РІШЕННЯ

Іменем України

06 серпня 2025 року м. Чернігівсправа № 927/219/25

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Белова С.В.,

за участю секретаря судового засідання Матюшенко Н.О.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ТРЕВЕЛ ЕКСПРЕС

; пр-т Миру, 49-а, м. Чернігів, 14005

до відповідача: Управління транспорту, транспортної інфраструктури та зв`язку Чернігівської міської ради,

вул. Шевченка, 50, м. Чернігів, 14035

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача:

Чернігівська міська військова адміністрація Чернігівського району Чернігівської області, ; вул. Магістратська, 7, м. Чернігів, 14000

за участю Чернігівської окружної прокуратури, ,

вул. Шевченка, 1, м. Чернігів, 14000

предмет спору: про стягнення 4717564,54 грн

За участю: від позивача: Костюк О.П.,

представник відповідача: Малай А.В.,

В судовому засіданні на підставі ч.1 ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРЕВЕЛ ЕКСПРЕС» подано позов до Управління транспорту, транспортної інфраструктури та зв`язку Чернігівської міської ради про стягнення 4717564,54 грн, з яких: 2889006,22 грн заборгованості за надані транспортні послуги за Договором №04 від 07 липня 2023 року про організацію пасажирських перевезень на міських автобусних маршрутах загального користування міста Чернігова, 1731527,10 грн заборгованості за надані транспортні послуги за Договором №12 від 28 серпня 2024 року на компенсацію втрат доходу перевізника за виконання безоплатних перевезень окремих категорій пасажирів на 2024 рік та 97031,22 грн трьох відсотків річних від простроченої суми.

Позовні вимоги мотивовано порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором №04 від 07 липня 2023 року про організацію пасажирських перевезень на міських автобусних маршрутах загального користування міста Чернігова та за Договором №12 від 28 серпня 2024 року на компенсацію втрат доходу перевізника за виконання безоплатних перевезень окремих категорій пасажирів на 2024 рік. Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 13 березня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 02 квітня 2025 року; встановлено учасникам справи процесуальні строки.

Ухвала суду від 13 березня 2025 року доставлена до Електронного кабінету сторін 13.03.2025 о 17:30, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

