ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/8491/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратової І. Д. - головуючої, суддів -Губенко Н. М., Кролевець О.А.,

за участю секретаря судового засідання - Гнідобор А. В.,

за участю представників учасників справи:

позивача - Шутого Д.С. (адвокат),

відповідача - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛМОРА"

на додаткове рішення Господарського суду Харківської області

(суддя Аріт К. В.)

від 24.12.2024

та постанову Східного апеляційного господарського суду

(головуючий - Здоровко Л. М., судді: Лакіза В. В., Крестьянінов О. О.)

від 05.03.2025

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛМОРА"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Крона-Компані"

про стягнення 469 964, 78 грн

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Крона-Компані"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛМОРА"

про зобов`язання вчинити певні дії.

Короткий зміст позовних вимог та судового рішення, ухваленого за результатами їх розгляду

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛМОРА" (далі - позивач, ТОВ "АЛМОРА", скаржник) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Крона-Компані" (далі - відповідач, ТОВ "Крона-Компані") про стягнення 469 964,78 грн сплаченого гарантійного платежу згідно з пунктом 14.1 договору оренди від 09.07.2021 №А31-8/Х-1.

2. В свою чергу ТОВ "Крона-Компані" звернулося із зустрічною позовною заявою до ТОВ "АЛМОРА" про зобов`язання вчинити дії.

3. 17.12.2024 Господарський суд Харківської області ухвалив рішення у справі, яким у задоволенні первісного позову відмовив повністю, а зустрічний позов задовольнив повністю; зобов`язав ТОВ "АЛМОРА" вчинити певні дії: виконати зобов`язання по договору оренди від 09.07.2021 № А31-8/Х-1, а саме привести приміщення у стан, що відповідає вимогам до повернення, шляхом усунення недоліків, що зафіксовані протоколом огляду приміщення А31-8 від 23.07.2024 (здійснити демонтаж вивіски, демонтаж покриття підлоги (плитки та стяжки), демонтаж внутрішніх перегородок, демонтаж підвісної стелі, демонтаж внутрішніх систем електропостачання), та у стан, що відповідає вимогам договору оренди від 09.07.2021 № А31-8/Х-1 для повернення приміщення; повернути з тимчасового користування приміщення секції А31-8 за актом повернення у відповідності до вимог договору.

Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового рішення та судових рішень, прийнятих за результатами розгляду цієї заяви

4. 18.12.2024 представник ТОВ "Крона-Компані" звернувся до суду першої інстанції із заявою (вх. №31803) про ухвалення додаткового рішення, в якій просив суд ухвалити додаткове судове рішення у справі № 910/8491/24 щодо розподілу судових витрат та стягнути з ТОВ "АЛМОРА" на користь ТОВ "Крона-Компані" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн.

Заява ТОВ "Крона-Компані" про ухвалення додаткового рішення мотивована необхідністю вирішення питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи № 910/8491/24 в Господарському суді Харківської області.

5. 20.12.2024 представник первісного позивача надав до суду заперечення проти заяви про ухвалення додаткового рішення. Обґрунтовуючи свої заперечення, первісний позивач зазначав, що ТОВ "Крона-Компані" пропущений строк на подання доказів в обґрунтовування понесених судових витрат, оскільки в заяві про ухвалення додаткового рішення не зазначено про поважність причини, з яких вказані вище документи не були подані до закінчення судових дебатів. Додатково зазначав, що до заяви про ухвалення додаткового рішення в якості доказів, якими підтверджується понесені витрати на правничу допомогу, надано договір від 11.07.2024, додаток 1 до договору, акт № 1 без дати, який є додатком 2, додаткова угода 1 від 11.07.2024, платіжна інструкція від 29.11.2024 на суму 20 000,00 грн, детальний опис робіт від 18.12.2024. З аналізу наданих документів вбачається, що всі вони (окрім детального опису робіт) були наявні в сторони на момент ухвалення рішення, однак надані суду не були, про поважні причини неможливості надати документи, як це зазначено в статті 221 ГПК України, повідомлено не було. Заява про ухвалення додаткового рішення також не містить таких обґрунтувань. Додатково звертав увагу, що під час судових дебатів у судовому засіданні, яке відбулось 17.12.2024, представник ТОВ "Крона-Компані" зазначила про понесені витрати в розмірі 20 000,00 грн, однак в заяві про ухвалення додаткового рішення представник ТОВ "Крона-Компані" просила стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 40 000,00 грн. Також, заперечуючи проти заяви про ухвалення додаткового рішення, звертав увагу, що пункт 3.6 договору від 11.07.2024 містить умову про те, що факт наданих послуг підтверджується актом наданих послуг, який визначений додатком 2 до договору. Такий акт наданих послуг, підписаний сторонами, відсутній.

