ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" серпня 2025 р. Справа№910/9604/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Ходаківської І.П.

Демидової А.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кратос Україна»

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2025

у справі №910/9604/24 (суддя Васильченко Т.П.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ексфер»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кратос Україна»

про стягнення 239 834,74 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ексфер» (далі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кратос Україна» (далі по тексту - відповідач) про стягнення 239 834,74 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором транспортного експедирування №22-025-Е від 06.12.2022 у встановлений строк не виконав свої зобов`язання за договором в частині повної та своєчасної оплати наданих позивачем послуг, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення заборгованість у розмірі 239 834,74 грн, з яких сума основного боргу в розмірі 205 971,00 грн, пеня у розмірі 24 001,81 грн, інфляційні втрати у розмірі 7278,85 грн та 3% річних у розмірі 2583,08 грн.

Господарський суд міста Києва рішенням від 02.05.2025 у справі №910/9604/24 позовні вимоги задовольнив частково. Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кратос Україна» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ексфер» основний борг у розмірі 205 971,00 грн, пеню у розмірі 14 704, 98 грн, інфляційні втрати у розмірі 6 217, 91 грн, 3% річних у розмірі 1 637, 64 грн та судовий збір у розмірі 3 427, 97 грн.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції встановив, що відповідач, у встановлений договором строк, оплату послуг по рахунках належним чином не здійснив, спливши лише 3 037 222,00 грн, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 205 971,00 грн.

Враховуючи, що факт надання позивачем транспортно-експедиторських послуг та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати отриманих послуг, підтверджені матеріалами справи і не спростовані відповідачем, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості в сумі 205 971,00 грн.

Суд першої інстанції здійснив аналіз змісту положення пункту 3.1 договору та встановив, що сторони узгодили, що відповідач, як замовник, зобов`язаний здійснити передоплату у 100% розмірі протягом 3 (трьох) банківських днів лише з моменту отримання рахунку від експедитора, а відтак необхідним є встановлення факту отримання відповідачем виставлених позивачем до оплати рахунків. Позивачем до позову не було долучено будь-яких доказів направлення рахунків на оплату послуг на електронну адресу відповідача та/або за допомогою засобів факсимільного зв`язку.

У той же час, судом першої інстанції встановлено, що матеріали справи містять копію листа позивача №02/04 від 01.04.2024 адресованого відповідачу, зі змісту якого вбачається, що позивачем здійснено направлення виставлених рахунків на оплату послуг та актів приймання-передачі послуг, засобами поштового зв`язку, що підтверджується накладною №498 від 05.04.2024, фіскальним чеком №498 від 05.04.2024 та описом вкладення №498 від 05.04.2024.

Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що у відповідача виникло грошове зобов`язання щодо сплати транспортно-експедиторських послуг у строк до 11.04.2024 включно і відповідно саме з 12.04.2024 відповідач є таким, що допустив прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відтак, здійснивши перерахунок заявлених позивачем до стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних, з урахуванням вищевикладеного, судом першої інстанції встановлено, що належними до стягнення є пеня у розмірі 14 704,98 грн, інфляційні втрати у розмірі 6 217,91 грн та 3% річних у розмірі 1 637,64 грн, в іншій частині цих позовних вимог суд відмовив.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кратос Україна» звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити процесуальний строк на апеляційне оскарження; скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2025 у справі №910/9604/24 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що між сторонами не було досягнуто згоди щодо порядку та розміру нарахування плати за користування вагонами починаючи з 01.01.2024.

Скаржник вважає, що Експедитором не доведено викладені у позовній заяві обставини, які б підтверджували надання позивачем послуг у вигляді користування вагонами саме у січні-лютому 2024 року на суму 205 971,00 грн.

Апелянт вказує, що відповідно до Рахунку №16 від 05.02.2024 на суму 177 120,00 грн позивачем було нараховано плату за користування вагонами під час перебування на під`їзних шляхах за ставкою 720,00 грн, що суперечить умовам Договору, адже сторонами не було погоджено розміру ставки та умов відшкодування плати за користування вагонами починаючи з 01.01.2024.

