ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/1192/24
Господарський суд Одеської області у складі судді Гута С.Ф.,

секретар судового засідання Борисова Н.В.,

за участю представників учасників справи:

від прокуратури: Эвглевський А.В.,

від позивача 1: не з`явився,

від позивача 2: не з`явився,

від відповідача: Лігінович Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом заступника керівника Одеської обласної Прокуратури в інтересах держави в особі Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області та Катлабузької селищної ради Ізмаїльського району Одеської області до відповідача: Аграрно-рибогосподарського кооперативу ПРИДУНАЙСЬКА НИВА про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом припинення використання для цілей спеціального використання водних біоресурсів в Режимі рибогосподарської експлуатації земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом, зобов`язання повернути земельну ділянку з розташованим на ній водним об`єктом,

зазначає наступне:

Заступник керівника Одеської обласної Прокуратури в інтересах держави в особі Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області та Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області звернувся до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до Аграрно-рибогосподарського кооперативу ПРИДУНАЙСЬКА НИВА, в якій просить:

усунути перешкоди власникам Саф`янівській сільській та Суворовській селищній територіальним громадам в особі Саф`янівської сільської та Суворовської селищної рад Ізмаїльського району Одеської області у користуванні та розпорядженні майном шляхом припинення використання Аграрно-рибогосподарським кооперативом Придунайська нива озера Катлабух площею 6500 га, яке знаходиться на території Саф`янівської сільської та Суворовської селищної рад Ізмаїльського району Одеської області, разом із земельною ділянкою під ним для цілей спеціального використання водних біоресурсів в Режимі рибогосподарської експлуатації;

усунути перешкоди власникам Саф`янівській сільській та Суворовській селищній територіальним громадам в особі Саф`янівської сільської та Суворовської селищної рад Ізмаїльського району Одеської області у користуванні та розпорядженні майном шляхом зобов`язання Аграрно-рибогосподарського кооперативу Придунайська нива повернути Саф`янівській сільській та Суворовській селищній територіальним громадам в особі Саф`янівської сільської та Суворовської селищної рад Ізмаїльського району Одеської озеро Катлабух площею 6500 га, яке знаходиться на території Саф`янівської сільської та Суворовської селищної рад Ізмаїльського району Одеської області, разом із земельною ділянкою під ним.

Обґрунтовуючи звернення із позовом до господарського суду заступника керівника Одеської обласної Прокуратури (надалі Прокурор) посилається на те, що Аграрно-рибогосподарський кооператив ПРИДУНАЙСЬКА НИВА (надалі АРК ПРИДУНАЙСЬКА НИВА, Відповідач) здійснює використання озера Катлабух на підставі Режиму рибогосподарської експлуатації озера Катлабух Ізмаїльського району Одеської області, погодженого 28.09.2018 Управлінням Державного агентства рибного господарства в Одеській області та 17.10.2018 Держрибагенством України. У той же час, використання водного об`єкту для рибогосподарської експлуатації промислового вилову та вирощування риби повинно здійснюватися тільки за наявності прав (права оренди) на водний об`єкт разом із розташованою під ним ділянкою водного фонду.

Втім, відповідний Режим рибогосподарської експлуатації не наділяє правом використання (оренди) водного об`єкту, відтак, Прокурор вважає, наявними правовими підстави для звернення із позовною заявою в інтересах власників водного об`єкту Саф`янівської сільської та Суворовської селищної територіальним громадам в особі Саф`янівської сільської (надалі Саф`нівська С/Р, Позивач 1) та Суворовської селищної рад (надалі Суворовська С/Р, Позивач 2) Ізмаїльського району Одеської області, оскільки озеро Катлабух розташоване в межах вказаних адміністративно-територіальних одиниць.

Як вказує Прокурор, необхідність пред`явлення даного позову зумовлена потребою в забезпеченні на загальнодержавному рівні охорони навколишнього природного середовища, у тому числі його складових землі та водних об`єктів як національного багатства. При цьому Прокурор із посиланням на лист Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 07.02.2024 зазначає, що озеро Катлабух знаходиться в межах території Саф`янівської сільської та Суворовської селищної територіальних громад, відтак, на його думку, Саф`янівська С/Р та Суворовська С/Р є уповноваженими органами місцевого самоврядування на розпорядження спірною земельною ділянкою з розташованим на ній водним об`єктом; проте, на переконання Прокурора, факт відсутності звернення до суду відповідних органів свідчить про те, що вказані органи неналежно виконують свої повноваження щодо повернення спірної земельної ділянки, у зв`язку із чим у Прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів зазначених органів місцевого самоврядування та звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.03.2024 позовній заяві Прокурора присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 916/1192/24 та визначено суддю Господарського суду Одеської області Гута С.Ф. для її розгляду.

Ухвалою Господарського суду Одеської області 25.03.2024 прийнято позовну заяву Прокурора до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1192/24, справу № 916/1192/24 ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 23 квітня 2024 року.

26 березня 2024 року Суворовською С/Р представлено клопотання про розгляд справи без участі представника.

23 квітня 2024 року господарським судом зареєстровано представлену АРК ПРИДУНАЙСЬКА НИВА заяву про продовження строку для подачі відзиву, посилаючись на необхідність збирання відповідних доказів в підтвердження власної позиції та відповідним діями щодо підготовки відзиву.

