РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.07.2025Справа № 910/3209/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участю секретаря судового засідання Білошицької А.В., розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст Агро" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шулявська-Капітал" про стягнення 473 366,11 грн,

за участю представників:

позивача: Дутки І.М.;

відповідача: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Іст Агро" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шулявська-Капітал" (далі - Підприємство) 473 366,11 грн, з яких: 357 341,13 грн - основна заборгованість, 38 516,95 грн - інфляційні втрати, 69 783,66 грн - пеня, 7 724,37 грн - три проценти річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем покладених на нього зобов`язань за договором поставки від 7 листопада 2023 року № 0711/23-1 у частині повної та своєчасної оплати переданого позивачем товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18 березня 2025 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/3209/25, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 17 квітня 2025 року.

У підготовчому засіданні 17 квітня 2025 року суд постановив протокольні ухвали: про продовження з власної ініціативи суду строку підготовчого провадження на 30 днів та про відкладення засідання на 22 травня 2025 року.

28 квітня 2025 року через систему "Електронний суд" від адвоката Кєєр Олени Сергіївни надійшла заява від 25 квітня 2025 року про залучення її до участі в справі як представника відповідача.

21 травня 2025 року через систему "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання від цієї ж дати про проведення призначеного засідання без участі його представника. У цьому ж клопотанні позивач не заперечував проти закриття підготовчого провадження у справі та підтримав вимоги, викладені в позовній заяві.

22 травня 2025 року (до початку призначеного засідання) через систему "Електронний суд" від представника відповідача, - адвоката Кєєр О.С., надійшли клопотання від 21 травня 2025 року: про надання доступу до справи № 910/3209/25 у підсистемі "Електронний суд"; про надання відповідачу додаткового строку на подання відзиву та продовження строку підготовчого провадження в справі.

У підготовчому засіданні 22 травня 2025 року суд постановив протокольні ухвали: про відмову в задоволенні клопотання відповідача від 21 травня 2025 року про надання додаткового строку на подання відзиву та продовження строку підготовчого провадження в справі; про відмову в задоволенні усного клопотання представника відповідача про відкладення засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22 травня 2025 року підготовче провадження у справі № 910/3209/25 закрито та призначено її до судового розгляду по суті на 19 червня 2025 року.

У судовому засіданні 19 червня 2025 року судом було оголошено перерву до 3 липня 2025 року.

У судовому засіданні 3 липня 2025 року представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позовних вимог не заперечував, проте просив суд оголосити перерву в засіданні з метою вирішення даного спору сторонами в позасудовому порядку.

У цьому ж судовому засіданні судом було оголошено перерву до 17 липня 2025 року.

17 липня 2025 року (до початку призначеного засідання) на електронну пошту суду від відповідача надійшло клопотання від цієї ж дати про проведення засідання без участі Підприємства та його представника.

У судовому засіданні цього ж дня представник позивача підтримав позовні вимоги, викладені у позові, наполягав на їх задоволенні.

Відповідач явку свого уповноваженого представника в призначене судове засідання не забезпечив.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд

ВСТАНОВИВ:

7 листопада 2023 року між Підприємством та Товариством було укладено договір поставки № 0711/23-1, за умовами якого останнє зобов`язалось у строки, визначені цим правочином, поставити кукурудзу врожаю 2023 року, а Підприємство - отримати вказаний товар й оплатити позивачу встановлену ціну. Кількість товару вказується в специфікаціях до договору, які є його невід`ємними частинами.

Вказаний правочин підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений їх печатками.

Відповідно до пунктів 6.1-6.4 договору ціна товару погоджується в специфікаціях. Загальна вартість товару складається з вартості поставленої протягом дії цього правочину продукції згідно видаткових накладних, підписаних сторонами. Оплата товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів у безготівковій формі в національній валюті України - гривні, на банківський рахунок Товариства.

Якщо інші умови не будуть визначені додатками (специфікаціями) до договору, оплата вартості товару здійснюється таким чином: 86% вартості товару, зазначеного у видатковій накладній, - після його завантаження на автотранспорт в місці поставки та отримання покупцем скан-копій документів, підписаних уповноваженими особами, а саме: договору, рахунку-фактури, видаткової накладної та сертифікату якості на кожну партію товару (за наявності); 14% поставленої партії товару - протягом 3-х банківських днів з дня реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) та отримання покупцем оригіналів документів, зокрема: договору, рахунку-фактури, видаткової накладної, та сертифікату якості на кожну партію товару (за наявності) (пункт 10.1. вказаного правочину).