26 березня 2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог та просив суд залучити до участі у справі Чернігівську міську військову адміністрацію Чернігівського району Чернігівської області у якості третьої особи. Мотивуючи свої заперечення відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що станом на 01.01.2025 року за виконану транспортну роботу перевізниками в місті Чернігові за листопад-грудень та частину за жовтень, по КПКВКМБ 1917450 «Інша діяльність у сфері транспорту» зареєстровано кредиторську заборгованість в сумі 10 000 000,00 гривень, в т.ч по ТОВ «ТРЕВЕЛ ЕКСПРЕС» - 2 889 006,22 грн, в межах планових асигнувань згідно рішення виконавчого комітету, але не затверджених начальником Чернігівської міської військової адміністрації Чернігівського району Чернігівської області. За пільгові перевезення автотранспортом в м. Чернігові за вересень-грудень 2024 року по КПКВКМБ 1913033 «Компенсаційні виплати на пільговий проїзд автомобільним транспортом окремим категоріям громадян» - 9 597 933,00 гривень, в т.ч. по ТОВ «ТРЕВЕЛ ЕКСПРЕС» 1 731 527,06 грн. Разом сума кредиторської заборгованості, в межах планових асигнувань згідно рішення виконавчого комітету, складає- 19 597 933,00 гривень, в т.ч. по ТОВ «ТРЕВЕЛ ЕКСПРЕС» - 4 620 533,28 грн, що обліковується на балансі управління та зареєстровано в органах Державної казначейської служби м. Чернігова станом на 01.01.2025 року. Відповідач у відзиві зазначає, що Управлінням транспорту, транспортної інфраструктури та зв`язку Чернігівської міської ради було виконано всі відповідні дії задля забезпечення здійснення розрахунків на оплату перевізнику ТОВ «ТРЕВЕЛ ЕКСПРЕС» за надані транспортні послуги та пільгові перевезення відповідно до Програми розвитку громадського транспорту загального користування м. Чернігова на 2022-2024 роки, затвердженої рішенням міської ради від 25.11.2021 № 13/УІІІ-2 зі змінами, Програми компенсації пільгових перевезень окремих категорій громадян в міському електро- та автомобільному транспорті загального користування на 2022-2024 роки, затвердженої рішенням міської ради від 30.09.2021 № 11/УІІІ-3 зі змінами, договору про організацію пасажирських перевезень на міських автобусних маршрутах загального користування міста Чернігова № 04 від 07 липня 2023 року та договору на компенсацію втрат доходу перевізника за виконання безоплатних перевезень окремих категорій пасажирів на 2024 рік № 12 від 28.08.2024 року. Відповідно до розпорядження начальника Чернігівської міської військової адміністрації Чернігівського району Чернігівської області від 27 грудня 2024 року № 430 «Про затвердження бюджету Чернігівської міської територіальної громади на 2025 рік» зі змінами та доповненнями відсутні бюджетні призначення для погашення кредиторської заборгованості за 2024 рік. Разом з цим відповідач зазначає, що станом на 01.03.2025 року в управлінні по КПКВКМБ 1917450 «Інша діяльність у сфері транспорту» та по КПКВКМБ 1913033 «Компенсаційні виплати на пільговий проїзд автомобільним транспортом окремим категоріям громадян» кредиторська заборгованість за 2024 рік відсутня, в т.ч. і по ТОВ «ТРЕВЕЛ ЕКСПРЕС». Відповідач у відзиві на позов зазначив, що відповідач здійснив всі залежні від нього дії, спрямовані на виконання зобов`язання; зобов`язання не було виконано з причин, що не залежали від волі відповідача у справі.

У судовому засіданні 02 квітня 2025 року суд відклав підготовче судове засідання на 30 квітня 2025 року.

29 квітня 2025 року від відповідача надійшла заява, у якій відповідач повідомив суд, що витрати на правову допомогу відповідача становитимуть від 13000,00 грн до 19000,00 грн.

29 квітня 2025 року від позивача надійшло клопотання про долучення документів, що підтверджують витрати на правничу допомогу.

29 квітня 2025 року від відповідача надійшло пояснення щодо залучення до участі у справі третьої особи.

У судовому засіданні 30 квітня 2025 року суд задовольнив клопотання відповідача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Чернігівську міську військову адміністрацію Чернігівського району Чернігівської області. Суд відклав підготовче судове засідання на 28.05.2025.

08 травня 2025 року від відповідача надійшла заява, в якій відповідач повідомив суд, що витрати відповідача склали 10000,00 грн. До заяви додано додаткові документи.

26 травня 2025 року від Чернігівської міської військової адміністрації Чернігівського району Чернігівської області надійшло пояснення у справі. У якому третя особа зазначила, що Чернігівська міська рада та Виконавчий комітет Чернігівської міської ради у період функціонування Чернігівської МВА не уповноважені на прийняття рішень про затвердження та внесення змін до бюджету Чернігівської міської територіальної громади, що, в тому числі, встановлено рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року у справі №620/9845/24, яким визнано протиправним та нечинним рішення Чернігівської міської ради «Про бюджет Чернігівської міської територіальної громади на 2024 рік код бюджету)» від 10 липня 2024 року № 41/VIII-3 та встановлено відсутність компетенції (повноважень) Чернігівської міської ради на прийняття такого рішення. Управління не мало права укладати договір з ТОВ «Тревел експрес» №12 від 28.08.2024 року, адже із договору в Управління виникали зобов`язання без фактичних бюджетних асигнувань та такі зобов`язання суперечили рішенню про бюджет Чернігівської міської територіальної громади на 2024 рік, що був затверджений Чернігівською МВА. Управління в 2024 році також не мало правових підстав брати зобов`язання на суму більше ніж 75 млн грн. щодо компенсації підприємствам-перевізникам по Програмі розвитку громадського транспорту загального користування м. Чернігова на 2022 - 2024 роки.