23 квітня 2024 року господарським судом зареєстровано представлений АРК ПРИДУНАЙСЬКА НИВА відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

Обґрунтовуючи підставі, які суд має врахувати при ухваленні рішення у справі, посилається на те, що здійснює промислове рибальство, що надає можливість використання відповідного водного об`єкту; те, що законодавець розрізнив користування рибогосподарськими водними об`єктами (їх частинами), землями водного фонду та використання водних біоресурсів, як окремими об`єктами користування. Можливості використання водних біоресурсів без обов`язкового отримання в установленому ЗК України порядку в користування на умовах оренди рибогосподарських водних об`єктів (їх частин), у тому числі і земель водного фонду (зокрема і під цими об`єктами), де здійснюється використання цих водних біоресурсів, чинним законодавством не передбачена. Таке використання водних біоресурсів є нерозривно пов`язаним з використанням зазначених рибогосподарських водних об`єктів (їх частин), у тому числі і земель водного фонду (зокрема і під цими об`єктами) (подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 21.03.2019 у справі № 923/213/18, від 06.10.2021 у справі № 914/1326/16, від 05.01.2022 у справі № 908/2153/20); те, що використання озера Катлабух для риборозведення дозволяється здійснювати саме в режимі рибогосподарської експлуатації вказаних водних об`єктів на підставі затвердженого Режиму рибогосподарської експлуатації відповідного водного об`єкта та дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів, що не передбачає необхідності передачі Відповідачу в оренду земельної ділянки, на якій розташовані зазначене озеро. Додатково зазначає, що згідно відповіді Басейнового управління водних ресурсів Причорномор`я та Нижнього Думаю озеро Катлабух відносить до водних об`єктів загально державного значення.

Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.04.2024 на підставі статей 80,119,165 ГПК України з метою дотримання принципів диспозитивності, змагальності, рівності сторін перед законом та судом, а також права на справедливий суд, продовжено строк АРК ПРИДУНАЙСЬКА НИВА для подачі відзиву на позовну заяву, прийнято поданий відзив до розгляду.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.04.2024 підготовче засідання відкладено на 16 травня 2024 року.

29 квітня 2024 року Суворовською С/Р представлено клопотання про розгляд справи без участі представника.

06 травня 2024 року Прокурором представлено відповідь на відзив, в якій зазначає, що Відповідач хибно ототожнює водний об`єкт загальнодержавного значення та земельну ділянку державного значення; зазначає, що стала судова практика, викладене у постановах Верховного Суду від 06.10.2021 у справі № 914/1326/16, від 05.01.2022 у справі № 908/2153/20, від 16.06.2021 у справі № 912/1941/20 та від 19.07.2020 у справі № 906/170/20, визначає неможливість одноособового рибогосподарського використання водного об`єкту без укладення договору оренди земельної ділянки.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.05.2024 продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 04 червня 2024 року.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.06.2024 відкладено підготовче засідання на 13 червня 2024 року.

13 червня 2024 року АРК ПРИДУНАЙСЬКА НИВА представлено клопотання, в якому просить зобов`язати Позивачів (витребувати від Позивачів) письмові пояснення щодо заявлених позовних вимог.

Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.06.2024 відмовлено у задоволенні клопотання АРК ПРИДУНАЙСЬКА НИВА, адже запропоновані для витребування пояснення порушують принцип диспозитивності та змагальності учасників справи. При цьому надання або ненадання пояснення у справі є правом, а не обов`язком.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.06.2024 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 25 червня 2024 року.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.06.2024 відкладено розгляд справи на 18 липня 2024 року.

02 липня 2024 року Суворовською С/Р представлено клопотання про розгляд справи без участі представника.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.07.2024 відкладено розгляд справи на 03 вересня 2024 року.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.09.2024 відкладено розгляд справи на 10 жовтня 2024 року.

У той же час, господарським судом з`ясовано, що на розгляді Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду перебуває справа № 922/1168/23, підставою ж передачі справи на розгляд судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності зазначено про необхідність відступлення від правового висновку, викладеного у справах № 923/213/18, № 914/1326/16 та № 908/2153/20, у зв`язку із тим, що спеціальне використання водних біоресурсів фізичними та юридичними особами державної та комунальної власності може здійснюватися на умовах оренди, постійного або тимчасового користування. При цьому вимоги такого користування можуть визначатися режимом рибогосподарської експлуатації водного об`єкта. Отже, у разі встановлення Режиму рибогосподарської експлуатації водного об`єкта, укладання окремого договору оренди такого водного об`єкта не є необхідним.

10 жовтня 2024 року АРК ПРИДУНАЙСЬКА НИВА представлено клопотання про зупинення провадження у справі.

Як зазначив заявник, на даний час Верховним Судом у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у касаційному порядку в іншій справі № 922/1168/23 переглядається судове рішення у подібних правовідносинах, які стосуються предмету спору у даній справі № 916/1192/24.

