РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.07.2025Справа № 910/5341/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г, за участю секретаря судового засідання Літовки М.В., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/5341/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "МІКРОХІМ"

до російської федерації в особі Міністерства Юстиції російської федерації

про стягнення 48 641 832,03 грн

За участю представників:

від позивача Гончарова Я.А.

від відповідача не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "МІКРОХІМ" (далі - позивач, Товариство) з позовом до російської федерації в особі Міністерства Юстиції російської федерації (далі - відповідач) про стягнення 48 641 832,03 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що внаслідок збройної агресії проти України та систематичних обстрілів завдано збитків у вигляді втрати майна.

Ухвалою суду від 06.05.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання на 02.06.2025, а також встановлено строки для вчинення учасниками справи процесуальних дій.

19.05.2025 від позивача до суду надійшла заява-повідомлення.

У підготовче засідання 02.06.2025 представник відповідача не з`явився. Про дату, час та місце проведення судового засідання сторони були повідомлені належним чином.

У підготовчому засіданні 02.06.2025 позивач зазначив, що вважає виконаними завдання підготовчого провадження, у зв`язку з чим не заперечує проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.07.2025.

У судове засідання 07.07.2025 представники відповідача не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.

У судових засіданнях суд, заслухавши вступне слово представника прокуратури, з`ясувавши обставини, дослідив в порядку статей 209-210 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) докази у справі.

Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами суд перейшов до судових дебатів.

У судовому засіданні 07.07.2025 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до статті 233 ГПК України.

Судом, відповідно до вимог статей 222-223 ГПК України, здійснювалося повне фіксування судового засідання технічними засобами та секретарем судового засідання велися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Товариство станом на 24.02.2022 було зареєстровано та знаходилось за адресою: 93001, Україна, Луганська область, м. Рубіжне, вул. Почаївська, буд. 11, а майновий комплекс фармацевтичної компанії був розташований в агломерації міст Рубіжне-Сєвєродонецьк Луганської області.

Основним видом економічної діяльності позивача є, зокрема, діяльність за кодом КВЕД 21.10 «Виробництво основних фармацевтичних продуктів» - тобто виробництво готових лікарських засобів та активних фармацевтичних інгредієнтів.

Для здійснення статутної господарської діяльності Товариство до 24.02.2022 мало на праві власності окрім об`єктів нерухомого майна, в яких розміщувалися виробничі потужності, лабораторія контролю якості, й об`єкти рухомого майна, серед яких основна частина це - виробниче обладнання.

24.02.2022 розпочалося широкомасштабне вторгнення на територію України через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській та інших областях підрозділів збройних сил російської федерації з нанесенням ракетно-бомбових ударів та здійсненням нападу на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, а також житлові масиви та інші цивільні об`єкти, з метою окупації та знищення України.

Слід зазначити, що у мережі Інтернет міститься загальновідома та загальнодоступна інформація, у тому числі, оприлюднена у Вікіпедії в статтях «Бої за Рубіжне», «Бої за Сєвєродонецьк» та «Бої за Лисичанськ», а саме про те, що:

- бойові дії між українськими та російськими військами за контроль над містом Рубіжне тривали з 04 березня до 12 травня 2022 року;

- бойові дії між українськими та російськими військами за контроль над містом Сєвєродонецьк тривали з 28 лютого до 24 червня 2022 року;

- бойові дії між українськими та російськими військами за контроль над містом Лисичанськ тривали з 26 лютого до 3 липня 2022 року.

Крім того, що стосується безпосередньо боїв за м. Рубіжне, то із загальновідомої та загальнодоступної інформації, зокрема, наведеної у зазначеній вище статті «Бої за Рубіжне» відомо, що:

- 4, 5, 6, 8, 10 березня 2022 року підрозділи російських військ здійснювали артилерійський обстріл міста;

- станом на 11 березня через місто Рубіжне проходить лінія оборони, підрозділи російських військ обстрілюють усі об`єкти інфраструктури, школи, лікарні, дитячи садки, електромережі, газопроводи; у місті від постійних обстрілів виникають пожежі;

- 23 березня 2022 року авіація російських військ завдала повітряного удару по місту Рубіжне, в тому числі на місто скинуто фосфорну бомбу;

- протягом березня-квітня 2022 року тривають інтенсивні артилерійські обстріли міста, в тому числі підрозділи російських військ обстрілюють житлові квартали та інфраструктуру міста;

- протягом квітня російські окупанти шляхом завдання повітряних авіаударів та артилерійських обстрілів продовжують фактично знищувати місто Рубіжне;

- станом на 15 квітня 2022 року внаслідок постійних та масованих обстрілів місто Рубіжне повністю зруйноване; пошкоджені та зруйновані об`єкти цивільної інфраструктури та житлові будинки.