6. 23.12.2024 ТОВ "Крона-Компані" надало до суду додаткові пояснення у справі, в яких зазначало, що при подачі 18.12.2024 до Господарського суду Харківської області заяви про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/8491/24 у нього не було можливості надати підписаний акт приймання-передачі наданих послуг від 18.12.2024 зі звітом про надану правничу допомогу, оскільки ці документи потребували часу для оформлення та підписання (підписант ТОВ "Крона-Компані " знаходиться у м. Харків, адвокат Пірус Л. О. знаходиться у Київський області). Заявник просив суд долучити до матеріалів справи акт приймання-передачі наданих послуг від 18.12.2024 зі звітом про надану правничу допомогу та платіжну інструкцію про сплату від 29.11.2024 № 98747200.

7. 24.12.2024 Господарський суд Харківської області ухвалив додаткове рішення, яким частково задовольнив заяву ТОВ "Крона-Компані" про ухвалення додаткового рішення та стягнув з ТОВ "АЛМОРА" на користь ТОВ "Крона-Компані" 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Додаткове рішення мотивовано тим, що розмір витрат на правничу допомогу у сумі 40 000,00 грн не є співмірним з предметом позову у цій справі, тому стягнення судових витрат на правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн є необґрунтованим. Натомість, керуючись критеріями, що визначені частиною четвертою статті 129 ГПК України, виходячи із загальних засад судочинства - справедливості, добросовісності та розумності, з метою забезпечення балансу інтересів сторін, дослідивши заяву зустрічного позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а також надані ним документи, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з зустрічного відповідача на користь зустрічного позивача 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, які відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру і ці витрати є співрозмірні з виконаною роботою у суді першої інстанції.

8. 05.03.2025 Східний апеляційний господарський суд ухвалив постанову, якою додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 24.12.2024 у цій справі залишив без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, що відповідно до положень статей 123, 126, 129 ГПК України наявні підстави для відшкодування за рахунок позивача за первісним позовом витрат ТОВ "Крона Компані" на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000, 00 грн, що відповідають принципам достатності, розумності та реальності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу. Підстава (підстави) відкриття касаційного провадження

9. 08.04.2025 до Верховного Суду від ТОВ "АЛМОРА" надійшла касаційна скарга, в якій скаржник просить додаткове рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити.

10. Підставами касаційного оскарження судового рішення скаржник визначив випадки, передбачені пунктами 1 та 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

На обґрунтування доводів касаційної скарги скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій порушили норми статті 221 ГПК України, оскільки ТОВ "Крона-Компані" пропустило строк на подання доказів в обґрунтування понесених судових витрат, оскільки не зазначило про неможливість подання таких доказів та поважність причин, з яких такі докази не могли бути подані до закінчення судових дебатів, і не врахували висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 21.10.2021 у справі № 620/2936/20, від 03.04.2019 у справі № 913/317/18, від 22.05.2019 у справі № 5011-15/10488-2012, від 16.07.2020 у справі № 908/2828/19, від 28.07.2020 у справі № 904/2104/19, від 12.01.2021 у справі № 924/1103/19, від 29.10.2024 у справі № 372/3773/20, від 28.01.2025 у справі № 910/5810/24 та в ухвалі Верховного Суду від 04.12.2024 у справі № 913/768/21 (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України).

Скаржник зазначає, що для забезпечення єдності судової практики Верховним Судом має бути вирішене питання, чи має право особа подавати додаткові пояснення та додаткові докази після подання нею заяви про ухвалення додаткового рішення. Скаржник звертає увагу стосовно неоднакового підходу судами касаційних інстанцій до застосування норм права (статті 221 ГПК України, 246 ЦПК України, 143 КАС України), які регулюють суспільні відносини щодо подання заяви та доказів про ухвалення додаткового рішення, обов`язку або відсутності обов`язку аргументувати неможливість подання доказів до закінчення судових дебатів, застосування або незастосування норм процесуальних кодексів, які встановлюють обов`язок надавати обґрунтування неможливості подання доказів, тому визначає підставою касаційного оскарження пункт 2 частини другої статті 287 ГПК України та клопоче перед Судом щодо передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду за правилами частини п`ятої статті 302 ГПК України.