Також скаржник вказує, що згідно Акту надання послуг №18 від 16.02.2024 на суму 371 790,00 грн нараховано додаткові збори на суму 43 626,00 грн. Крім того, зазначений акт містить Додаток до Акту надання послуг №18 від 16.02.2024, відповідно до якого по вагонам №№59588335,59558874,59588160,59558809, 59046847, 59558262 дата відправки - 17.01.2024, нараховано додаткові збори у розмірі 43 626,00 грн, однак сторонами не було узгоджено починаючи з 01.01.2024 розміру та порядку відшкодування додаткових витрат.

Крім того, відповідач вважає, що приймаючи рішення у даній справі суд першої інстанції порушив норми матеріального права та процесуального права у зв`язку з тим, що судом не було взято до уваги те, що понаднормовий простій вагонів та станціях відправлення і призначення має підтверджуватися належними доказами. Однак, за посиланням відповідача, позивачем не надано до матеріалів справи документів, визначених Правилами користування вагонами і контейнерами (Відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46, Пам`ятки про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, Актів про затримку вагонів, Актів загальної форми), з яких було б можливо встановити початок та кінець нарахування плати за користування вагонами, її розмір та порядок нарахування, наявність чи відсутність вини відповідача у затримці вагонів.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.05.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кратос Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2025 у справі №910/9604/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 02.06.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кратос Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2025 у справі №910/9604/24 залишив без руху, надав скаржнику десятиденний строк на усунення недоліків апеляційної скарги надавши суду докази сплати судового збору в розмірі 4 113, 56 грн за подання апеляційної скарги.

Скаржник у встановлений строк усунув недоліки апеляційної скарги, шляхом подання відповідного клопотання.

В апеляційній скарзі скаржник просив поновити пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2025 у справі №910/9604/24.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 17.06.2025 задовольнив клопотання та поновив Товариству з обмеженою відповідальністю «Кратос Україна» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2025 у справі №910/9604/24. Відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кратос Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2025 у справі №910/9604/24. Зупинив дію рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2025 у справі №910/9604/24 на час апеляційного провадження. Призначив до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кратос Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2025 у справі №910/9604/24 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно письмового відзиву на апеляційну скаргу позивач заперечує проти апеляційної скарги відповідача, посилаючись на те, що рахунок №16 від 05.02.2024 на суму 177 120,00 грн за користування вагонами у понаднормативний час (період навантаження) на станції Шостка та за користування вагонами під час перебування на під`їзних шляхах на станції Чоп (експ. ЖСР) сформований у повній відповідності до умов Договору, в тому числі і Додаткової угоди №07 від 22.11.2023, тому доводи апеляційної скарги в цій частині необґрунтовані.

Акт наданих послуг №18 від 16.02.2024 на суму 371 790,00 грн складений щодо вагонів №№59588335, 59558874, 59588160, 59558809, 59046847, 59558262, що використовувались для переведення вантажу за маршрутом станція Мена - станція Чорноморськ, тобто відповідає рахунку на оплату №3 від 02.01.2024 на суму 371 790,00 грн, який відповідачем повністю оплачений, а тому, оскільки згідно з п. 3.5 Договору повна оплата рахунку свідчить про погодження відповідача із зазначеною у рахунку вартістю послуг, заперечення відповідача щодо додаткових зборів на суму 43 626,00 грн по Акту наданих послуг №18 від 16.02.2024 є необґрунтовані і не заслуговують на увагу.

Щодо доводів апелянта про порушення норм матеріального та процесуального права у зв`язку з тим, що судом не було взято до уваги те, що понаднормовий простій вагонів та станціях відправлення і призначення має підтверджуватися належними доказами, позивач посилається на абз. 4 п. 2.2.5 Договору, відповідно до якого у разі незгоди «Замовника» з часом перебування вагонів під вантажними операціями та на під`їзних коліях понад встановлений термін, заявлений «Експедитором», і виставленою платою за понад встановлений час, «Замовник» надає «Експедитору» завірені копії залізничної накладної щодо прибуття вагона та квитанцію про прийом вагона до перевезення при його відправленні. Сторони підтверджують, що дані відомості (по прибуттю - штемпель в перевізному документі щодо прибуття на станцію, при відправленні - штемпель в перевізному документі щодо відправлення вагону) мають переважне значення перед даними системи спостереження по залізницях. Жодних зауважень з боку відповідача щодо його незгоди з часом перебування вагонів під вантажними операціями та на під`їзних коліях понад встановлений термін, заявлений «Експедитором», і виставленою платою за понад встановлений час, не надходило, більш того, відповідач не надавав копії транспортних документів, передбачених абз. 4 п. 2.2.5 Договору, що дає підстави вважати про згоду відповідача із встановленою платою у рахунку на оплату №16 від 05.02.2024 на суму 177 120,00 грн.