28 травня 2025 року від Чернігівської окружної прокуратури надійшла заява про вступ у справу Чернігівської окружної прокуратури.

У судовому засіданні 28 травня 2025 року суд задовольнив заяву прокуратури про вступ у справу та залучив до участі у справі Чернігівську окружну прокуратуру; суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 календарних днів; суд відклав підготовче судове засідання на 17 червня 2025 року.

05 червня 2025 року від відповідача надійшла заява про поновлення строку на подання доказів, долучення до матеріалів справи додаткових документів.

13 червня 2025 року від Чернігівської окружної прокуратури надійшло пояснення у справі.

У судовому засіданні 17 червня 2025 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 09 липня 2025 року.

26 червня 2025 року від Чернігівської окружної прокуратури надійшло клопотання про приєднання доказів у справі.

07 липня 2025 року від відповідача надійшла заява про надання доказів понесених витрат на правову допомогу.

У судовому засіданні 09 липня 2025 року суд перейшов до розгляду справи по суті. Суд оголосив перерву до 06 серпня 2025 року.

У судовому засіданні 06 серпня 2025 року представник позивача просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вислухавши у ході розгляду справи по суті пояснення та доводи представників учасників справи, встановивши обставини справи та дослідивши подані докази, суд встановив:

07 липня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРЕВЕЛ ЕКСПРЕС» (Перевізник/Позивач) та Управлінням транспорту, транспортної інфраструктури та зв`язку Чернігівської міської ради (Організатор/Відповідач) було укладено Договір №04 про організацію пасажирських перевезень на міських автобусних маршрутах загального користування міста Чернігова (Договір №04), відповідно до п. 1.1. якого Відповідач надав Позивачеві право з 10.07.2023 року до 09.07.2028 року на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування міста Чернігова:

- №24/24А «Залізничний вокзал - вул. Захисників України (через вул. Всіхсвятську/вул. Г. Пухова)»;

- №25/25А «Завод «Силікат» - вул. К.Єськова/Півці (через вул. Лісковицьку, Глібова)»;

- №33 («Мікрорайон «Зарічне» - мікрорайон «Новоселівка»).

Відповідно до положень п. 1.2 Договору №04 сторони дійшли згоди про те, що за цим договором Позивач зобов`язується здійснювати перевезення пасажирів на умовах згідно з Додатком 1 до договору, а Відповідач зобов`язується здійснювати розрахунок на оплату перевізнику за надані транспортні послуги відповідно до програми розвитку громадського транспорту загального користування м. Чернігова на 2022-2024 роки (надалі - Програма І) затвердженої рішенням Чернігівської міської ради №13/VШ - 2 від 25 листопада 2021 року.

Пунктом 2.1.8., 2.1.11 Договору №04 Відповідач зобов`язаний здійснювати виплати за пільгові перевезення у межах бюджетних призначень, встановлених на відповідний бюджетний рік на підставі окремого договору, а також розрахунки та оплату за надані транспортні послуги Позивачеві відповідно до п. 1.2., 1.3., 1.5 Договору №04 на підставі поданих ним заявок, у разі забезпечення Перевізником виконання рейсів (регулярності руху транспортних засобів) на маршруті від 94% до 100 %.

Згідно п. 3.2.8 Договору №04 Позивач має право отримувати оплату за фактично виконаний обсяг транспортної роботи відповідно до п. 1.2., 1.3., 1.5 Договору у разі забезпечення виконання рейсів (регулярності руху транспортних засобів) на маршруті від 94% до 100 %.