З метою забезпечення єдності та сталості судової практики, та враховуючи, що законодавство України у цій сфері містить прогалину, яка потребує розумного тлумачення, АРК ПРИДУНАЙСЬКА НИВА вважає, що провадження у даній справа № 916/1192/24, на підставі пункту 7 частини 1 статті 228 ГПК України, підлягає зупиненню до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у справі № 922/1168/23.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.10.2024 зупинено провадження у справі № 916/1192/24 за позовом заступника керівника Одеської обласної Прокуратури в інтересах держави в особі Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області та Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області до відповідача: Аграрно-рибогосподарського кооперативу ПРИДУНАЙСЬКА НИВА про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом припинення використання для цілей спеціального використання водних біоресурсів в Режимі рибогосподарської експлуатації земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом, зобов`язання повернути земельну ділянку з розташованим на ній водним об`єктом, до розгляду Верховним Судом у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду справи № 922/1168/23.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.06.2025 поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання на 03 липня 2025 року.

18 червня 2025 року Суворовською С/Р представлено клопотання про розгляд справи без участі представника.

20 червня 2025 року Саф`янівською С/Р представлено клопотання про розгляд справи без участі представника.

03 липня 2025 року АРК ПРИДУНАЙСЬКА НИВА представлено клопотання про відкладення розгляд справу.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.07.2025 відкладено розгляд справи на 17 липня 2025 року.

17 липня 2025 року АРК ПРИДУНАЙСЬКА НИВА представлено клопотання про відкладення розгляд справу.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.07.2025 відкладено розгляд справи на 29 липня 2025 року.

Частинами 1 та 2 статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

В свою чергу, частиною 3 статті 2 ГПК України встановлено, що одним із основних засад (принципів) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Відповідно до положень статті 114 ГПК України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Згідно із приписами статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення розумний строк в рішенні у справі Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Кузнецов та інші проти Російської Федерації зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи Серявін та інші проти України, Проніна проти України), з якої випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вищенаведене, з метою дотримання принципів диспозитивності, змагальності, рівності сторін перед законом та судом, а також з метою надання можливості учасникам справи реалізувати права на викладення позиції у справі та на участь в судовому засіданні, господарським судом здійснювався розгляд справи в межах розумного строку.

21 липня 2025 року Саф`янівською С/Р представлено клопотання про розгляд справи без участі представника.

29 липня 2025 року АРК ПРИДУНАЙСЬКА НИВА представлено письмові пояснення, в яких підтримує позицію стосовно того, що визначені Суворовська С/Р та Саф`янівська С/Р не є належними Позивачами у справі, оскільки не мають відповідних повноважень розпоряджатись озером Катлабух, адже останнє відносить до водних об`єктів загальнодержавного значення. Наводить приклад судової практики в аналогічному питанні.

В процесі розгляд справи, господарським судом встановлено зміну назви одного з Позивачів з Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області на Катлабузьку селищну раду Ізмаїльського району Одеської області (надалі Катлабузька С/Р).

У призначене на 29.07.2025 судове засідання представники Позивачів не з`явились.

В автоматизованій системі діловодства Господарського суду Одеської області наявна інформація про зареєстрований як у Саф`янівської С/Р, та і у Катлабузької С/Р електронний кабінет в підсистемі Електронний суд Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Частиною 6 статті 242 ГПК України передбачено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Приписи частин 4 та 5 статті 6 ГПК України визначають, що Єдина судова інформаційно-комунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Пунктом 42 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 № 1845/0/15-21 із змінами, передбачено, що засобами ЄСІТС в автоматичному режимі здійснюється перевірка наявності в особи зареєстрованого Електронного кабінету. У разі наявності в особи Електронного кабінету засобами ЄСІТС забезпечується надсилання до автоматизованої системи діловодства підтвердження доставлення до Електронного кабінету користувача документа у справі. В іншому випадку до автоматизованої системи діловодства надходить повідомлення про відсутність в особи зареєстрованого Електронного кабінету.

В свою чергу, пункт 37 Положення визначає, що підсистема "Електронний суд" забезпечує можливість автоматичного надсилання матеріалів справ в електронному вигляді до Електронних кабінетів учасників справи та їхніх повірених.

Положеннями частини 4 статті 120 ГПК України передбачено, що ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Враховуючи наявність сформованих автоматизованою системою діловодства Господарського суду Одеської області довідок про доставку до електронних кабінетів Саф`янівської С/Р та Катлабузької С/Р кожної із постановлених у справі ухвал (в день їх постановлення або наступний) підсистемою Електронний суд Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в автоматичному режимі, останні належним чином повідомлені про судове провадження, в тому числі про призначене на 29.07.2025 судове засідання.

Окрім того, як зазначалось, Саф`янівська С/Р та Катлабузька С/Р звертались із заявами про розгляд справи за відсутності представників.

В ході розгляду даної справи Господарським судом Одеської області, у відповідності до пункту 4 частини 5 статті 13 ГПК України, створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Господарським судом забезпечено право участі представника АРК ПРИДУНАЙСЬКА НИВА у призначених засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду після звернення із відповідним клопотанням.

В процесі розгляду справи Прокурор підтримував заявлені позовні вимоги та наполягав на задоволенні позовну в повному обсязі, представник АРК ПРИДУНАЙСЬКА НИВА натомість заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог та наполягав на відмові у задоволенні позову.