Що стосується безпосередньо обстрілів м. Сєвєродонецьк, то із загальновідомої та загальнодоступної інформації, зокрема, наведеної у зазначеній вище статті «Бої за Сєвєродонецьк» відомо, що:

- 28 лютого 2022 року підрозділи російських військ розпочали артилерійський обстріл міста Сєвєродонецьк;

- протягом березня-червня 2022 року російські війська здійснювали артилерійські обстріли та авіаційні повітряні обстріли міста Сєвєродонецьк.

Позивач вказує, що з початком широкомасштабної агресії, пов`язаної з нанесенням ракетно-бомбових ударів, зокрема, по агломерації міст Лисичанськ-Сєвєродонецьк-Рубіжне, Товариство змушено було призупинити виробничу діяльність, а керівництво підприємства та більша частина персоналу змушені були евакуюватись до більш безпечних регіонів України та за кордон.

При цьому в умовах постійного обстрілу агломерації міст Лисичанськ- Сєвєродонецьк-Рубіжне демонтувати та евакуювати виробниче обладнання не було можливості.

24 червня 2022 року активні бойові дії в агломерації міст Сєвєродонецьк-Рубіжне припинились внаслідок повної окупації вказаних міст підрозділами збройних сил російської федерації та відходу з вказаного регіону підрозділів Збройних сил України.

Після припинення активних бойових дій у районі агломерації міст Лисичанськ-Сєвєродонецьк-Рубіжне стало можливим відвідування працівниками Товариства, які не евакуювалися та знаходилися на окупованій території, зазначених вище об`єктів нерухомості та фіксація їх стану.

Так, зокрема, начальнику відділу логістики та транспортного забезпечення департаменту контрактного виробництва та логістики Товариства Андрєєву Максиму Олександровичу вдалося наприкінці червня 2022 року відвідати нерухомі об`єкти підприємства та особисто зафіксувати відповідні пошкодження.

З огляду на знищення активів підприємства внаслідок збройної агресії російської федерації та подальших дій окупаційної влади, Товариство звернулося з відповідною заявою до органів Національної поліції України, за результатом розгляду якої 20.07.2022 за фактом знищення майна підприємства відповідні відомості були внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за номером № 0001568 та розпочато розслідування кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 438 «Воєнні злочини» Кримінального кодексу України.

З метою визначення розміру шкоди, завданої виробничим та офісним приміщенням Товариства внаслідок збройної агресії, позивачем замовлено проведення експертних досліджень.

Так, відповідно до висновків експерта від 30.11.2022 №3651/4030-4032, від 23.03.2023 № 3652/318-362, складених Симоненко Вікторією Петрівною (завідувачем сектору будівельно-технічних досліджень Сумського відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса», яка має 1-й кваліфікаційний клас судового експерта), виробничі та офісні приміщення зруйновано повністю; внаслідок неодноразових ракетних, авіаційних та артилерійських влучань, в результаті яких неодноразово виникали пожежі різної ступені тяжкості, що підтверджується на фото та відео слідами горіння - фізично знищений повністю включно з лабораторним обладнанням, офісним обладнанням, обладнанням для контролю якості, лабораторними речовинами та матеріалами, інженерними мережами; руйнації зазнали: дах, стіни, вікна, в приміщеннях зафіксовано факти пожеж, зруйновані несущі стіни та перекриття між поверхами, в приміщенні зруйновані всі комунікації; зазначені вище пошкодження характерні пошкодженням, які виникають в результаті неодноразових ракетних, авіаційних та артилерійських обстрілів, влучань, різнокаліберного озброєння, що супроводжувалися вибухами, детонацією та горінням, (на фото зафіксовано, почорніння, обвуглювання, сажа), що в свою чергу і призвели до руйнації будівель та знищення виробничого обладнання яке в них знаходилося.