Додатковою угодою №9 від 23.12.2024 на зменшення потреби до Договору №04 пункт 1.2 договору доповнено п.п.1.2.1 в наступній редакції:

Організатор здійснює зменшення оплати Перевізнику за фактично надані транспортні послуги (оплата послуг з обслуговування автомобільним транспортом), відповідно до бюджетних призначень на 2024 рік зі змінами, ДК021:20-6 Послуги громадського автомобільного транспорту (Послуги з обслуговування автомобільним транспортом) на суму 2 055 609,18 грн.

28 серпня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тревел експрес» (Перевізник) та Управлінням транспорту, транспортної інфраструктури та зв`язку Чернігівської міської ради (Платник) укладено Договір №12 (надалі - Договір №12) на компенсацію втрат доходу перевізника за виконання безоплатних перевезень окремих категорій пасажирів на 2024 рік, відповідно до п. 1.1. якого Позивач (Перевізник) зобов`язується здійснювати перевезення окремих категорій пасажирів за проїзд яких в автобусах загального користування здійснюються компенсаційні відшкодування відповідно до Програми компенсації пільгових перевезень окремих категорій громадян в міському електро- та автомобільному транспорті загального користування на 2022-2024 роки (надалі - Програма), затвердженої рішенням Чернігівської міської ради №11/VШ - 3 від 30 вересня 2021 року, а Платник зобов`язується компенсувати Перевізнику кошти по відшкодуванню витрат, пов`язаних з безоплатним перевезенням пільгових категорій пасажирів міста Чернігова, зазначених у додатку 1 до Програми, за маршрутами згідно з додатком 1 до Договору.

Положеннями п. 2.4. Договору №12 визначено, що Відповідач (Платник за договором) щомісячно готує реєстри про фактично нараховані суми та укладає з Позивачем (Перевізником за договором) акти звіряння розрахунків.

За не своєчасне здійснення розрахунків з Перевізником в межах бюджетних призначень при надходженні коштів на рахунок Платника останній несе відповідальність (п.3.4. Договору 12).

Положеннями п.6.1. Договору №12 термін дії договору встановлено до 31.12.2024 року, а в частині проведення розрахунків - до повного виконання зобов`язань.

Свої зобов`язання за договорами Позивач виконує належним чином та в повному обсязі. Зауважень щодо обсягу надаваних транспортних послуг їх якості від Відповідача на адресу Позивача не надходило, що підтверджується, зокрема актами виконаних робіт з надання транспортних послуг:

- №33 від 15.10.2024 р., маршрут 24/24А з 01.09.2024 по 30.09.2024 року сума коштів, що підлягає перерахуванню перевізнику 168034 грн. 72 коп.

- №34 від 15.10.2024 р., маршрут 24/24А з 01.09.2024 по 30.09.2024 року сума коштів, що підлягає перерахуванню перевізнику 0 грн. 00 коп.

- №35 від 15.10.2024 р., маршрут 25/25А з 01.09.2024 по 30.09.2024 року сума коштів, що підлягає перерахуванню перевізнику 655 234 грн. 77 коп.

- №36 від 15.10.2024 р., маршрут №33 з 01.09.2024 по 30.09.2024 року сума коштів, що підлягає перерахуванню перевізнику 733 283 грн. 42 коп.

- №37 від 15.10.2024 р., маршрут №33 з 01.09.2024 по 30.09.2024 року сума коштів, що підлягає перерахуванню перевізнику 0 грн.00 коп.

- №38 від 15.11.2024 р., маршрут №24/24А з 01.10.2024 по 31.10.2024 року сума коштів, що підлягає перерахуванню перевізнику 101 310 грн.51 коп.

- №39 від 15.11.2024 р., маршрут №24/24А з 01.10.2024 по 31.10.2024 року сума коштів, що підлягає перерахуванню перевізнику 0 грн.00 коп.

- №40 від 15.11.2024 р., маршрут №25/25А з 01.10.2024 по 31.10.2024 року сума коштів, що підлягає перерахуванню перевізнику 767 069 грн.52 коп.