29 липня 2025 року в судовому засіданні судом проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

Приписами статті 14 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Дослідивши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані докази, суд встановив:

24 вересня 2018 рок НААН України затверджено розроблене Національним університетом біоресурсів і природокористування України за замовленням АРК ПРИДУНАЙСЬКА НИВА Науково-біологічне обґрунтування рибогосподарської експлуатації озера Катлабух Ізмаїльського району Одеської області (площа 6500 га), в якому серед іншого зазначено, що однією з таких водойм, придатних для вирощування наведених видів риб. є озеро Катлабух в межах Ізмаїльського району Одеської області, площею 6500 га. Коли Катлабух мав зв`язок з Дунаєм, дунайська вода вільно заповнювала озеро навесні, забезпечуючи приплив свіжої води, формуючи нерестовища на мілководді та сприяючи нагулу риби у глибоких ямах… У 60-х роках озеро було відділене від Кислицького рукава Дунаю дамбою, по якій проходить дорога обласного значення, а частина плавнів перетворена на великі рибницькі стави.

Також НААН України затверджено розроблене Національним університетом біоресурсів і природокористування України за замовленням АРК ПРИДУНАЙСЬКА НИВА Наукове-біологічне обґрунтування до Режиму СТРГ Катлабух 2018-2017 р.р.

Національним університетом біоресурсів і природокористування України за замовленням АРК ПРИДУНАЙСЬКА НИВА розроблено Режим рибогосподарської експлуатації озера Катлабух Ізмаїльського району Одеської області, погоджений 28.09.2018 Управлінням Державного агентства рибного господарства в Одеській області та 17.10.2018 Держрибагенством України.

Місцезнаходження водного об`єкту в Ізмаїльському районі Одеської області, відстань до місті Ізмаїл 15 км.

Зв`язок з іншими рибогосподарськими водними об`єктами верхня ділянка озера Катлабух зв`язана зі ставками на р. Великий Катлабух, а нижня з рибогосподарськими об`єктами р. Дунай.

Наведено обсяг улову окремих видів біоресурсів за період не менше ніж 5 років до початку здійснення робіт у відповідній таблиці, обсяги вселення кількості разом із обсягами вилучення водних живих ресурсів за видами.

Наведено перелік та карту ділянок любительського та спортивного безоплатного рибальства.

Термін дії вказаного режиму з 17.10.2018 по 31.12.2027.

Національним університетом біоресурсів і природокористування України за замовленням АРК ПРИДУНАЙСЬКА НИВА розроблено доповнення до Режиму рибогосподарської експлуатації озера Катлабух Ізмаїльського району Одеської області, погоджений 28.12.2018 Управлінням Державного агентства рибного господарства в Одеській області та 11.01.2019 Держрибагенством України.

21 грудня 2023 року між Саф`янівською С/Р (Орендодавець) та АРК ПРИДУНАЙСЬКА НИВА (Орендар) укладено договір оренди землі № 230, кадастровий номер :01:002:1226, умовами пункту 1.1 якого погоджено, що Орендодавець, на підставі рішення Саф`янівської сільської ради від 26 жовтня 2023 року № 4791-VIII надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку із земель водного фонду комунальної власності для рибогосподарських потреб, кадастровий номер :01:002:1226, розташовану за адресою: вул. Миру, 2/29, с. Багате Ізмаїльського району Одеської області (за межами населеного пункту).

В оренду передається земельна ділянка із земель водного фонду комунальної власності для рибогосподарських потреб загальною площею 2,6194 га, у тому числі: 2,6194 га землі під сільськогосподарськими та іншими господарськими будівлями і дворами, яка розташована за адресою: вул. Миру, 2/29, с. Багате Ізмаїльського району Одеської області (за межами населеного пункту) (пункт 2.1).

Кадастровий номер земельної ділянки: :01:002:1226. Категорія земель: Землі водного фонду. Код використання згідно з класифікатором видів цільового призначення земель (КВЦПЗ): 10.07 (пункт 2.2).

На земельній ділянці наявні об`єкти нерухомого майна та об`єкти інфраструктури (пункт 2.3).

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки відповідно до Витягу № НВ-023 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 18.10.2023 року складає 78791,97 грн (сімдесят вісім тисяч сімсот дев`яносто одна гривня 97 копійок) та підлягає щорічній індексації (пункт 2.4).

Договір укладено на строк 25 (двадцять п`ять) років (пункт 3.1).

Орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі на рахунок ИА0015676 ГУК в Одеської області /с. Саф`яни, 18010600/, код ЕДРПОУ - 37607526 у розмірі 7 879,20 грн. (сім тисяч вісімсот сімдесят дев`ять гривень 20 копійок) за 1 (один) рік, що, відповідно рішення Саф`янівської сільської ради № 4791-VIII від 26 жовтня 2023 року, становить 10 (десять) % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та складає 656,60 грн. (шістсот п`ятдесят шість гривень 60 копійок) за один місяць (пункт 4.1).

Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладання або зміни умов договору оренди чи продовження його дії (пункт 4.2).

Орендна плата вноситься у строки відповідно до Податкового кодексу України (пункт 4.3).

Земельна ділянка передається в оренду для рибогосподарських потреб (пункт 5.1).

Цільове призначення земельної ділянки: 10.07 Для рибогосподарських потреб (пункт 5.2).

Представлена копія Договору містить проставлені представниками підписи та скріплена печатками сторін.

07 лютого 2024 року Прокурором отримано відповідь на надісланий до Державного агентства Меліорації та рибного господарства України запит, до якої представлено копію звіту про обсяги вилову водних ресурсів, поданого АРК ПРИДУНАЙСЬКА НИВА за 2023 рік та січень 2024 року.