За пунктами 7.1-7.3 договору Товариство зобов`язане передати товар у місці поставки за адресою: Чернігівська область, Чернігівський район, село Пархимів або Чернігівська область, Чернігівський район, село Омелянів. Товар вважається поставленим з моменту його завантаження в автотранспорт, наданий Підприємством у місці поставки, що підтверджується видатковою та товарно-транспортною накладною. Товариство зобов`язується забезпечити завантаження товару в автомобілі, надані Підприємством, за власний рахунок. Датою поставки партії товару вважається дата, зазначена у видатковій накладній. Приймання товару покупцем від постачальника по кількості та якості здійснюється в місці його поставки.

Приймання-передача товару здійснюється уповноваженими представниками сторін та оформлюється підписанням видаткових накладних. Товар вважається переданим Товариством та прийнятим Підприємством: по кількості - відповідно до ваги, зазначеної у видаткові накладній; по якості - відповідно до документів, які підтверджують якість товару. Датою поставки є дата, зазначена у видаткових накладних. Право власності на товар переходить до Підприємства в момент його передачі останньому, що підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною. Одночасно з переходом права власності на товар до Підприємства переходять всі ризики втрати чи пошкодження товару (пункти 9.1-9.3 вказаного правочину).

Відповідно до пункту 8 договору поставка товару здійснюється протягом 10-ти днів з дня укладання цього правочину, якщо інший строк не буде погоджено в специфікаціях (додатках) до цієї угоди. Поставка відбувається окремими партіями згідно видаткових накладних.

Цей договір набирає чинності з моменту його належного підписання сторонами та діє до 31 грудня 2023 року, але в будь-якому випадку - до повного виконання сторонами своїх обов`язків (пункт 14.1 вказаного правочину).

Одночасно з укладенням вказаного договору між сторонами було складено та підписано специфікацію від 7 листопада 2023 року № 1, за умовами якої Товариство зобов`язалося поставити, а Підприємство - прийняти й оплатити товар - кукурудзу врожаю 2023 року, у кількості 2 100 тонн (+/- 20%), вартістю 3 464,91 грн за одну тонну на загальну суму 8 294 994,54 грн з ПДВ.

У подальшому, між сторонами були складені та підписані специфікації: від 10 листопада 2023 року № 2, за умовами якої Товариство зобов`язалося поставити, а Підприємство - прийняти й оплатити товар - кукурудзу врожаю 2023 року, у кількості 500 тонн (+/- 20%), вартістю 3 464,91 грн за одну тону на загальну суму 1 974 998,70 грн з ПДВ; від 16 листопада 2023 року № 3, за умовами якої Товариство зобов`язалося поставити, а Підприємство - прийняти й оплатити товар - кукурудзу врожаю 2023 року, у кількості 200 тонн (+/- 20%), вартістю 3 596,49 грн за одну тону на загальну суму 819 999,72 грн з ПДВ.

Судом встановлено, що на виконання умов вказаного правочину та специфікацій Товариство поставило, а Підприємство - прийняло без жодних заперечень і зауважень зазначений товар на загальну суму 4 782 340, 85 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи належними копіями: видаткових накладних: від 9 листопада 2023 року № 118 на суму 1 030 475,32 грн, від 10 листопада 2023 року № 119 на суму 1 011 594,33 грн, від 13 листопада 2023 року № 120 на суму 1 418 997,07 грн, від 14 листопада 2023 року № 121 на суму 413 801,73 грн, від 17 листопада 2023 року № 125 на суму 694 725,54 грн, від 18 листопада 2023 року № 126 на суму 212 746,86 грн; товарно-транспортних накладних: від 9 листопада 2023 року №№ 178-185, 188, 189, від 10 листопада 2023 року №№ 194-197, 201-206, від 13 листопада 2023 року №№ 207-220, від 14 листопада 2023 року №№ 221-224, від 17 листопада 2023 року №№ 226-230, 235, 112988, від 18 листопада 2023 року №№ 234, 235. Вказані первинні документи підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками без жодних заперечень і зауважень щодо кількості й якості поставленої позивачем продукції.

Крім того, на виконання умов договору та вимог податкового законодавства позивач склав і подав на реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) у встановлений законом строк податкові накладні: від 9 листопада 2023 року: № 1 на суму ПДВ 126 549,60 грн, № 2 на суму ПДВ 43 538,12 грн, від 10 листопада 2023 року № 3 на суму ПДВ 80 692,76 грн, від 13 листопада 2023 року № 5 на суму ПДВ 174 262,80 грн, від 14 листопада 2023 року № 4 на суму ПДВ 50 817,76 грн, від 17 листопада 2023 року № 13 на суму ПДВ 85 317,17 грн, від 18 листопада 2023 року № 14 на суму ПДВ 26 126,81 грн. Вказані податкові накладні прийняті контролюючим органом і зареєстровані в ЄРПН, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями відповідних квитанцій.