- №41 від 15.11.2024 р., маршрут №33 з 01.10.2024 по 31.10.2024 року сума коштів, що підлягає перерахуванню перевізнику 834 050 грн.12 коп.

- №42 від 23.12.2024 р., маршрут №24/24А з 01.11.2024 по 30.11.2024 року сума коштів, що підлягає перерахуванню перевізнику 130 891 грн.14 коп.

- №43 від 23.12.2024 р., маршрут №24/24А з 01.11.2024 по 30.11.2024 року сума коштів, що підлягає перерахуванню перевізнику 0 грн.00 коп.

- №44 від 23.12.2024 р., маршрут №25/25А з 01.11.2024 по 30.11.2024 року сума коштів, що підлягає перерахуванню перевізнику 756 448 грн.86 коп.

- №45 від 23.12.2024 р., маршрут №33 з 01.11.2024 по 30.11.2024 року сума коштів, що підлягає перерахуванню перевізнику 795 899 грн.14 коп.,

- №46 від 23.12.2024 р., маршрут №24/24А з 01.12.2024 по 16.12.2024 року сума коштів, що підлягає перерахуванню перевізнику 0 грн.00 коп.

- №47 від 23.12.2024 р., маршрут №24/24А з 01.12.2024 по 16.12.2024 року сума коштів, що підлягає перерахуванню перевізнику 0 грн.00 коп.

- №48 від 23.12.2024 р., маршрут №25/25А з 01.12.2024 по 16.12.2024 року сума коштів, що підлягає перерахуванню перевізнику 482 568 грн.72 коп.

- №49 від 23.12.2024 р., маршрут №33 з 01.12.2024 по 16.12.2024 року сума коштів, що підлягає перерахуванню перевізнику 474 263 грн.08 коп.

Вищезазначені акти підписані та скріплені печатками з обох сторін.

В свою чергу, у порушення вимог укладених договорів оплату належним чином наданих Позивачем транспортних послуг за спірний період (вересень - грудень 2024 року) Відповідачем здійснено не було.

У матеріалах справи містяться також акти звірки розрахунків (Том 1 а.с.47-48): відповідно до актів звірки розрахунків заборгованості з бюджету Чернігівської міської територіальної громади заборгованість Управління транспорту, транспортної інфраструктури та зв`язку Чернігівської міської ради перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Тревел експрес» за обома договорами станом на:

- 01.10.2024 року складала 586 994 грн. 92 коп.

- 01.10.2024 року складала 512 033 грн. 48 коп.

- 01.01.2025 року складала 2 889 006 грн. 22 коп.

А рамках Програми компенсації пільгових перевезень окремих категорій громадян в міському електро-та автомобільному транспорті загального користування на 2022-2024 роки станом на 01.01.2025 року заборгованість складала 1 731 527 грн. 06 коп. (Том 1 а.с.48).

Вищезазначені акти звірки розрахунків підписані та скріплені печатками з обох сторін.

Загальна сума заборгованості Управління транспорту, транспортної інфраструктури та зв`язку Чернігівської міської ради перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Тревел експрес» за обома договорами станом на 28.02.2025 відповідно до підписаних актів виконаних робіт з надання транспортних послуг та становить:

4 620 533 грн. 28 коп. = 2 889 006 грн. 22 коп. + 1 731 527 грн. 06 коп.