На виконання ст. 124 ГПК України позивачем повідомлено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, становить 20 000,00 гривень.

Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що 06.12.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ексфер» (далі - експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кратос Україна» (далі - замовник) було укладено договір транспортного експедирування №22-025-Е (далі - договір), за умовами пункту 1.1 якого замовник доручає, а експедитор приймає на себе зобов`язання від свого імені та за рахунок замовника здійснити транспортно-експедиторське обслуговування експортно-імпортних і транзитних вантажів залізничним транспортом по території України, країнах СНД та інших держав (далі по тексту договору - послуги).

Відповідно до пункту 1.2 договору діяльність сторін регламентується діючими правилами «СМГС», міжурядовими та прикордонними залізничними угодами, національним та міжнародним транспортним правом, законодавчими актами України, умовами даного договору.

Згідно пункту 2.1 договору обов`язки експедитора: на підставі письмового запиту (заявки) на перевезення вантажу, направленого замовником факсимільним зв`язком (електронною поштою), узгоджувати з замовником маршрут та умови перевезення вантажу (підпункт 2.1.1). Виступати платником залізничного тарифу, додаткових зборів, інших платежів при перевезенні вантажів по території України, країн СНД та інших держав (підпункт 2.1.3). По заявці замовника, експедитор може надавати послуги з організації та супроводу залізничних перевезень вантажів у залізничних вагонах, у тому числі, надання вагонів для участі в процесі перевезення вантажів замовника (підпункт 2.1.6). В разі потреби, за погодженням сторін, за довіреністю, яку надає замовник, експедитор може здійснювати оформлення перевізних документів (підпункт 2.1.11). Експедитор зобов`язаний здійснювати оплату провізних платежів за пробіг порожніх вагонів за свій рахунок, якщо інше не обумовлено в погодженій заявці (підпункт 2.1.12). Експедитор може надавати замовнику інші транспортно-експедиційні послуги за згодою сторін (підпункт 2.1.13).

Пунктом 2.2.1 договору встановлено, що обов`язком замовника є подання заявки на оплату залізничного тарифу за 3 (три) робочі дні до початку перевезення. Заявка повинна містити наступну інформацію: маршрут перевезення; країна відправлення; країна призначення; найменування вантажу з зазначенням його коду ГНВ (ЄТСНВ) і розмірів (якщо необхідно); рід і приналежність рухомого складу; вага вантажу в одному вагоні; загальний обсяг і період перевезення. Заявка на надання вагонів направляється замовником експедитору за 15 (п`ятнадцять) календарних днів до передбачуваної дати подачі вагонів, експедитор може прийняти або відмовитися письмово від виконання такої заявки. Письмова відмова від виконання заявки надається експедитором замовнику не пізніше ніж 5 (п`ять) календарних днів з дня отримання заявки експедитором. У разі надання письмової відмови пізніше експедитор вважається таким, що не виконав взяті на себе зобов`язання. Замовник може надавати попередню заявку на надання вагонів з подекадними планами відвантаження вагонів за 15 днів до початку місяця перевезення. Заявка на надання вагонів повинна містити наступну інформацію: маршрут перевезення; країна відправлення; країна призначення; станцію відправлення та призначення; вантажовідправника і вантажоодержувача (повно найменування, поштову адресу, залізничний код і, за необхідністю, довідку ЄДРПОУ); тип рухомого складу, в якому буде здійснюватися вантажоперевезення; кількість вагонів (контейнерів); дату відправки (період відправки); найменування вантажу з зазначенням його коду ГНВ (ЄТСНВ) і розмірів (за необхідністю); норма завантаження одного вагону. За погодженням сторін, замовник може направляти на адресу експедитора заявки в інші терміни не обумовлені вище. Експедитор дає письмову згоду або відмову на прийняття до виконання даної заявки. У разі необхідності внесення змін до узгодженої заявки (у тому числі переадресування, зміна маршрутів слідування та інші), замовник надає експедитору змінену заявку для її подальшого розгляду. Експедитор зобов`язаний підтвердити дану заявку або ж дати письмову відмову.