З метою визначення ринкової вартості об`єктів оцінки виробничого обладнання позивач замовив проведення незалежної оцінки (експертної оцінки) ФОП Кулигіним А.В. (який діє на підставі Сертифікату суб`єкта оціночної діяльності від 14.03.2023 №139/2023 отриманого від Фонду державного майна України) виробничого обладнання, яке було суттєво пошкоджено (зруйновано) або незаконно привласнено у період з 24 лютого 2022 року по теперішній час в результаті масованих ракетних, артилерійських обстрілів та нанесених авіаударів з боку озброєних військових формувань російської федерації, на дату складання висновку, з урахуванням вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001 № 2658-ІІІ, Методики визначення вартості майна. Харків 2004 ХНДІСЕ МЮ України реєстраційний №12.1.15, Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабміну від 10.09.2003 № 1440, Методикою товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затверджена Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 зі змінами та доповненнями, Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», Міжнародного стандарту фінансової звітності №13 «Оцінка справедливої вартості», Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV, ДСТУ 3993-2000 Товарознавство.

Так, ФОП Кулигіним А.В. виконано звіти про визначення ринкової вартості виробничого обладнання станом на 01.03.2022, а саме:

- відповідно до звіту № 1 вартість рідинного хроматографу LC-2030C Plus становить 1 174 545,90 грн без ПДВ;

- згідно зі звітом № 2 вартість рідинного хроматографу LC-2030C Plus становить 1 174 545,90 грн без ПДВ;

- відповідно до звіту № 3 вартість аналізатора загального органічного вуглецю TOC-L CSN становить 507 524,66 грн без ПДВ;

- згідно зі звітом № 4 вартість рідинного хроматографу LC-2030C з рефрактометричним детектором RID-20 А становить 573 883,53 грн без ПДВ;

- відповідно до звіту № 5 вартість рідинного хроматографу LC-2030C - 521 712,30 грн без ПДВ;

- згідно зі звітом № 6 вартість спектрофотометру УФ ВИД UV-1800 з тримачем довгих прямокутних кювет становить 101 084,67 грн без ПДВ;

- відповідно до звіту № 7 вартість автосамплеру IIS-10 для вводу парової фази, становить 363 799,99 грн без ПДВ;

- згідно зі звітом № 8 вартість рідинного хроматографу LC-2010 СНТ - 304 414,35 грн без ПДВ;

- відповідно до звіту № 9 вартість рідинного хроматографу LC-2050C Shimadzu становить 792 651,28 грн без ПДВ;

- згідно зі звітом № 10 вартість спектрофотометру УФ ВИД UV-1900i Shimadzu становить 220 306,40 грн без ПДВ;

- відповідно до звіту № 11 вартість газового хроматографу GC-2030 AF NEXIS Shimadzu з автоінжектором становить 1 157 854,14 грн без ПДВ;

- згідно зі звітом № 12 вартість рідинного хроматографу LC-2030C становить 1 044 040,80 грн без ПДВ;

- відповідно до звіту № 13 вартість рідинного хроматографу LC-2030C - 1 044 040,80 грн без ПДВ;

- згідно зі звітом №14 вартість спектрофотометру УФ ВИД UV-1800 з тримачем довгих прямокутних кювет становить 129 966,00 грн без ПДВ;

- відповідно до звіту № 15 вартість рулонних дверей становить 153 462,68 грн без ПДВ;

- згідно зі звітом № 16 вартість камери стабільності Модель Labonce-3000-GS, становить 325 227,24 грн без ПДВ;

- відповідно до звіту №17 вартість повністю автоматизованої машини для наповнення капсул NJP- 1200D становить 1 092 896,52 грн без ПДВ;

- згідно зі звітом № 18 вартість тестеру розпадання Model DTG 200і - 230V/50H з комплектом змінних кошиків становить 123 001,69 грн без ПДВ;

- відповідно до звіту № 19 вартість камери стабільності Модель Labonce-1000-GS, становить 172 993,22 грн без ПДВ;

- згідно зі звітом № 20 вартість багатофункціональної фармацевтичної машини - Блок головного приводу з аксесуарами становить 225 866,64 грн без ПДВ;

- відповідно до звіту № 21 вартість міні дезинтегратора становить 63 600,00 грн без ПДВ;