Згідно відповіді на вимогу адвоката про оплату боргу за Договором №1-05/38 від 29.01.2025 року Відповідач повідомив, що у четвертому кварталі 2024 року управлінням транспорту, транспортної інфраструктури та зв`язку Чернігівської міської ради в Управлінні Державної казначейської служби України у м. Чернігові було зареєстровано кредиторську заборгованість по ТОВ «ТРЕВЕЛ ЕКСПРЕС» в сумі 4 620 533 грн. 28 коп., у тому числі: 2 889 006,22 грн. за виконану транспортну роботу частково у жовтні та листопаді-грудні 2024 року по КПКВКМБ 1917450 «Інша діяльність у сфері транспорту»; 1 731 527,06 грн. - за пільгові перевезення у вересні-грудні 2024 року по КПКВКМБ 1913033 «Компенсаційні виплати на пільговий проїзд автомобільним транспортом окремим категоріям громадян». Проте у 2024 році бюджетні призначення на оплату кредиторської заборгованості так і не були затвердженні начальником Чернігівської міської військової адміністрації Чернігівського району, Чернігівської області, а тому на думку Відповідача відсутня можливість здійснення відповідних видатків у 2025 році /лист в матеріалах справи /а.с. 68-69, Том 1/.

З наведеного вбачається, що Відповідач взяті на себе зобов`язання за вищевказаними договорами не виконав, кошти у розмірі 4 620 533 грн. 28 коп., за надані транспортні послуги за спірний період (вересень-грудень 2024 року) Позивачу не оплатив.

Вказана заборгованість виникла перед Позивачем у результаті відсутності бюджетних призначень для погашення кредиторської заборгованості за 2024 рік, про що зазначив Відповідач у відзиві на позовну заяву.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Правовідносини з перевезення пасажирів регулюються Законом України «Про автомобільний транспорт».

Приписами Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», який визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, встановлено, що пільги щодо оплати, зокрема, транспортних послуг та критерії їх надання, компенсація вартості яких є предметом спору у даній справі, визначаються виключно законами України.

Приписами ст. 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон), встановлено, що пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом. Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.

Законодавством не визначено залежність розміру відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов`язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається у відповідності до вимог Законів України.

Частиною 2 ст. 218 ГК України та ст. 617 ЦК України не передбачено такої підстави для звільнення від відповідальності як відсутність у боржника необхідних коштів.

Стаття 3 Закону регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

За правилами ст.7 цього Закону забезпечення організації пасажирських перевезень покладається:

на міських, приміських і міжміських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі території однієї територіальної громади, - на виконавчий орган ради, що представляє інтереси відповідної територіальної громади;

на міжміських і приміських автобусних маршрутах загального користування, що проходять територією двох або більше територіальних громад та не виходять за межі території Автономної Республіки Крим чи області, - на Раду міністрів Автономної Республіки Крим або обласні державні адміністрації;

на міжміських і приміських автобусних маршрутах загального користування, що виходять за межі території області (міжобласні маршрути), і міжнародних автобусних маршрутах загального користування - на центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.

За змістом ст. 29 Закону автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону.

Відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування врегульовані ст. 31 Закону.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 42 Закону договір про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області (внутрішньо обласні маршрути), укладається між органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування та автомобільним перевізником і вважається укладеним з моменту його підписання сторонами.

Судом встановлено, що на підставі письмових договорів на перевезення окремих категорій пасажирів автобусами загального користування між сторонами виникли правовідносини з надання послуг перевезення окремим категоріям населення на пільговій основі, у яких Відповідач зобов`язаний здійснювати розрахунки з Позивачем, який надає послуги особам, що за законом мають право на соціальні пільги.

Позивач є суб`єктом господарювання, який надавав послуги з перевезення громадян, метою діяльності якого є досягнення економічних та соціальних результатів та одержання прибутку відповідно до ч. 2 ст. 3 ГК України.

За приписами ч. 1, 2 ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Частиною 2 статті 916 ЦК України передбачено, що плата за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти, що здійснюється транспортом загального користування визначається за домовленістю сторін, якщо вона не встановлена тарифами, затвердженими у встановленому порядку. Пільгові умови перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти транспортом загального користування можуть встановлюватися організацією, підприємством транспорту за їх рахунок або за рахунок відповідного бюджету у випадках, встановлених законом та іншими нормативно-правовими актами.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем належним чином виконувались обов`язки щодо пільгового перевезення окремих категорій громадян у відповідності до договорів про організацію перевезення.