07 лютого 2024 року Прокурором отримано відповідь на надісланий до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області запит, в якій зазначає, що за наявною інформацією, згідно з матеріалами проекту формування території та встановлення меж сільських, селищних Рад народних депутатів Ізмаїльського району Одеської області, який затверджено рішенням Ізмаїльської районної ради від 18.02.1993 № 126, озеро Катлабух розташоване на території Суворівської селищної та Багатянської, Кам`янської, Кислйцької, Першотравневої, Утконосівської сільських рад Ізмаїльського району Одеської області (останні увійшли до складу Саф`янівської С/Р внаслідок адміністративно-територіальних змін у територіальному устрої Одеської області).

Посилається на набрання чинності Закону України від 28.04.2021 № 1423-ІХ, котрий передбачає доповнення розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України пунктом 24, котрий, в свою чергу, передбачає, що передбачені у пункті землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах територіальних громад вважаються землями комунальної власності територіальних громад.

Відповідно до представленої Прокурором роздруківки з сайту https://gromada.info/ озеро Катлабух перебуває в адміністративно-територіальних межах Саф`янівська громади та Суворовської громади (нині Катлабузька громада).

27 лютого 2024 року Прокурор звернувся до Саф`янівської С/Р із запитом в порядку статті 23 Закону України Про прокуратуру, в якому посилаючись на те, що АРК ПРИДУНАЙСЬКА НИВА здійснює промисел водних біологічних ресурсів у озері Катлабух на території Ізмаїльського району Одеської області на підставі Режиму рибогосподарської експлуатації озера Катлабух в умовах спеціального товарного рибного господарства терміном дії з 17.10.2018 до 31.12.2027, втім використання відповідного водного об`єкту має здійснюватися тільки за наявності права на водний об`єкт (води) разом із розташованою під ним земельною ділянкою водного фонду, тобто АРК ПРИДУНАЙСЬКА НИВА використовує відповідний водний об`єкт за відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку та водний об`єкт, у зв`язку із чим просить надати інформацію про вжиті сільською радою заходи або намір вжити заходи, у тому числі шляхом звернення до суду із позовом до АРК ПРИДУНАЙСЬКА НИВА про зобов`язання повернути земельну ділянку та водний об`єкт, припинення права користування водним об`єктом.

07 березня 2024 року Саф`янівською С/Р у відповідь на запит Прокурора повідомлено, що Саф`янівська С/Р не уповноважена на здійснення відповідних заходів, так як озеро Катлабух входить до системи Придунайських озер, які є природними протоками річки Дунай та відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Водного кодексу України належать до водних об`єктів загальнодержавного значення.

Повідомляє, що відповідно до норм чинного законодавства, розпорядником водних об`єктів загальнодержавного значення є відповідний орган державної влади.

27 лютого 2024 року Прокурор звернувся до Суворовської С/Р із запитом в порядку статті 23 Закону України Про прокуратуру, в якому посилаючись на те, що АРК ПРИДУНАЙСЬКА НИВА здійснює промисел водних біологічних ресурсів у озері Катлабух на території Ізмаїльського району Одеської області на підставі Режиму рибогосподарської експлуатації озера Катлабух в умовах спеціального товарного рибного господарства терміном дії з 17.10.2018 до 31.12.2027, втім використання відповідного водного об`єкту має здійснюватися тільки за наявності права на водний об`єкт (води) разом із розташованою під ним земельною ділянкою водного фонду, тобто АРК ПРИДУНАЙСЬКА НИВА використовує відповідний водний об`єкт за відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку та водний об`єкт, у зв`язку із чим просить надати інформацію про вжиті сільською радою заходи або намір вжити заходи, у тому числі шляхом звернення до суду із позовом до АРК ПРИДУНАЙСЬКА НИВА про зобов`язання повернути земельну ділянку та водний об`єкт, припинення права користування водним об`єктом.

12 березня 2024 року Суворовською С/Р у відповідь на запит Прокурора повідомлено, що АРК ПРИДУНАЙСЬКА НИВА не має в оренді водного об`єкту на території громади.

15 березня 2024 року Прокурор звернувся до Саф`янівською С/Р та Суворовської С/Р із запитом в порядку статті 23 Закону України Про прокуратуру, в якому посилаючись на те, що АРК ПРИДУНАЙСЬКА НИВА здійснює промисел водних біологічних ресурсів у озері Катлабух на території Ізмаїльського району Одеської області на підставі Режиму рибогосподарської експлуатації озера Катлабух в умовах спеціального товарного рибного господарства терміном дії з 17.10.2018 до 31.12.2027, втім використання відповідного водного об`єкту має здійснюватися тільки за наявності права на водний об`єкт (води) разом із розташованою під ним земельною ділянкою водного фонду, тобто АРК ПРИДУНАЙСЬКА НИВА використовує відповідний водний об`єкт за відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку та водний об`єкт, повідомляє про звернення до суду задля захисту порушених інтересів територіальних громад.

19 квітня 2024 року Басейновим управління водних ресурсів річок Причорномор`я та нижнього Дунаю Державного агентства водних ресурсів України на запит представника АРК ПРИДУНАЙСЬКА НИВА повідомлено, що у відповідності до статті 5 Водного кодексу України та Каталогу водного фонду Одеської області озеро Катлабух відносить до об`єктів загальнодержавного значення.