- згідно зі звітом № 22 вартість високо ефективного вологого змішувача та гранулятора становить 162 389,99 грн без ПДВ;

- відповідно до звіту № 23 вартість роторного таблеткового пресу та наборів пуансонів 8-22,4 мм (з фідером, 10 компл 5 мм круглих пуансонів) становить 359 090,18 грн без ПДВ;

- згідно зі звітом № 24 вартість установки з нанесення покриття з плівки модель ВС-5Н становить 364 500,00 грн без ПДВ;

- відповідно до звіту № 25 вартість етикетувальної машини Bausch+Strobel типу ESA 1025 становить 1 067 440,27 грн без ПДВ;

- згідно зі звітом № 26 вартість ламінарного боксу BBS-V 1300, ламінарного боксу BBS-V 1800, повітряного душу для чистих приміщень AS-1P2S, модуля FFU-FFU 1800, модуля FFU-FFU, камери тесту стабільності 400л BJPX-MS 400, установки отримання очищеної води SCSI-1, шафи сушильна вакуумна 50 л BOV-50V становить 295 333,34 грн без ПДВ;

- відповідно до звіту № 27 вартість душу для чистих приміщень KLC-AS, душу для чистих приміщень KLC-AS, рулонних дверей KLC-AS, душу для чистих приміщень KLC-AS становить 258 666,67 грн без ПДВ;

- згідно зі звітом № 28 вартість установки для приготування лікарських засобів становить 1 290 750,00 грн без ПДВ;

- відповідно до звіту № 29 вартість камери стабільності модель Labonce-1000-GS становить 172 993,22 грн без ПДВ;

- згідно зі звітом № 30 вартість лічильника частинок моделі SX-L31 ОТ - 93 446,40 грн без ПДВ;

- відповідно до звіту № 31 вартість витратоміру з розтрубом моделі FL-1, лічильника частинок моделі SX-L310T становить 230 265,00 грн без ПДВ;

- згідно зі звітом № 32 вартість змішувальної блістерної машини, пульсуюч., вакуум. стериліз. становить 665 000,00 грн без ПДВ;

- відповідно до звіту № 33 вартість BOSCH компактної ампульної лінії (складається з 3-х машин) становить 3 733 333,33 грн без ПДВ;

- згідно зі звітом № 34 вартість автоматичної блістерної машини DPP260T1 становить 2 256 000,00 грн без ПДВ;

- відповідно до звіту № 35 вартість автоматичної виробничої лінії упаковки ампул становить 5 056 666,66 грн без ПДВ;

- згідно зі звітом № 36 вартість автономної системи для стерилізації SofitGroup SaTT становить 1 104 688,00 грн без ПДВ;

- відповідно до звіту № 37 вартість багатоступеневого водного дистилятора MS1250-5S становить 2 047 487,00 грн без ПДВ;

- згідно зі звітом № 38 вартість високошвидкісного таблетпресу GZP-40 становить 724 023,76 грн без ПДВ;

- відповідно до звіту № 39 вартість газового хроматографу GC-2030 AF NEXIS Shimadzu становить 1 157 854,14 грн без ПДВ.

- згідно зі звітом № 40 вартість інспекційної машини для ампул Eisai Туре АІМ-288 становить 1 277 980,00 грн без ПДВ;

- відповідно до звіту № 41 вартість інспекційної машини для тестування ампул на герметичність NIKKA Densok Type HDB-2-AS становить 1 365 793,34 грн без ПДВ;

- згідно зі звітом № 42 вартість картонажної машини горизонтального типу XWZT20 становить 1 272 375,00 грн без ПДВ;

- відповідно до звіту № 43 вартість котлоагрегату пелетного автоматичного КПА-100, серійний номер 1740 становить 946 312,00 грн без ПДВ;

- згідно зі звітом № 44 вартість мас-спектрометричної системи (Б/В) - 1 617 426,66 грн без ПДВ;

- відповідно до звіту № 45 вартість повністю автоматичної машини для наповнення капсул NJP-1200D становить 1 092 896,52 грн без ПДВ;

- згідно зі звітом № 46 вартість припливно-витяжної установки внутрішнього виконання GS 13 становить 629 741,02 грн без ПДВ;

- відповідно до звіту № 47 вартість системи виробництва ін`єкційних розчинів становить 2 294 749,50 грн без ПДВ;