Згідно з підпунктом «ґ» пункту 3 статті 91 Бюджетного кодексу України до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

За приписами статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23 лютого 2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, а саме, у справі Кечко проти України (заява № 63134/00) Європейський Суд зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (п. 23 Рішення Суду). У зв`язку з цим, Європейський Суд не прийняв до уваги позицію Уряду України про колізію двох нормативних актів, якими встановлені відповідні доплати та пільги з бюджету і які є діючими, та Закону України Про Державний бюджет на відповідний рік, де положення останнього, на думку Уряду України, превалювали як спеціальний закон.

У пункті 26 рішення Європейського Суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі Кечко проти України зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Відповідно до п.5 оглядового листа Вищого господарського суду України №01-06/374/2013 від 18.02.2013 відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005 та у справі Бакалов проти України від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

У рішенні від 9 липня 2007 року №6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави /підпункт 3.2/.

Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Суд звертає увагу, що Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 17 березня 2004 року №7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року №20-рп/2004, від 9 липня 2007 року №6-рп/2007).

За змістом п.п. 1, 6 ст. Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту тощо визначаються виключно законами України.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Статтею 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» передбачено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Соціальні пільги на пасажирські перевезення для ряду категорій громадян встановлено, зокрема, Міжурядовою Угодою про взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них від 12 березня 1993 року, законами України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про охорону дитинства», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Забезпечуючи пільгове перевезення окремих категорій громадян, держава поклала на себе обов`язок відшкодовувати за рахунок державного або місцевого бюджетів збитки, понесені за пільгові перевезення пасажирів.

Факт підписання вищезазначених актів без зауважень та заперечень є підтвердженням та визнанням Відповідачем існуючої заборгованості перед Позивачем.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" встановлено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Тобто, боржник, як юридична особа, відповідає за своїми зобов`язаннями, і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

З наведеного вбачається, що заборгованість Відповідача за компенсацію витрат за перевезення громадян, які мають право на пільговий проїзд підтверджується матеріалами справи та підлягає до стягнення.

При цьому, твердження Відповідача щодо відсутності у нього обов`язку по сплаті понесених Позивачем витрат з огляду на відсутність бюджетних асигнувань судом відхиляються, оскільки, Закон України "Про автомобільний транспорт" та Закони, якими встановлено право певних категорій громадян на отримання пільг щодо проїзду на внутрішніх лініях (маршрутах) автомобільного транспорту, не передбачають жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі, а тому, відсутність бюджетних призначень на відповідні видатки не є підставою для звільнення Відповідача від виконання встановленого чинним законодавством зобов`язання.

Судом наголошується, що право Позивача на отримання компенсації вартості послуг з автомобільного перевезення, наданих пільговим категоріям громадян, підлягає реалізації і захисту незважаючи на обставини наявності/відсутності відповідних видатків на ці потреби, оскільки, відповідні зобов`язання держави по відшкодуванню пільг виникають не з Закону про Державний бюджет на відповідний рік, а з законодавства, яким унормовано надання соціальних пільг визначеним законодавчо особам, а також, з нормативно-правових актів, якими встановлено порядок здійснення розрахунків, зокрема, з автомобільним перевізником за послуги з перевезення певних категорій громадян, які мають право на пільги, а також з договорів укладених між сторонами.

Відсутність у Відповідача (Боржника) необхідних для погашення заборгованості коштів не є підставою для звільнення від відповідальності та обов`язку виконати грошове зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №911/4249/16.

В порушення вимог законодавства Відповідач не відшкодував Позивачу вартість наданих послуг з перевезення пільгових категорій населення, у результаті чого за ним утворилась заборгованість.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 222 Господарського Кодексу України, учасники господарських відносин, які порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії або звернення до суду.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Господарський суд констатує, що неналежне фінансування заходів соціального захисту окремих категорій громадян не є підставою для звільнення Відповідача від відшкодування вказаних вище витрат, понесених Позивачем, та не може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення такого зобов`язання.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Керуючись приписами частини 2 статті 625 ЦК України позивачем, за прострочення відповідачем грошових зобов`язань, нараховано та заявлено до стягнення 97031,22 грн трьох відсотків річних за період з 21.12.2024 по 28.02.2025.