Обов`язком замовника є здійснення своєчасної оплати згідно умов договору, а також відшкодувати витрати експедитора передбачені цим договором при виконанні наданого йому замовником доручення (пункт 2.2.2 договору).

За умовами пункту 2.2.5 договору замовник зобов`язується не пізніше 2 (двох) календарних днів з дня подачі експедитором вагонів здійснити їх навантаження відповідно до Технічних умов навантаження вантажів і здати вантаж до перевезення. Датою подачі вагона під навантаження і датою здачі вантажу до перевезення вважаються календарні дати штемпелів станцій, проставлених в залізничній накладній і квитанції про приймання вантажу. Не пізніше 2 (двох) календарних днів з дня прибуття вагонів у пункт призначення забезпечити вивантаження вантажу та організувати відправку порожніх вагонів до місця, зазначеного експедитором в наданій інструкції. Датою прибуття вагонів у пункт призначення і датою відправлення порожніх вагонів вважаються календарні дати штемпелів, проставлених організацією залізничного транспорту в залізничних накладних. Термін знаходження вагонів на станції (навантаження і вивантаження) обчислюється з дати прибуття на станцію призначення до 24 годин 00 хвилин дати відправлення вагонів зі станції призначення. Перебування вагонів під вантажними операціями та на під`їзних коліях понад встановлений термін обчислюється сторонами в добах, при цьому неповні доби вважаються за повні. У разі незгоди замовника з часом перебування вагонів під вантажними операціями та на під`їзних коліях понад встановлений термін, заявлений експедитором, і виставленої плати, за понад встановлений час, замовник надає експедитору завірені копії залізничної накладної щодо прибуття вагона та квитанцію про прийом вагона до перевезення при його відправленні. Сторони підтверджують, що дані відомості (по прибуттю - штемпель в перевізному документі щодо прибуття на станцію, при відправленні - штемпель в перевізному документі щодо відправлення вагону) мають переважне значення перед даними системи спостереження по залізницях.

Відповідно до пункту 2.2.8 договору замовник зобов`язується компенсувати інші документально підтверджені витрати експедитора, які пов`язані з виконанням цього договору: додаткові платежі і збори, які виникли під час перевезення вантажу, та які невраховані при узгодженні вартості перевезення; витрати, які пов`язані з перевіркою вантажів митними та іншими контролюючими органами; документально підтверджені витрати, що виникли не з вини експедитора.

Сторони мають право на взаємне отримання інформації, необхідної для виконання ними своїх обов`язків за договором (пункт 2.3.1 договору).

Згідно пункту 3.1 договору замовник здійснює 100% передоплату в розмірі заявленого обсягу перевезення вантажів шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок експедитора на підставі виставлених рахунків протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання рахунку від експедитора. Банківські витрати по перерахуванню грошових коштів несе замовник.

За умовами пункту 3.4 договору за прострочення платежу замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період за який сплачується пеня, від невиплаченої суми за кожен день прострочення.

Пунктом 3.5 договору встановлено, що вартість послуг, яка складається, в тому числі з винагороди експедитора та витрат експедитора, зазначається експедитором у рахунках-фактурах, які надаються замовнику, та які є невід`ємною частиною цього договору. Погодженням замовника із зазначеною у рахунку-фактурі вартістю послуг є оплата виставленого рахунку-фактури (в тому числі часткова) або фактична передача вантажу на перевезення. Після фактичного отримання послуг замовником (фактична доставка вантажу відповідно до транспортної накладної) замовник не може посилатись на не узгодження вартості послуг, та у випадку якщо замовник не оплатив 100% передоплату за послуги після отримання вантажу, виставлений рахунок-фактура підлягає повній оплаті, та будь-які заперечення замовника, крім якості надання послуг, не можуть прийматися до уваги.

З урахуванням строків, передбачених законодавством України, експедитором надається повний пакет документів (акт виконаних робіт, податкова накладна) (пункт 3.7 договору).

