ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2025 р. м. ХарківСправа № 922/1703/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Чабан А.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Водопровідно-каналізаційного комунального управління Люботинської міської ради Харківської області, м. Люботин, Харківська область
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харків Жилсервіс 2009", м. Харків
про визнання договору укладеним та зобов`язання вчинити певні дії
за участю представників:

позивача - Репетун К.О.

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Водопровідно-каналізаційне комунальне управління Люботинської міської ради Харківської області (позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харків Жилсервіс 2009" (відповідач), згідно якої просить суд:

- визнати договір оренди транспортного засобу № 01/15 від 30.01.2015 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Харків Жилсервіс 2009" та Водопровідно-каналізаційним комунальним управлінням Люботинської міської ради Харківської області, закінченим;

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Харків Жилсервіс 2009" вчинити дії щодо прийняття в повернення транспортного засобу марка ГАЗ 2705-434 ЗНГ, реєстраційний № НОМЕР_1 , рік випуску 2007, заводський № НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , вартістю 56000,00 грн., переданого Водопровідно-каналізаційному комунальному управлінню Люботинської міської ради Харківської області в оренду за договором оренди № 01/15 від 30.01.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 30.01.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Харків Жилсервіс 2009» (орендодавець) та Водопровідно-каналізаційним комунальним управлінням Люботинської міської ради Харківської області (орендар) було укладено договір оренди транспортного засобу № 01/15. Строк дії договору оренди закінчився 31.12.2020. По закінченню строку дії договору оренди, з метою реалізації обов`язку з передачі майна, позивач двічі звертався до відповідача з повідомленням про готовність повернути орендований автомобіль, із зазначенням дати, часу та адреси його передачі та оформлення відповідного акту приймання-передачі. Проте, відповідачем не було вчинено дій, спрямованих на реалізацію обов`язків за договором, а саме: останній не прибув до позивача в строк і за адресою, вказаних в листі, що є наслідком перешкоджання в реалізації обов`язків, передбачених договором і актами законодавства України. За таких обставин позивач вказує, що він вимушений звернутися до суду із позовом до відповідача про визнання договору оренди транспортного засобу закінченим та зобов`язання вчинити дії щодо прийняття в повернення транспортного засобу.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.05.2025 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін.

Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах суду.

Відповідач 04.06.2025 за вх.№ 13280 подав відзив на позовну заяву, згідно якого просить суд у позові відмовити в повному обсязі. При цьому у відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що станом на 03.06.2025 автомобіль реєстраційний № НОМЕР_1 безпідставно знаходиться і тривалий час використовується орендарем - позивачем, тобто існує фактична вина, прямий умисел орендаря, і невиконання зобов`язань щодо повернення автомобіля у технічно справному стані за договором №01/15 від 30 січня 2015р. під час триваючого у часі правопорушення. На дату подання позовної заяви і станом на 03.06.2025 позивачем (орендарем) взагалі не виконанні зобов`язання: за п.4.2. Договору №01/15 від 30 січня 2015р. - по закінченню строку Договору №01/15 від 30 січня 2015р. 31.12.2020р. орендар зобов`язаний був передати майно орендодавцю в технічно справному стані, згідно акту прийому-передачі в термін - 14 днів. Також, відповідач зазначає, що у позивача наявна грошова заборгованість за укладеним Договором №01/15 від 30 січня 2015р.

Позивач 09.06.2025 за вх.№ 13571 подав відповідь на відзив, згідно якої просить суд позовну заяву задовольнити в повному обсязі, оскільки у нього є достатні підстави вважати, що відповідач своїми діями і, в тому числі бездіяльністю, умисно затягує процес повернення майна і очевидно відмовляється прийняти таке майно з метою нарахування та стягнення з позивача оплати за фактичне користування транспортним засобом після закінчення дії договору оренди, а також неустойки та пені, що у загальному розмірі значно перевищить вартість самого транспортного засобу, що відображена в договорі оренди.