Частиною 2 статті 625 ЦК України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок трьох відсотків річних за період з 21.12.2024 по 28.02.2025, суд дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок не відповідає вказаним вище критеріям. Розмір трьох відсотків річних за період з 21.12.2024 по 28.02.2025, перерахований судом відповідно до приписів чинного законодавства України, становить 26572,48 грн. З огляду на зазначене, позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних за період з 21.12.2024 по 28.02.2025 підлягають частковому задоволенню в сумі 26572,48 грн за заявлений період.

За таких обставин, з Відповідача підлягає стягненню на користь Позивача 2889006,22 грн заборгованості за надані транспортні послуги за Договором №04 від 07 липня 2023 року про організацію пасажирських перевезень на міських автобусних маршрутах загального користування міста Чернігова, 1731527,10 грн заборгованості за надані транспортні послуги за Договором №12 від 28 серпня 2024 року на компенсацію втрат доходу перевізника за виконання безоплатних перевезень окремих категорій пасажирів на 2024 рік та 26572,48 грн трьох відсотків річних від простроченої суми.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків суду не спростовує.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу

Позивач просить стягнути з відповідача судові витрати до яких включено витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 28000,00 грн.

Статтею 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Поняття особи, яка є адвокатом, наводиться в статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», відповідно до положень якої, що адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У позовній заяві позивачем було наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, до яких включено 28000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

24.01.2025 між Адвокатським бюро «Бюро адвоката Костюка Олега Петровича» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тревел Експрес» було укладено договір про надання правничої допомоги.

На підтвердження виконання умов договору, позивачем також надано суду: копію додатку №1 про надання правової (правничої) допомоги від 24.01.2025 в якому наведено розрахунок вартості правничої допомоги; копію рахунку-фактури на суму 28000,00 грн; копію свідоцтва про заняття адвокатською діяльність №1887, копію посвідчення адвоката, копію платіжної інструкції №615 від 29 квітня 2025 року на суму 28000,00 грн.

За змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Проаналізувавши надані позивачем докази, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини та Верховного Суду, дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у даній справі є обґрунтованими, та покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 27581,81 грн.

Судовий збір відповідно до ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

У позовній заяві позивачем наведено суму судових витрат, до яких позивачем включено 200,00 грн витрат на надсилання поштових відправлень під час вчинення процесуальних дій необхідних для розгляду справи та підготовки її до розгляду.

Разом з цим, суд зазначає, що витрати на послуги поштового зв`язку для надсилання документів не є судовими витратами у розумінні статті 123 Господарського процесуального кодексу України, а тому вимоги позивача в цій частині є необґрунтованими.

Керуючись ст. 42, 73-80, 86, 129, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Управління транспорту, транспортної інфраструктури та зв`язку Чернігівської міської ради (; вул. Шевченка, 50, м. Чернігів, 14035) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТРЕВЕЛ ЕКСПРЕС (; пр-т Миру, 49-а, м. Чернігів, 14,22 грн заборгованості за надані транспортні послуги за Договором №04 від 07 липня 2023 року про організацію пасажирських перевезень на міських автобусних маршрутах загального користування міста Чернігова; 1731527,10 грн заборгованості за надані транспортні послуги за Договором №12 від 28 серпня 2024 року на компенсацію втрат доходу перевізника за виконання безоплатних перевезень окремих категорій пасажирів на 2024 рік; 26572,48 грн трьох відсотків річних; 55765,28 грн судового збору та 27581,81 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

3.В іншій частині позову відмовити.

4.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення складено та підписано 06 серпня 2025 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Белов

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/