Позиція інших учасників справи

11. Від ТОВ "Крона-Компані" надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому останнє просить Суд відмовити у задоволенні касаційної скарги, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосоване законодавство

12. Імперативними приписами частини другої статті 300 ГПК України чітко встановлено межі перегляду справи судом касаційної інстанції, а саме: суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

13. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

14. Предметом касаційного перегляду є додаткове рішення господарського суду першої інстанції, яким частково задоволена заява ТОВ "Крона-Компані" про ухвалення додаткового рішення, стягнуто з ТОВ "АЛМОРА" на користь ТОВ "Крона-Компані" 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, а також постанова апеляційного господарського суду, якою зазначене додаткове рішення у цій справі залишено без змін.

При цьому спірним у даній справі є питання щодо застосування положень частини восьмої статті 129 ГПК України в сукупності з нормами статті 221 ГПК України, а саме щодо процесуальних строків подання стороною доказів понесення судових витрат, а також щодо наявності/відсутності обов`язку сторони обґрунтовувати причини неможливості подання доказів до закінчення судових дебатів.

15. Так, відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

16. Згідно з частиною першою статті 221 ГПК України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

17. Отже, наведеними нормами ГПК України передбачений певний порядок подання стороною доказів на підтвердження понесення нею судових витрат, який передбачає, що такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі. Проте у разі неможливості подання до закінчення судових дебатів у справі таких доказів з поважних причин, сторона до закінчення судових дебатів має зробити про це відповідну заяву та в порядку частини восьмої статті 129 ГПК України подати такі докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

18. Верховний Суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу, зробив такі висновки щодо застосування норм процесуального права, зокрема:

- право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 ГПК України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (постанова Верховного Суду від 19.07.2021 у справі № 910/16803/19);

- процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (постанови Верховного Суду від 27.01.2022 у справі № 921/221/21 та об`єднаної палати Верховного Суду від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22);

- заяву щодо вирішення питання про стягнення витрат необхідно залишити без розгляду, якщо докази були надані поза межами строку, без клопотання про поновлення цього строку та обґрунтування поважності причин його пропуску (постанова Верховного Суду від 26.11.2024 у справі №916/2168/22);

- потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів у підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду (постанова Верховного Суду від 29.06.2022 у справі № 161/5317/18).

19. У постанові Верховного Суду від 10.01.2024 по справі № 285/5547/21, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що у випадку, якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 21.10.2021 у справі № 620/2936/20, від 29.10.2024 у справі № 372/3773/20, від 28.01.2025 у справі № 910/5810/24, та в ухвалі Верховного Суду від 04.12.2024 у справі № 913/768/21, на які також посилається скаржник.

20. Отже, з наведеного вище вбачається, що відшкодування стороні, на користь якої ухвалено рішення, понесених нею судових витрат, здійснюється на підставі поданих нею доказів у строки, визначені частиною восьмою статті 129 ГПК України.

21. При цьому зі змісту норми частини восьмої статті 129 ГПК України вбачається, що сторона обмежена у строках для надання саме доказів на підтвердження понесення нею судових витрат та їх розміру, проте положення статті 129 ГПК України та статті 221 ГПК України не містять обмежень щодо строків подання стороною обґрунтування щодо поважності причин неподання таких доказів до закінчення судових дебатів у справі за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та надала докази понесення судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

22. Судами установлено, що 17.12.2024 місцевий господарський суд ухвалив рішення у справі. Під час судових дебатів у судовому засіданні, яке відбулось 17.12.2024, представник ТОВ "Крона-Компані" зазначив про понесені судові витрати в розмірі 20 000,00 грн, а 18.12.2024 звернувся до суду першої інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення, до якого було додано докази понесення судових витрат.

Отже, представник ТОВ "Крона-Компані" дотримався вимог частини восьмої статті 129 ГПК України щодо строків звернення із заявою про розподіл судових витрат та подання відповідних доказів.

23. Крім того, 23.12.2024 на виконання вимог статті 221 ГПК України ТОВ "Крона-Компані" надало до суду додаткові пояснення у справі щодо поважності причин неподання доказів понесення судових витрат до закінчення судових дебатів у справі.