Відповідач 11.06.2025 за вх.№ 13891 подав письмові заперечення на відповідь на відзив, згідно яких просить суд у позовній заяві відмовити в повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні 31.07.2025 просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач правом на участь представника у судовому засіданні не скористався.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

01.02.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Харків Жилсервіс 2009" (орендодавець, відповідач) та Водопровідно-каналізаційним комунальним управлінням Люботинської міської ради (орендар, позивач) було укладено договір оренди транспортного засобу № 01/15 (надалі - договір оренди).

Відповідно до умов п.1.1. договору оренди, орендодавець передав, а орендар прийняв в тимчасове оплатне володіння транспортний засіб автомобіль (майно), марка ГАЗ 2705-434 ЗНГ, реєстраційний № НОМЕР_1 , рік випуску 2007, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 , загальною вартістю: 56000,00 грн.

За умовами п. 2.1. договору оренди майно, що орендується, буде використовуватися позивачем самостійно для своєї діяльності згідно з його цільовим призначенням.

Передача майна в оренду здійснюється за актом прийому-передачі, підписаним обома сторонами договору (п.3.1 договору оренди).

У розділі 4 договору оренди сторони погодили, що дія договору починається з 01.02.2015 та закінчується 31.12.2015. По закінченню строку договору відповідач взяв на себе зобов`язання передати майно орендодавцю в технічно справному стані згідно з актом прийому-передачі в термін - 14 днів, якщо не буде продовжена дія даного договору шляхом укладання додаткової угоди.

Відповідно до п. 5.1 договору оренди орендна плата встановлюється із розрахунку 2000,00 грн. за місяць оренди і сплачується до 10 числа поточного місяця.

Орендна плата сплачується орендодавцю згідно акту виконаних робіт (п. 5.2. договору оренди).

Згідно п. 7.2. договору оренди позивач взяв на себе зобов`язання своєчасно здійснювати орендні платежі.

01.02.2015 між сторонами було складено та підписано акт прийому-передачі транспортного засобу, відповідно до якого згідно з договором №01/15 від 01.02.2015 про оренду транспортного засобу орендодавець здав, а позивач прийняв наступне майно: автомобіль - ГАЗ 2705-434 ЗНГ, реєстраційний №AX3609BB, рік випуску - 2007, свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_4 , вартістю: 56000,00 грн.

В подальшому між сторонами було укладено ряд додаткових угод до договору оренди про продовження строку його дії та розмір орендної плати.

Так, додатковою угодою №3 від 01.01.2018 між сторонами погоджено, що орендна плата встановлюється із розрахунку 3000,00 грн. за місяць оренди за договором № 01/15 від 30.01.2015.

Відповідно до додаткової угоди №5 від 01.01.2020 сторони договору оренди дійшли згоди, що дія договору починається з 30.01.2015 та закінчується 31.12.2020.

Східним апеляційним господарським судом у постанові від 20.05.2025 у справі № 922/1703/25 було встановлено, що строк дії договору оренди закінчився 31.12.2020, оскільки між сторонами додаткові угоди про продовження строку дії договору оренди на наступні роки не укладались.

При цьому суд зазначає, що в матеріалах справи докази зворотного відсутні.

Також, Східним апеляційним господарським судом у постанові від 20.05.2025 у справі № 922/1703/25 було встановлено, що позивач взяті на себе зобов`язання за договором оренди виконав не належним чином, після припинення дії договору транспортний засіб не повернув, орендні платежі здійснював несвоєчасно, чим порушив умови п.4.2, п.5.1 договору оренди. Так, за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 позивачем за спірним договором здійснено оплати за оренду транспортного засобу на загальну суму 32000,00 грн., що підтверджується копією довідки АТ "Сенс Банк" №54671-83.8/2024 від 27.11.2024. Між сторонами підписано акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, відповідно до якого заборгованість позивача за вказаний період станом на 31.12.2017 становить 19000,00 грн. Крім того, за період з 01.01.2018 по 31.12.2020 позивач здійснив часткову оплату за спірним договором на загальну суму 73000,00 грн., що підтверджується копіями платіжних інструкцій кредитового переказу коштів, наявними в матеріалах справи, а саме: №749 від 23.11.2028 на суму 12000,00грн, №830 від 29.12.2018 на суму 12000,00грн, №952 від 28.02.2019 на суму 12000,00грн, №1396 від 08.08.2019 на суму 10000,00грн, №1731 від 04.12.2019 на суму 9000,00грн, №2085 від 27.05.2020 на суму 9000,00грн, №2173 від 19.06.2020 на суму 9000,00грн. Загальна сума заборгованості позивача за договором оренди за період з 01.01.2016 по 31.12.2020 становить 54000,00 грн.