Дослідивши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (такі висновки наведено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, від 26.02.2019 у справі № 915/478/18, від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, від 18.03.2020 у справі № 553/2759/18, від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19, від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 і № 922/1830/19).).

У судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (пункт 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18); під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).

Законом України від 02.06.2016 № 1401-VIII Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя), який набрав чинності 30.09.2016, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до статті 1 Закону України Про прокуратуру прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Питання щодо представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано статтею 23 Закону України Про прокуратуру, який набрав чинності 15.07.2015.

Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина 1). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (абзац 1 частини 3). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1-3 частини 4). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).

Аналогічні положення містяться й у частині 4 статті 53 ГПК України, за змістом якої прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Отже, вимоги законодавства щодо обов`язку прокурора, який звертається до суду в інтересах держави, у позовній заяві обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва як на момент подання позову, так і під час розгляду справи не змінилися (див. пункт 44 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 09.07.2024 у цій справі № 910/2876/17).

Системне тлумачення вказаних вище положень ГПК України та статті 23 Закону України Про прокуратуру дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Водночас тлумачення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом.

При цьому розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

Нездійснення захисту має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 826/13768/16, від 05.03.2020 у справі № 9901/511/19, від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21).

Прокурор здійснює представництво держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень.

Проте процедура, передбачена абзацами 3 і 4 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту. Тобто, наслідки, передбачені процесуальним законодавством України у вигляді повернення позову прокурору або залишення його без розгляду, стосується виключно випадків, коли прокурор правильно визначив орган, уповноважений на захист інтересів держави у спірних правовідносинах в обраний прокурором спосіб, проте не підтвердив наявності підстав для представництва інтересів держави в особі цього органу в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру".

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (пункт 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).

Як зазначалось, за викладений Прокурором у позовній заяві, необхідність пред`явлення даного позову зумовлена потребою в забезпеченні на загальнодержавному рівні охорони навколишнього природного середовища, у тому числі його складових землі та водних об`єктів як національного багатства.

При цьому Прокурор із посиланням на лист Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 07.02.2024 зазначає, що озеро Катлабух знаходиться в межах території Саф`янівської сільської та Суворовської селищної територіальних громад, відтак, на його думку, Саф`янівська С/Р та Суворовська С/Р (нині Катлабузька С/Р) є уповноваженими органами місцевого самоврядування на розпорядження спірною земельною ділянкою з розташованим на ній водним об`єктом; проте, на переконання Прокурора, факт відсутності звернення до суду відповідних органів свідчить про те, що вказані органи неналежно виконують свої повноваження щодо повернення спірної земельної ділянки, у зв`язку із чим у Прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів зазначених органів місцевого самоврядування та звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

За статтею 59 Земельного кодексу України землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми. Землі водного фонду за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються у постійне користування: а) державним водогосподарським організаціям для догляду за водними об`єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами, а також ведення аквакультури тощо; б) державним підприємствам для розміщення та догляду за державними об`єктами портової інфраструктури; в) державним рибогосподарським підприємствам, установам і організаціям для ведення аквакультури; г) військовим частинам Державної прикордонної служби України у межах прикордонної смуги з метою забезпечення національної безпеки і оборони для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій. Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і внутрішнього водного транспорту в порядку, встановленому законом. Використання земельних ділянок водного фонду для рибальства здійснюється за згодою їх власників або за погодженням із землекористувачами.

Згідно зі статтею 79 Земельного кодексу України земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

За частинами 1-9 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Згідно із частиною 1 статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Пунктом 24 Прикінцеві та перехідні положення Земельного кодексу України передбачено, зокрема, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад; земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки; інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити, що в даному випадку, оскільки предметом спору є дно озера, то в обов`язковому порядку слід застосовувати не тільки норми Земельного кодексу України, а й норми Водного кодексу.

Частиною 1 Водного кодексу України встановлено, зокрема, що водний об`єкт це природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, лиман, річка, струмок, озеро, водосховище, ставок, канал (крім каналу на зрошувальних і осушувальних системах), а також водоносний горизонт); озеро природна западина суші, заповнена прісними або солоними водами; водосховище штучна водойма місткістю більше 1 млн. кубічних метрів, збудована для створення запасу води та регулювання її стоку; водосховище комплексного призначення водосховище, яке відповідно до паспорта використовується для двох і більше цілей (крім рекреаційних); рибництво штучне розведення і відтворення риби та інших водних живих ресурсів.

Згідно із статтею 4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Згідно зі статтею 5 Водного кодексу України до водних об`єктів загальнодержавного значення належать: 1) внутрішні морські води та територіальне море; 2) підземні води, які є джерелом централізованого водопостачання; 3) поверхневі води (озера, водосховища, річки, канали), що знаходяться і використовуються на території більш як однієї області, а також їх притоки всіх порядків; 4) водні об`єкти в межах територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, а також віднесені до категорії лікувальних. До водних об`єктів місцевого значення належать: 1) поверхневі води, що знаходяться і використовуються в межах однієї області і які не віднесені до водних об`єктів загальнодержавного значення; 2) підземні води, які не можуть бути джерелом централізованого водопостачання.