24. В аспекті застосування приписів статті 221 ГПК України суди попередніх інстанцій врахували надані пояснення ТОВ "Крона-Компані" щодо неможливості надання відповідачем до ухвалення судового рішення підписаного акту приймання-передачі наданих послуг від 18.12.2024 зі звітом про надану правничу допомогу, оскільки такі документи потребували часу для оформлення та підписання.

При цьому, зважаючи на подання ТОВ "Крона-Компані" доказів понесення судових витрат та заяви про ухвалення додаткового рішення в межах строку, передбаченого частиною восьмою статті 129 ГПК України та зважаючи на подані 23.12.2024 обґрунтування поважності причин неподання таких доказів до моменту ухвалення судового рішення, суди попередніх інстанцій обґрунтовано дійшли висновків про наявність підстав для часткового задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення, адже передбачені частиною восьмою статті 129 ГПК України підстави для залишення цієї заяви без розгляду були відсутні.

25. В контексті наведеного Суд відхиляє доводи скаржника про те, що ТОВ "Крона-Компані" пропущено строк на подання доказів в обґрунтування понесених судових витрат, оскільки незазначення в самій заяві про ухвалення додаткового рішення про поважність причин, з яких такі докази не були подані до закінчення судових витрат, не впливає на встановлені судами обставини своєчасного подання заяви про відшкодування судових витрат - а саме, протягом 5 днів після ухвалення рішення суду,

26. Колегія суддів також зазначає, що розглядаючи заяву учасника справи про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суд має обов`язок, з урахуванням обставин і складності справи, дослідити та оцінити всі подані заявником докази на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації, а також визначити необхідний фактичний обсяг наданої правової допомоги, у тому числі і з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи, ураховуючи критерії, зазначені у статтях 126, 129 ГПК України. За результатами чого і надати обґрунтований висновок про наявність/відсутність підстав для відшкодування таких витрат і їх розміру.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

27. У цій справі суди надали оцінку доказам, наданим ТОВ "Крона-Компані" на підтвердження понесених судових витрат, а також доводам, на підтвердження поважності причин неподання таких доказів до ухвалення судового рішення у справі, до переоцінки яких суд касаційної інстанції вдаватися не може. Встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73- 80, 86, 300 ГПК.

28. Крім того скаржник, з посиланням на пункт 2 частини другої статті 287 ГПК України, вказав на наявність протилежних висновків Верховного Суду щодо застосування частини восьмої статті 129 ГПК України в сукупності з положеннями статті 221 ГПК України, які містяться у постановах Верховного Суду від 21.10.2021 у справі № 620/2936/20, від 29.10.2024 у справі № 372/3773/20, від 28.01.2025 у справі № 910/5810/24, від 10.01.2024 у справі № 285/5547/21, в ухвалі Верховного Суду від 04.12.2024 у справі № 913/768/21 та у постановах Верховного Суду від 24.02.2025 у справі № 910/6731/24, від 06.02.2025 у справі № 904/4463/23, від 22.05.2024 у справі №280/429/19.

29. У цьому аспекті Суд зауважує, що відступленням від висновку є повна відмова Верховного Суду від свого попереднього висновку на користь іншого або ж конкретизація попереднього висновку із застосуванням відповідних способів тлумачення юридичних норм (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16).

З метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Верховного Суду суд повинен мати ґрунтовні підстави: попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №823/2042/16 та постанови Верховного Суду від 28.09.2021 у справі №910/8091/20, від 24.06.2021 у справі №914/2614/13).

30. Проаналізувавши наведені скаржником постанови Верховного Суду, колегія суддів зазначає, що вони не містять протилежних висновків щодо застосування статей 129, 221 ГПК України, а відмінність у судових рішеннях зумовлена не різним застосуванням норми права, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

31. Так у справі № 620/2936/20, на яку посилається скаржник, судами установлено, що позивачем до прийняття судового рішення у справі не було заявлено про поважність причин неможливості подання доказів про розмір судових витрат до закінчення судового розгляду та про намір подати такі докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Водночас позивачка у прохальній частині позовної заяви заявила про необхідність розподілу судових витрат у справі і надала суду розрахунок суми правничої допомоги. З урахуванням наведеного Суд зазначив про помилковість висновку суду першої інстанції про відсутність підстави для розподілу судових витрат у справі, адже правила подання до закінчення судових дебатів у справі доказів на підтвердження понесених сторонами судових витрат встановлюються у випадку коли справа слухається у відкритому судовому випадку.