21.05.2021 орендодавець звернувся до відповідача з вимогою (вих. № 11/5) про негайне повернення орендодавцю з безпідставного користування після закінчення дії договору транспортного засобу та сплату заборгованості по орендній платі в повному обсязі в строк до 24.05.2021.

В подальшому позивачу було направлено адвокатський запит від 26.07.2021 про надання інформації щодо законних підстав подальшої експлуатації орендованого транспортного засобу станом на 26.07.2021 та графіку погашення заборгованості за спірним договором.

02.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Харків Жилсервіс 2009" (первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем Рижанковим Антоном Валерійовичем (новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги, умовами якого передбачено, що первісний кредитор передає (відступає), а новий кредитор приймає на себе (набуває) в повному обсязі право вимоги та стягнення усіх видів грошових (також пені, інфляційних втрат, 3 % річних, неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном після припинення дії договору), моральних та майнових вимог (також і право вимоги, отримання/передачі усього майна новим кредитором), що належить первісному кредиторові за всіма зобов`язаннями (також грошовими, майновими) за договором оренди транспортного засобу №01/15 від 30.01.2015 (основний договір), укладеного між первісним кредитором та боржником: Водопровідно-каналізаційне комунальне управління Люботинської міської ради.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 20.03.2025, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 20.05.2025 у справі № 922/1703/25, позов задоволено повністю, стягнуто з Водопровідно-каналізаційного комунального управління Люботинської міської ради на користь Фізичної особи-підприємця Рижанкова Антона Валерійовича 54000,00грн основного боргу, 1050,00грн 3% річних, 2274,56грн збитків від інфляції, 288000,00грн неустойки, 4143,89грн судового збору.

У відповідності до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 4 ст. 75 ГПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статей 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Ураховуючи вищевикладене, та те, що строк дії договору оренди закінчився 31.12.2020, а вимога позивача про визнання договору оренди транспортного засобу № 01/15 закінченим не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, передбачених ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України, адже є вимогою про встановлення факту та не направлена на захист права (законного інтересу) позивача, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимоги позивача про визнання договору оренди транспортного засобу № 01/15 закінченим.

Окрім того, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази повернення позивачем транспортного засобу за договором в технічно справному стані відповідачу (власнику майна) після закінчення строку дії договору оренди транспортного засобу №01/15. Копія листа від 29.12.2020 № 501а; копія листа від 15.01.2021 № 15а; копія листа № 18 від 20.01.2025 року; копія акту від 23.01.2025 року; копія повідомлення від 29.01.2025 року; копія Акту від 27.03.2025 року, є неналежними, недопустимими та недостовірними доказами, оскільки в матеріалах справи відсутні докази відправлення позивачем відповідачу відповідних листів та повідомлення.

Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними.

За таких обставин в задоволенні позову слід відмовити повністю.

При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії" ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по оплаті судового збору залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73-80, 86, 91, 123, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

УЧАСНИКИ СПРАВИ:

Позивач: Водопровідно-каналізаційне комунальне управління Люботинської міської ради Харківської області (62433, Харківська область, м. Люботин, вул. Мистецька, 3А, ).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Харків Жилсервіс 2009" (61001, м. Харків, вул. Георгія Тарасенка, буд. 18, кім. 409, ).

Повне рішення складено "11" серпня 2025 р.

Суддя А.М. Буракова

Справа № 922/1703/25