- за звітом № 48 вартість системи отримання чистої води 1,5т/год - 2 642 668,00 грн без ПДВ;

- відповідно до звіту № 49 вартість стерилізатора SBM Turbotherm SDT 12 9 15/2F становить 1 770 902,00 грн без ПДВ;

- згідно зі звітом № 50 вартість установки з нанесення покриття моделі GBS-150 становить 414 400,00 грн без ПДВ;

- відповідно до звіту № 51 вартість реактора 1 « 3С FRANSE» (з нержавіючої сталі з облицюванням і нижнім магнітним приводом) становить 417 130,00 грн без ПДВ;

- згідно зі звітом № 52 вартість системи безперервного моніторингу аерозольних часток (комплект) становить 592 111,32 грн без ПДВ.

З огляду на викладене вище, загальний розмір майнової шкоди, завданої позивачу знищенням майна, а саме виробничого обладнання внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, тимчасовою окупацією території України, станом на день проведення зазначених вище експертиз складає 48 641 832,03 грн, що за офіційним курсом валют НБУ станом на 01.03.2022 еквівалентно 1 662 690, 08 доларам США.

Позивач просить суд стягнути розмір майнової шкоди російської федерації в особі міністерства юстиції.

Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 365 ГПК України іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України.

Частина перша статті 79 Закону України "Про міжнародне приватне право" встановлює судовий імунітет, відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.

Міжнародно-правові норми про юрисдикційний імунітет держави уніфіковано у двох конвенціях: Європейській конвенції про імунітет держав, прийнятій Радою Європи 16.05.1972, та Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності, прийнятій резолюцією 59/38 Генеральної Асамблеї 02.12.2004.

Як Європейська конвенція про імунітет держав 1972 року (стаття 11), так і Конвенція ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності 2004 року (стаття 12) передбачають, що Договірна держава не може посилатися на імунітет від юрисдикції при розгляді справи в суді іншої Договірної держави, який зазвичай має компетенцію розглядати справи, які стосуються грошової компенсації (відшкодування) у разі смерті чи заподіяння тілесного ушкодження особі чи заподіяння шкоди майну або його втрати в результаті дій чи бездіяльності держави, якщо така дія чи бездіяльність мали місце повністю або частково на території держави суду.

Відповідно до частини першої статті 11 Конвенції Ради Європи про запобігання тероризму, ратифікованої Верховною Радою України 31.07.2006, Україна вживає таких заходів, які можуть бути необхідними для ефективного, пропорційного й такого, що відраджує, покарання за злочини тероризму.

Згідно зі статтею 13 Конвенції Ради Європи про запобігання тероризму Україна зобов`язана вжити необхідних заходів для захисту й підтримки жертв тероризму, здійсненого на території України.

Відповідно до частини четвертої статті 8 Міжнародної конвенції про боротьбу з фінансуванням тероризму ратифікованої Верховною Радою України 12.09.2002 Україна має зобов`язання щодо створення механізмів компенсації жертвам злочинів тероризму. У той же час, відсутність спеціального визначеного державою механізму компенсації (захисту порушеного права) не може бути підставою для відмови у захисті такого права загальними засобами, передбаченими законом, у тому числі шляхом звернення до суду.

Тож застосування судового імунітету російської федерації та відмова у розгляді по суті позову у цій справі означала би порушення Україною своїх міжнародно-правових зобов`язань відповідно до згаданих Конвенцій щодо боротьби з тероризмом (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 12.10.2022 у справі №463/14365/21).

Судовий імунітет російської федерації не підлягає застосуванню з огляду на порушення нею державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням російською федерацією своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом.

У своїй постанові від 14.04.2022 у справі № 308/9708/19 Верховний Суд дійшов висновку, що на російську федерацію не поширюється судовий імунітет, оскільки "вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено в Статуті ООН". Зокрема, Верховний Суд зазначив, що "такими діями Російська Федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих статтею 2 Статуту ООН, та грубо порушила гарантоване нормами міжнародного права право власності позивача".

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі №990/80/22 російська федерація, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії.