Відповідно до пункту 3.8 договору з метою оперативної перевірки та узгодження обсягів наданих послуг, копії всіх перерахованих документів можуть бути спрямовані експедитором замовнику, за допомогою засобів електронного та / або факсимільного зв`язку. При відправці документів поштовим зв`язком, датою відправлення вважається дата, зазначена на штемпелі поштової організації. При відправці документів за допомогою електронної пошти, факсимільного зв`язку, датою відправлення вважається дата, зазначена в звіті факсимільного апарату, електронного повідомлення сторони відправника, що містить відомості про надходження повідомлень стороною одержувачем.

Згідно пунктів 3.9 та 3.10 договору замовник зобов`язаний при отриманні копій документів, зазначених у пункті 3.7 цього договору, розглянути їх та, за відсутності мотивованих заперечень, підписати акт прийому-передачі наданих послуг. В разі неотримання експедитором від замовника підписаного акта, або документів, що підтверджують заперечення замовника від підписання акта, протягом 10 днів з моменту його отримання, він вважається прийнятим без змін і підлягає оплаті, в повному обсязі.

Пунктом 3.11 договору встановлено, що замовник оплачує експедитору всі документально підтверджені і включені в акти приймання-передачі наданих послуг додаткові витрати, непередбачені цим договором, але понесені експедитором в ході виконання цього договору.

Експедитор залишає за собою право на коригування вартості раніше наданих послуг, в тому випадку, якщо ці коригування викликані звіркою розрахунків із залізницею або третіми особами, що виконали послугу, на підставі підтверджуючих документів (пункт 3.12 договору).

За умовами пункту 4.1 договору сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором у вигляді відшкодування збитків, заподіяних кожній зі сторін винними діями іншої сторони.

Відповідно до пункту 6.1 договору претензії, що можуть виникнути з цього договору, повинні бути пред`явлені протягом 30-ти календарних днів з дня настання події, що стала підставою для пред`явлення претензії. Претензії з приводу якості надання послуг можуть бути подані протягом чотирнадцяти робочих днів з дати доставки вантажу. У випадку якщо в цей строк претензії не пред`явлено, сторони узгодили, що послуги вважаються прийнятими за якістю в повному обсязі.

Даний договір, підписаний в двох примірниках державною мовою, договір набуває чинності з дати його підписання обома сторонами і діє до 31 грудня 2022 р. Якщо жодна зі сторін за 30 днів до закінчення терміну дії договору письмово не повідомить іншу сторону про розірвання договору, термін його дії буде автоматично продовжуватися на кожний наступний календарний рік (пункт 7.1 договору).

Пунктами 7.2 та 7.3 договору встановлено, що договір може бути змінений, доповнений, а також розірваний за письмовою згодою сторін. Всі зміни та доповнення до цього договору дійсні, якщо зроблені в письмовій формі та підписані уповноваженими на те особами і є невід`ємною частиною цього договору. Договір, підписаний за допомогою факсимільного зв`язку, має силу оригіналу.

21.11.2023 року сторонами було підписано додаткову угоду №06 до договору транспортного експедирування №22-025-Е від 06.12.2022 (далі - додаткова угода №06).

Згідно пункту 4 додаткової угоди №06 розмір плати експедитору при організації перевезення вантажів за користування рухомим складом відповідно до заявок замовника складає: в строк до 31.12.2023: в межах митної території України - 1 152,00 грн (одна тисяча сто п`ятдесят дві гривні 00 копійок), у тому числі ПДВ 175,00 грн (сто сімдесят п`ять грн. 00 копійок) за одну одиницю рухомого складу (хопер-мінераловоз) на добу; поза межами митної території України - 1152,00 грн (одна тисяча сто п`ятдесят дві гривні 00 копійок), ПДВ 0%, за одну одиницю рухомого складу (хопер-мінераловоз) на добу; ПДВ нараховується відповідно до чинного законодавства. Починаючи з 01.01.2024 і по 29.02.2024 (включно) розмір плати експедитору за користування рухомим складом буде переглянуто шляхом підписання окремих додаткових угод за кожен місяць окремо і погоджено сторонами не пізніше останнього робочого дня поточного місяця на наступний місяць.

Пунктом 7 додаткової угоди №06 встановлено, що замовник здійснює авансовий платіж згідно наданого експедитором рахунку (рахунків), що формуються в момент заадресації РС під перевезення на станцію першого навантаження. Замовник зобов`язаний сплатити авансовий платіж за перший місяць користування РС до моменту подачі РС при організації перевезення.