У відповідності до статті 6 Водного кодексу України води (водні об`єкти) є виключно власністю Українського народу і надаються тільки у користування. Окремі повноваження щодо розпорядження водами (водними об`єктами) можуть надаватися відповідним органам виконавчої влади та Раді міністрів Автономної Республіки Крим.

У відповідності до частин 1, 3, 4, 5 статті 51 Водного кодексу України у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, лікувальних, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт можуть надаватися водосховища (крім водосховищ комплексного призначення), ставки, озера та замкнені природні водойми. Водні об`єкти надаються у користування за договором оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом у порядку, визначеному земельним законодавством України. Право оренди земельної ділянки під водним об`єктом поширюється на такий водний об`єкт. Водні об`єкти надаються у користування на умовах оренди органами, що здійснюють розпорядження земельними ділянками під водою (водним простором) згідно з повноваженнями, визначеними Земельним кодексом України, відповідно до договору оренди, погодженого з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства. Надання водних об`єктів у користування на умовах оренди здійснюється за наявності паспорта водного об`єкта. Порядок розроблення та форма паспорта затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Закон України Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів визначає основні засади діяльності та державного регулювання в галузі рибного господарства, збереження та раціонального використання водних біоресурсів, порядок взаємовідносин між органами державної влади, органами місцевого самоврядування і суб`єктами господарювання, які здійснюють рибогосподарську діяльність у водних об`єктах (їх частинах), внутрішніх морських водах і територіальному морі, континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні України та відкритому морі.

Статтею 1 Закону України Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів визначено, зокрема, що промислове рибальство (промисел) вид спеціального використання водних біоресурсів (вилучення, приймання, переробка, зберігання, транспортування тощо, у тому числі постачання палива, води, тари, продовольства для функціонування риболовних суден та їх екіпажів) у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах), у тому числі у водах, що знаходяться за межами юрисдикції України; район промислу рибогосподарський водний об`єкт (його частина), в якому проводиться промисел водних біоресурсів; режим промислу встановлена на певний проміжок часу сукупність вимог та правил, які уточнюють, доповнюють або скасовують правила рибальства для оптимізації кількісного та видового складу водних біоресурсів у визначеному водному об`єкті (його частині); режим рибогосподарської експлуатації водного об`єкта установлена на відповідний термін сукупність вимог, умов та заходів щодо обсягів робіт з відтворення водних біоресурсів за їх віковими та видовими характеристиками, строків лову, типів і кількості знарядь та засобів лову, обсягів вилучення, регламентації любительського рибальства, ощадливого використання водних біоресурсів рибогосподарського водного об`єкта (його частини); рибальство - добування (вилов) водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах).

За статтями 25 та 26 Закону України Про тваринний світ рибальством вважається добування риби та водних безхребетних. На території України відповідно до законодавства може здійснюватися промислове, любительське та спортивне рибальство. Правила рибальства, об`єкти рибальства, порядок надання у користування рибогосподарських водних об`єктів, а також вимоги щодо ведення рибного господарства визначаються у порядку, встановленому цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Підприємствам, установам, організаціям і громадянам у порядку спеціального використання об`єктів тваринного світу надається право ведення промислового рибальства, включаючи промисел водних безхребетних на промислових ділянках рибогосподарських водних об`єктів та континентальному шельфі України. До рибогосподарських водних об`єктів належать усі поверхневі, територіальні і внутрішні морські води, які використовуються (можуть використовуватися) для промислового добування, вирощування чи розведення риби та інших об`єктів водного промислу або мають значення для природного відтворення їх запасів, а також виключна (морська) економічна зона та акваторія у межах континентального шельфу України. Перелік промислових ділянок рибогосподарських водних об`єктів (їх частин) визначається Кабінетом Міністрів України. Підприємства, установи, організації і громадяни, яким надано в користування рибогосподарські водні об`єкти (їх частини), для ведення промислового рибальства, включаючи промисел водних безхребетних, зобов`язані дотримуватися вимог, передбачених статтею 34 цього Закону, а також здійснювати інші заходи, що забезпечують поліпшення екологічного стану водних об`єктів і умов відтворення рибних запасів, та утримувати в належному санітарному стані прибережні захисні смуги в місцях здійснення промислового рибальства.

Відповідно до статті 10 Водного кодексу України до відання сільських, селищних, міських та районних у містах рад у галузі регулювання водних відносин на їх території належить: 1) здійснення заходів щодо раціонального використання і охорони вод та відтворення водних ресурсів; 2) контроль за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів; 3) встановлення правил загального користування водними об`єктами в порядку, визначеному статтею 47 цього Кодексу; 4) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) діяльності підприємств та інших об`єктів в разі порушення ними вимог водного законодавства в межах своєї компетенції; 5) організація роботи, пов`язаної з ліквідацією наслідків аварій та стихійного лиха, погіршенням якості вод або їх шкідливою дією, залучення у встановленому порядку до цієї роботи підприємств, установ і організацій; 6) організація інформування населення про стан водних об`єктів, а також про надзвичайні екологічні ситуації, які можуть негативно вплинути на здоров`я людей, та про заходи, що вживаються для поліпшення стану вод; 7) вирішення інших питань у галузі регулювання водних відносин у межах своєї компетенції.