Згідно зі частиною першою статті 1 Статуту ООН Організація Об`єднаних Націй переслідує ціль підтримувати міжнародний мир і безпеку і з цією ціллю вживати ефективні колективні заходи для попередження та усунення загрози світу й актів агресії чи інших порушень миру, і проводити мирними засобами, відповідно до принципів справедливості і міжнародного права, залагодження чи вирішення міжнародних спорів чи ситуацій, які можуть призвести до порушення миру.

Відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 військова агресія російської федерації була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, російську федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України.

Крім того, аналогічних висновків дійшов і Міжнародний суд ООН, який у своєму наказі про забезпечувальні заходи від 16.03.2022 у справі щодо звинувачень у геноциді за конвенцією про попередження та покарання злочину геноциду (Україна проти Російської Федерації) зобов`язав російську федерацію припинити військову агресію проти України.

Також Генеральна Асамблея ООН прийняла Резолюцію ES-12/1 від 24.03.2022, якою додатково засудила військову агресію російської федерації проти України, вимагає від російської федерації припинення військових дій, у тому числі проти атак проти цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засуджує всі порушення міжнародного гуманітарного права та порушення прав людини та вимагає безумовного дотримання міжнародного гуманітарного права, включно із Женевськими Конвенціями 1949 року та Додаткового протоколу І 1977 року до них.

Проте, станом на час розгляду цієї справи російська федерація не виконала приписів (вимог) ані Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022, ані наказу Міжнародного суду ООН від 16.03.2022, та продовжує військову агресію проти України та військові злочини проти цивільного населення та цивільних об`єктів у порушення норм міжнародного права, зокрема Статуту ООН, Женевських Конвенцій 1949 року та Додаткового протоколу I 1977 року до них.

Враховуючи те, що: предметом позову у цій справі є відшкодування збитків, завданих збройною агресією російської федерації проти України; місцем завдання шкоди є територія суверенної держави Україна; вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН, суд дійшов висновку, що судовий імунітет російської федерації у цьому випадку на спірні правовідносини не поширюється.

Звернення Товариства до українського суду наразі є єдиним розумно доступним засобом захисту права, позбавлення якого означало б позбавлення такого права взагалі, тобто не заперечувало б саму сутність такого права.

Подібні правові висновки зроблено у постановах Верховного Суду від 18.05.2022 у справі №428/11673/19, від 18.05.2022 у справі №760/17232/20-ц, від 12.10.2022 у справі №463/14365/21, від 12.10.2022 у справі №463/14366/21.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону України "Про міжнародне приватне право" права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди.

Таким чином, оскільки подія, яка стала підставою для вимог Товариства про відшкодування збитків, мала місце на території України, то застосовним матеріальним законом при розгляді цього спору є матеріальний закон України.

Згідно з Положенням про міністерство юстиції російської федерації, яке затверджено указом президента від 13 жовтня 2004 року №1313, основними завданнями Міністерства юстиції російської федерації є, зокрема, забезпечення в межах своїх повноважень представництва і захисту інтересів російської федерації в судах іноземних держав і міжнародних судових (арбітражних) органах, включаючи Європейський Суд з прав людини і Суд Євразійського економічного розвитку.

За таких обставин, Міністерство юстиції російської федерації у цьому випадку є тим компетентним органом, який уповноважений здійснювати повноваження щодо представництва і захисту інтересів російської федерації в межах цього спору.

Згідно з частиною четвертою статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до пункту 8 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Аналогічні норми містяться також у статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), якою встановлено, що кожний суб`єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема шляхом відшкодування збитків.

Згідно з частиною третьою статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України, яка регулює загальні підстави відповідальності за завдану недоговірну (деліктну) шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до частини першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

До складу збитків включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (стаття 225 ГК України).

Зважаючи на зазначені норми, для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; 2) шкідливого результату такої поведінки збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.

Водночас зі змісту частини другої статті 1166 ЦК України вбачається, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди, яка полягає в тому, що наявність вини заподіювача шкоди не підлягає доведенню позивачем, а саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Отже збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Відповідно до частини першої статті 14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 326 було затверджено Порядок визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, який встановлює процедуру визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії російської федерації, починаючи з 19.02.2014.

