами подальших дій. Крім того, підтвердження фактичних обставин, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Отже, ураховуючи обставини, викладені у заяві про забезпечення позову та зміст позовних вимог, у даному випадку повинна досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Обранням належного відповідно до предмета спору заходу забезпечення позову дотримується принцип співставлення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з недоведеністю заявником необхідності у застосуванні певного виду забезпечення та можливості утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову. (Аналогічна позиція викладена у постанові КГС ВС від 06.03.2024 у cправі № 925/34/24).

Суд виходить з того, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 74 ГПК України).

Згідно зі статтею 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Заявником не доведено необхідність вжиття заходу забезпечення позову, ризик настання несприятливих наслідків, що полягає у зміні правового статусу спірної земельної ділянки: приватизація, зміна меж, реєстрація нового користувача, втрати контролю територіальної громади над землею, зміни кадастрового обліку, забудова або продаж ділянки, а також неможливості забезпечення ефективного виконання судового рішення у разі його задоволення.

Враховуючи вищевикладені обставини та виходячи з вимог процесуального закону, який регулює підстави забезпечення позову та заходи забезпечення позову, зокрема, статей 136, 137 ГПК України, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні поданої заяви про забезпечення позову з огляду на відсутність доказів та обґрунтованих мотивів, які б могли свідчити, що невжиття заходів забезпечення позову щодо тимчасової заборони КНП «Солотвинська обласна алергологічна лікарня», Головному управлінню Держгеокадастру у Закарпатській області, Державному земельному кадастру та Державному реєстру речових прав: вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо зміни меж, цільового призначення, статусу або володільця спірної земельної ділянки; передавати у приватизацію, оренду чи інші види користування, відчужувати або іншим чином розпоряджатися спірною земельною ділянкою. Управлінню Державного земельного кадастру та ДРРП - вчиняти будь-які дії щодо поділу, виділу, об`єднання чи реєстрації інших земельних ділянок, що накладаються на спірні території. Уповноваженим особам відповідачів - вчиняти будь-які дії, які можуть унеможливити виконання рішення суду або погіршити становище позивача. Витребувати від відповідачів та третіх осіб копії документів, матеріалів і відомостей, пов`язаних з реєстрацією, оформленням та використанням спірної земельної ділянки.

Статтею 129 Конституції України, як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує всім "право на суд", яке охоплює право на виконання остаточного рішення, ухваленого будь-яким судом. ЄСПЛ в контексті права на виконання остаточного рішення зауважує, що метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Крім того, тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. ЄСПЛ також звернув увагу на те, що тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (§§ 60, 61 рішення від 13.01.2011 у справі "Кюблер проти Німеччини" (Kьbler v. Germany), заява № 32715/06). Отже, заходи забезпечення позову, без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь позивача вже не призведе до захисту прав або інтересів позивача, по який він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені "правом на суд".

За таких підстав, суд зазначає, що матеріали заяви не містять будь-яких доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також не містять даних про неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладені обставини викладені в заяві про забезпечення позову, надавши оцінку доказам зазначеним у заяві, та виходячи з вимог процесуального закону, який регулює підстави забезпечення позову, відповідно до статей 136, 137 ГПК України, суд дійшов висновку про відмову в задоволені поданої заяви про забезпечення позову Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області.

Згідно ч. 6 ст. 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 136, 137, 138, 139, 140, 232, 233, 234, 235, 254, 255, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити заявнику Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області у задоволенні заяви про забезпечення позову.

2. Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені приписами ст.ст. 254, 255, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Оксана БЛАЖІВСЬКА