Оплата експедитору нараховується за весь період використання рухомого складу під перевезення з моменту прибуття рухомого складу на станцію навантаження, зазначену в заявках замовника до моменту прибуття рухомого складу на станцію повернення, зазначену в транспортній інструкції експедитора (у тому числі час знаходження рухомого складу за митним кордоном України) (пункт 8 додаткової угоди №06).

Згідно пункту 12 додаткової угоди №06 в межах однієї заявки експедитор складає та надає замовнику акт надання послуг за кожен місяць окремо.

22.11.2023 року сторонами було підписано додаткову угоду №07 до договору транспортного експедирування №22-025-Е від 06.12.2022 (далі - додаткова угода №07).

Відповідно до пункту 1 додаткової угоди №07 експедитор здійснює послуги з надання напіввагонів власного парку під навантаження пшениці та сплату залізничного тарифу та станційних зборів за наступним напрямком: ст. Шостка (328206) Півд-Зах. залізниці - ст. Добра, ТКД DOBRA, код (138719) Словаччина, через ст. Чоп (експ. ЖСР) (380309) - ставка складає: 82859 грн/вагон. Надана ставка враховує оплату залізничного тарифу по УЗ, станційні збори, ставку користування власним вагоном, стеження, винагороду експедитора. Ставка не враховує: вантажно-розвантажувальні роботи, послуги брокера. Нормативний час навантаження/розвантаження вагонів складає 3/5 доби. 3 доби (пільгові) - на навантаження на станції навантаження Шостка П33, 5 діб (пільгові) - на розвантаження вагону з моменту здачі його по станції Чоп-експ. ЖСР Льв. залізниці до моменту виходу вагону на станцію Чоп Льв. залізниці. Понаднормативний час сплачується в розмірі 600,00 (шістсот) грн без ПДВ за добу.

Пунктом 2 додаткової угоди №07 встановлено, що зазначена вище ставка дійсна до 31.12.2023 року.

Додаткова угода, підписана за допомогою факсимільного зв`язку, має силу оригіналу. В усьому іншому, що не суперечить умовам даної додаткової угоди, сторони керуються умовами договору (пункт 5, 6 додаткової угоди №07).

Відповідач звернувся до позивача із заявками на перевезення, за умовами яких просив здійснити перевезення:

1) пшениці, врожаю 2023 року, українського походження, зі станції відправлення Україна, Мена (код станції - 326605) до станції призначення Угорщина, Батієво експ. (382605)/Епершке експ. (009563), одержувач - Randli Agrar Kft.; вага вантажу складає 1200 тон +/- 5%, насипом; тип вагона / контейнера: 20 вагонів мінераловозів; узгоджений тариф за перевезення, у т.ч. вартість залізничного перевезення за вказаним маршрутом складає 90317,00 грн/вагон (т.1, а.с. 23);

2) кукурудзи, врожаю 2023 року, українського походження, зі станції відправлення Україна, Мена (код станції - 326605) до станції призначення Україна, станція Чорноморськ (екс для ОПЗ) (424600), одержувач - АТ «Одеський припортовий завод», вага вантажу складає 360 тон +/- 5%, насипом; тип вагона / контейнера: 6 вагонів мінераловозів; узгоджений тариф за перевезення, у т.ч. вартість залізничного перевезення за вказаним маршрутом складає 87309,00 грн/вагон (т.1, а.с. 116).

На виконання умов заявок та додаткової угоди №07, позивачем на підставі договору було виставлено рахунки на оплату транспортно-експедиторських послуг залізничним транспортом з урахуванням додаткових зборів та винагороди експедитора №180 від 24.11.2023 на суму 615 670,00 грн, №181 від 24.11.2023 на суму 123 134,00 грн, №188 від 18.12.2023 на суму 184 701,00 грн, №182 від 05.12.2023 на суму 191 370,00 грн, №184 від 11.12.2023 на суму 255 160,00 грн, №186 на суму 574 110,00 грн, №177 від 22.11.2023 на суму 673 965,00 грн та №3 від 02.01.2024 на суму 371 790,00 грн.