Згідно з пунктом 5 Загальних засад оцінки збитків, завданих майну та майновим правам внаслідок збройної агресії Російської Федерації, які є додатком до вказаного вище порядку, оцінка збитків, завданих постраждалим, здійснюється шляхом проведення аналітичної оцінки збитків, стандартизованої, незалежної оцінки збитків або є результатом проведення судової експертизи. Незалежна оцінка збитків проводиться суб`єктами оціночної діяльності - суб`єктами господарювання, визнаними такими Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

До матеріалів справи долучено висновки експерта від 30.11.2022 № 3651/4030-4032, від 23.03.2023 № 3652/318-362 та звіти (52 шт.) про визначення ринкової вартості виробничого обладнання станом на 01.03.2022, що підтверджують розмір матеріальної шкоди, яка була завдана позивачу відповідачем.

Оскільки Товариством доведено та підтверджено наявність всіх елементів складу господарського правопорушення належними, достовірними, допустимими та вірогідними доказами, то позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, враховуючи подані докази, які оцінені судом у порядку статті 86 ГПК України, позов слід задовольнити повністю.

За приписами статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору слід стягнути з відповідача у розмірі 729 627,48 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення понесені ним судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи, а саме:

- витрати, понесені у зв`язку з проведенням незалежної експертної оцінки обладнання Оцінювача ФОП Кулигін А.В. у загальній сумі 180 000,00 грн;

- витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 150 000,00 грн.

Відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Слід зазначити, що позивач подав докази понесення судових витрат разом з позовною заявою.

Частиною першою статті 123 ГПК України передбачено що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (частина третя статті 123 ГПК України).

Частинами першою та другою статті 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Судом встановлено, що представництво відповідача у цій справі здійснювалось адвокатом Гончаровою Я.А.

Документами, що підтверджують повноваження адвоката Гончарової Я.А. та надання правничої допомоги є: копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серія ЛГ № 000259 від 24 листопада 2023 року, договір про надання правничої допомоги та представництво інтересів юридичної особи в суді № 08-04 від 08 квітня 2025 року, рахунок № 1 від 24 липня 2025 року, Акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 24 квітня 2025 року до Договору про надання правничої допомоги та представництво інтересів юридичної особи в суді 08-04 від 08 квітня 2025 року, ордер від 08 квітня 2025 серії ВВ №1047588.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом з тим згідно зі статтею 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Згідно зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом з тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).

Водночас за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 ГПК України).

Натомість положеннями пункту 2 частини другої статті 126 ГПК України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

Враховуючи предмет та підстави позову, виходячи з встановлених обставин, характеру спірних правовідносин та обсягів матеріалів справи, беручи до уваги розгляд цієї справи в порядку загального позовного провадження, а також зважаючи на принципи співмірності та розумності судових витрат, суд вважає за необхідне покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 150 000,00 грн.

Щодо витрат, пов`язаних з проведенням оцінки та експертиз, то слід зазначити таке.

Відповідно до частини першої статті 101 ГПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

У силу приписів пункту 2 частини третьої статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов`язані із проведенням експертизи.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема, ті, які пов`язані із проведенням експертизи покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

До матеріалів справи долучено відповідні висновки експерта та звіти про визначення ринкової вартості обладнання.

Товариство документально підтвердило понесення ним витрат, пов`язаних з проведенням експертиз та оцінки у загальному розмірі 180 000,00 грн, надавши копії таких документів: договору на виконання оціночних робіт від 25.06.2024 № 25-2024; акта від 30.09.2024 № 1; платіжної інструкції від 26.06.2024.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про покладення на відповідача витрат, пов`язаних з проведенням експертизи, у розмірі 180 000,00 грн.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з російської федерації в особі Міністерства Юстиції російської федерації (119991, Російська Федерація, м. Москва, вул. Житня, 14, код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "МІКРОХІМ" (01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, буд. 5, код 13385409) 48 641 832 (сорок вісім мільйонів шістсот сорок оду тисячу вісімсот тридцять дві) грн 03 коп. збитків, 180 000 (сто вісімдесят тисяч) грн 00 коп. витрат на проведення експертизи, 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн 00 коп. витрат на правничу допомогу.

3. Стягнути з російської федерації в особі Міністерства Юстиції російської федерації (119991, Російська Федерація, м. Москва, вул. Житня, 14, код ) на користь Державного бюджету України 729 627 (сімсот двадцять дев`ять тисяч шістсот двадцять сім) грн 48 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07.08.2025.

Суддя О.Г. Удалова