32. У справі № 913/768/21, на яку посилається скаржник, Верховний Суд, надаючи оцінку поданому ТОВ "Сателлит" у заяві про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат клопотанню про визнання поважними причини неможливості до закінчення судових дебатів у справі подати докази, виснував, що ТОВ "Сателлит" наявності об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали можливості подання доказів понесення витрат у встановлені законом строки не довело.

33. У справі № 372/3773/20 Верховний Суд визнав обґрунтованою відмову апеляційного суду у задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу у зв`язку з неподанням стороною обґрунтування поважності причин неподання до суду доказів, якими підтверджується розмір понесених відповідачем судових витрат в судах апеляційної та касаційної інстанції, до закінчення судових дебатів у справі.

34. У справі № 910/5810/24, скасовуючи додаткове рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду та направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд вказав, що присуджуючи до стягнення зі скаржника на користь позивача витрати на правничу допомогу, понесені за результатами розгляду справи в суді першої інстанції, суди не дослідили та не надали належної оцінки, чи наводив позивач причини неподання доказів розміру понесених судових витрат до закінчення судових дебатів; якщо так, чи є ці причини поважними та якими доказами вони підтверджуються (за наявності).

35. У справі № 285/5547/21 Верховний Суд виснував, що суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні заяви представника ОСОБА_3 Романюка І. М. про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки зміст заяви не містить обґрунтування поважних причин неподання ним доказів, що підтверджують розмір судових витрат до закінчення судових дебатів у справі.

36. Отже, Верховний Суд дотримується позиції, за якої суд в кожному конкретному випадку має дослідити та з`ясувати обставини та причини, за яких заявник не мав об`єктивної можливості до закінчення судових дебатів у справі подати докази на підтвердження понесених ним судових витрат, а заявник, в свою чергу, має подати суду належні обґрунтування поважності причин неподання ним доказів.

37. При цьому у наведених вище справах відсутній висновок Верховного Суду про те, що неподання стороною аргументованих пояснень (обґрунтувань) щодо поважності причин неможливості подання доказів понесення судових витрат до закінчення судових дебатів (стаття 221 ГПК України) свідчить про пропуск стороною строку на подання таких доказів (частина восьма статті 129 ГПК України), як про це зазначає скаржник.

38. Висновок Верховного Суду про те, що обґрунтування поважності причин неможливості подання доказів понесення судових витрат до закінчення судових дебатів мають бути надані стороною виключно одночасно з заявою про ухвалення додаткового рішення (заявою про розподіл судових витрат) або разом із заявою, яка подається до закінчення судових дебатів у справі, у наведених скаржником постановах також відсутній.

39. Відсутність протилежної судової практики та протилежних висновків Верховного Суду у питанні застосування статей 129, 221 ГПК України виключає необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, або передачі справи № 910/8491/24 на розгляд судової палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду.

40. Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень з цієї підстави, відповідно у задоволенні клопотання про передачу цієї справи на Велику Палату Верховного Суду слід відмовити.

41. За таких обставин за результатами касаційного перегляду справи Судом не встановлено неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень норм статей 129 та 221 ГПК України, у зв`язку з чим Верховний Суд дійшов висновку про те, що доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження і підстави для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень у справі відсутні.

42. З огляду на вищевказане додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 24.12.2024 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 у справі № 910/8491/24 за наслідками його перегляду підлягають залишенню в силі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

43. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

44. Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судові рішення, переглянуті в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

45. Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах, наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалені із додержанням норм процесуального та матеріального права, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Розподіл судових витрат

46. Зважаючи на те, що судовий збір за подання касаційної скарги на додаткове рішення та постанову про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу не сплачується, тому судом касаційної інстанції не розподіляється.

Керуючись статтями 129, 300, 301, пунктом 1 частини першої статті 308, статтями 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "АЛМОРА" у задоволенні клопотання про передачу справи на Велику Палату Верховного Суду.

2. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛМОРА" залишити без задоволення, а додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 24.12.2024 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 у справі № 910/8491/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча І. Кондратова

Судді Н. Губенко

О. Кролевець