Також позивач у встановленому договором порядку виставив відповідачу рахунки на оплату: від 9 листопада 2023 року № 57 на сум 1 974 998,70 грн, від 13 листопада 2023 року № 58 на суму 1 974 998,70 грн, від 16 листопада 2023 року: № 59 на суму 819 999,72 грн, № 1 на суму 1 229 999,58 грн. Належні копії вказаних рахунків наявні в матеріалах справи.

Однак, у порушення умов договору, Підприємство сплатило позивачу за поставлений останнім товар лише 4 424 999,72 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних інструкцій в національній валюті: від 9 листопада 2023 року: № 446491954 на суму 500 000,00 грн, № 446491951 на суму 885 000,00 грн; від 10 листопада 2023 року: № на суму 70 000,00 грн, № на суму 350 000,00 грн; від 13 листопада 2023 року № на суму 1 600 000,00 грн, від 17 листопада 2023 року № на суму 719 298,00 грн, від 16 серпня 2024 року № на суму 200 000,00 грн, від 19 серпня 2024 року № на суму 100 701,72 грн. У зв`язку з цим у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за договором на загальну суму 357 341,13 грн. Ця сума основної заборгованості представником відповідача в засіданнях не заперечувалась.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи те, що загальна сума основного боргу відповідача за договором поставки від 7 листопада 2023 року № 0711/23-1, яка складає 357 341,13 грн підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і Підприємство на момент прийняття рішення не надало документів, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Товариства до відповідача про стягнення зазначеної суми основного боргу, у зв`язку з чим даний позов у цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати поставленого йому товару, позивач просив суд стягнути з Підприємства 38 516,95 грн інфляційних втрат та 7 724,37 грн трьох процентів річних, нарахованих на суму основної заборгованості за кожною видатковою накладною окремо за загальний період прострочення з 6 серпня 2024 року по 13 березня 2025 року згідно наданого Товариством розрахунку.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки заявлені Товариством до стягнення розміри трьох процентів річних та інфляційних втрат є арифметично вірними, відповідають вимогам чинного законодавства й положенням договору, позовні вимоги про стягнення з відповідача вказаних сум компенсаційних виплат також підлягають задоволенню.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки позивач просив суд стягнути з відповідача 69 783,66 грн пені, нарахованої на суму основного боргу за кожною видатковою накладною окремо за загальний період прострочення з 6 серпня 2024 року по 13 березня 2025 року згідно наданого Товариством розрахунку.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Пунктом 11.3 договору сторони погодили, що у випадку прострочення оплати товару, що фактично був поставлений Товариством, Підприємство сплачує господарські штрафні санкції у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що нараховується на суму боргу за весь період прострочення оплати.

Оскільки заявлений Товариством до стягнення розмір пені є арифметично вірним, відповідає вимогам чинного законодавства та положенням договору, а також не перевищує встановленого законом граничного розміру цієї штрафної санкції, позовна вимога про стягнення з відповідача вказаної суми підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин позов Товариства підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Згідно з підпунктом 1 пункту 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" станом на 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі становив 3 028,00 грн.

При цьому, за частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Відтак, за чинним законодавством позивач мав сплатити за подання через систему "Електронний суд" до суду цієї позовної заяви судовий збір у розмірі 5 680,39 грн (473 366,11 х 1,5% х 0,8).

Судом встановлено, що при зверненні з даним позовом Товариство сплатило 7 100,51 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжної інструкції в національній валюті від 13 березня 2025 року № 451959846 на вищевказану суму.

Частиною 2 статті 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що у випадках, установлених, зокрема, пунктом 1 частини 1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Зважаючи на відсутність у матеріалах справи заяви позивача про повернення йому надмірно сплаченої суми судового збору, суд позбавлений можливості вирішити вказане питання по суті на час прийняття даного рішення.

Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5 680,39 грн.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шулявська-Капітал" (04116, місто Київ, вулиця Шулявська, будинок 7; ідентифікаційний код 44648770) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст Агро" (17600, Чернігівська область, Варвинський район, селище міського типу Варва, вулиця Зарічна, будинок 3А; ідентифікаційний код 38402326) 357 341 (триста п`ятдесят сім тисяч триста сорок одну) грн 13 коп. основної заборгованості, 38 516 (тридцять вісім тисяч п`ятсот шістнадцять) грн 95 коп. інфляційних втрат, 69 783 (шістдесят дев`ять тисяч сімсот вісімдесят три) грн 66 коп. пені, 7 724 (сім тисяч сімсот двадцять чотири) грн 37 коп. трьох процентів річних та 5 680 (п`ять тисяч шістсот вісімдесят) грн 39 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 11 серпня 2025 року у зв`язку з перебуванням судді Павленка Є.В. у відпустці в період з 21 липня 2025 року по 8 серпня 2025 року.

Суддя Є.В. Павленко