Так, як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку Прокурор звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій просив: усунути перешкоди власникам Саф`янівській сільській та Суворовській селищній територіальним громадам в особі Саф`янівської сільської та Суворовської селищної рад Ізмаїльського району Одеської області у користуванні та розпорядженні майном шляхом припинення використання Аграрно-рибогосподарським кооперативом «Придунайська нива» озера Катлабух площею 6500 га, яке знаходиться на території Саф`янівської сільської та Суворовської селищної рад Ізмаїльського району Одеської області, разом із земельною ділянкою під ним для цілей спеціального використання водних біоресурсів в Режимі рибогосподарської експлуатації; усунути перешкоди власникам Саф`янівській сільській та Суворовській селищній територіальним громадам в особі Саф`янівської сільської та Суворовської селищної рад Ізмаїльського району Одеської області у користуванні та розпорядженні майном шляхом зобов`язання Аграрно-рибогосподарського кооперативу «Придунайська нива» повернути Саф`янівській сільській та Суворовській селищній територіальним громадам в особі Саф`янівської сільської та Суворовської селищної рад Ізмаїльського району Одеської озеро Катлабух площею 6500 га, яке знаходиться на території Саф`янівської сільської та Суворовської селищної рад Ізмаїльського району Одеської області, разом із земельною ділянкою під ним.

При цьому, господарський суд зазначає, що земельна ділянка та розташоване на ній озеро Катлабух наразі не є сформованою, в матеріалах справи відсутні відомості про державну реєстрацію земельної ділянки, її власника, а також визначених чітких меж. Крім того, з наявної в матеріалах справи картосхеми озера Катлабух вбачається, що останнє перебуває на перетині кількох громад.

Обґрунтовуючи належність озера Катлабух та формуючі відповідні заявлені позовні вимоги в інтересах держави в особі Саф`янівської С/Р та Катлабузької С/О, Прокурором надано лист Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 07.02.2024, в якому повідомлено, зокрема, що: за наявною інформацією, згідно з матеріалами проекту формування території та встановлення меж сільських, селищних Рад народних депутатів Ізмаїльського району Одеської області, який затверджено рішенням Ізмаїльської районної ради від 18.02.1993 № 126, озеро Катлабух розташоване на території Суворівської селищної та Багатянської, Кам`янської, Кислйцької, Першотравневої, Утконосівської сільських рад Ізмаїльського району Одеської області (останні увійшли до складу Саф`янівської С/Р внаслідок адміністративно-територіальних змін у територіальному устрої Одеської області). Посилається на набрання чинності Закону України від 28.04.2021 № 1423-ІХ, котрий передбачає доповнення розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України пунктом 24, котрий, в свою чергу, передбачає, що передбачені у пункті землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах територіальних громад вважаються землями комунальної власності територіальних громад.

Тобто, у наданому листі від 07.02.2024 Головне управління Держгеокадастру в Одеській області не визначило чітко належність і власника земельної ділянки озера Катлабу на дату надання листа.

Поряд із наведеним, безпосередньо визначеним Прокурором Позивачем Саф`янівською С/Р повідомлено першого у дослідженій судом відповіді від 07.03.2024, що озеро Катлабух входить до системи Придунайських озер, які є природними протоками річки Дунай та відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Водного кодексу України належать до водних об`єктів загальнодержавного значення. Аналогічне викладено у відповіді Басейнового управління водних ресурсів річок Причорномор`я та нижнього Дунаю Державного агентства водних ресурсів України на запит представника АРК ПРИДУНАЙСЬКА НИВА у відповідності до статті 5 Водного кодексу України та Каталогу водного фонду Одеської області озеро Катлабух відносить до об`єктів загальнодержавного значення.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд доходить до висновку, що Прокурором не доведено, що у даній справі в зв`язку з не сформованістю земельної ділянки та відсутністю визначення її меж саме Саф`янівська сільська рада Ізмаїльського району Одеської області та Катлабузька селищна рада Ізмаїльського району Одеської області є належним Позивачем, тобто, тими компетентними органами, що мають повноваження розпоряджатися відповідним водним об`єктом (озером Катлабух).

До того ж, у випадку коли існує невизначеність класифікації за Водним кодексом України конкретного водного об`єкту, слід виходити з загального принципу щодо розмежування компетенції органів держави, органів самоврядування за територіальним принципом щодо таких об`єктів.

Зокрема, у випадку розташування водного об`єкту на території декількох районів, то такою компетенцією наділені обласні ради чи державні адміністрації в залежності від форми власності такого об`єкту.

Відповідно до статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (часина 1 статті 77 ГПК України).

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (статті 78 ГПК України).

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у постанові від 16.02.2021 у справі № 927/645/19.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою ВС у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункту 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Пунктом 2 частини 1 статті 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.13,20,53,73,74,76,86,129,165,232,233,237,238,240,241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову заступника керівника Одеської обласної Прокуратури в інтересах держави в особі Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області та Катлабузької селищної ради Ізмаїльського району Одеської області до відповідача: Аграрно-рибогосподарського кооперативу ПРИДУНАЙСЬКА НИВА про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом припинення використання для цілей спеціального використання водних біоресурсів в Режимі рибогосподарської експлуатації земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом, зобов`язання повернути земельну ділянку з розташованим на ній водним об`єктом відмовити.

Витрати по оплаті судового збору покласти на Одеську обласну прокуратуру.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 08 серпня 2025 р.

Суддя С.Ф. Гут