У зв`язку з поверненням частини порожніх залізничних вагонів та затримок у готовності вагонів до відправлення, позивачем було нараховано та виставлено відповідачу рахунки на оплату транспортно-експедиторських послуг залізничним транспортом та станційних зборів №9 від 25.01.2024 на суму 15 995,00 грн, №11 від 29.01.2024 на суму 12 856,00 грн та №5 від 19.01.2024 на суму 19 194,00 грн, №190 від 20.12.2023 на суму 28 128,00 грн та у зв`язку з понаднормовим простоєм вагонів (період навантаження) на станції Шостка та за користування вагонами під час перебування на під`їзних шляхах станції Чоп (експ. ЖСР), позивачем було виставлено відповідачу рахунок на оплату №16 від 05.02.2024 на суму 177 120,00 грн.

На підтвердження факту надання позивачем відповідачу транспортно-експедиторських послуг залізничним транспортом надані залізничні накладні: №33883638, №33915430, №34048702, №33936659, №33975632, №34069070, №34084475, №33975640, №34005132, №34069062, №34292789, №42330563, №681312, №681304, №681320, №681338, №681353, №681346, №673426, №672964, №672972, №673434, №672055, №672063, №681429, №681411, №681403, №681296, №681288, №681270, №682039, №682054, №682047, №682088, №682070, №682062, №682021, №682013, №682005, №681999; митні декларації: №23UA45U2 від 01.12.2023, №23UA55U7 від 05.12.2023, №23UA10U0 від 18.12.2023, №23UA82U9 від 07.12.2023, №23UA29U2 від 14.12.2023, №23UA68U1 від 21.12.2023, №23UA78U6 від 22.12.2023, №23UA30U5 від 14.12.2023, №23UA31U4 від 14.12.2023, №23UA69U0 від 21.12.2023 та копії фітосанітарних сертифікатів.

За наслідками наданих послуг, позивачем було складено акти надання послуг №180 від 31.12.2023 на суму 123 134,00 грн, №181 від 31.12.2023 на суму 28 128,020 грн, №182 від 31.12.2023 на суму 673 965,00 грн, №1 від 19.01.2024 на суму 191 370,00 грн, №2 від 19.01.2024 на суму 184 701,00 грн, №7 від 19.01.2024 на суму 255 160,00 грн, №3 від 22.01.2024 на суму 19 194,00 грн, №8 від 31.01.2024 на суму 615 670,00 грн, №9 від 31.01.2024 на суму 574 110,00 грн, №11 від 31.01.2024 на суму 15 995,00 грн, №12 від 31.01.2024 на суму 12 856,00 грн, №18 від 16.02.2024 на суму 371 790,00 грн та №19 від 16.02.2024 на суму 177 120,00 грн.

Відповідач свої зобов`язання щодо оплати отриманих послуг виконав частково, сплативши лише 3 037 222,00 грн (з урахуванням розподілу сплачених відповідачем коштів за договором суборенди вагонів №23-005-О від 23.11.2023), що підтверджується платіжними інструкціями №636 від 23.11.2023 на суму 518 400,00 грн, №677 від 01.12.2023 на суму 697 220,00 грн, №688 від 05.12.2023 на суму 123 134,00 грн, №701 від 08.12.2023 на суму 419 615,00 грн, №728 від 19.12.2023 на суму 993 730,00 грн, №745 від 26.12.2023 на суму 786 939,00 грн, №777 від 17.01.2024 на суму 371 790,00 грн, №800 від 22.01.2024 на суму 19 194,00 грн та випискою по банківському рахунку, відкритому в АТ «Сенс Банк» за період з 20.11.2023 по 17.07.2024.

05.04.2024 на виконання умов договору, позивачем було направлено на адресу відповідача лист №02/04 від 01.04.2024 з рахунками на оплату та двома примірниками актів надання послуг, в якому позивач просив відповідача підписати акти надання послуг та направити на адресу позивача по одному примірнику кожного акту.

17.04.2024 відповідачем було направлено на адресу позивача лист №12-04(2)/24 від 12.04.2024, у якому відповідач відмовився від підписання актів надання послуг та додатків до них, з огляду на те, що між сторонами не було погоджено розмір плати за користування вагонами за період з 01.01.2024 по 29.02.2024 та позивач неналежним чином виконував взяті на себе зобов`язання за умовами договору.

24.05.2024 року позивач звернувся до відповідача із претензією №23/05-2 від 23.05.2024, у якій вимагав сплатити наявну заборгованість за наданими по договору послугами у розмірі 205 971,00 грн, а також сплатити 16 151,28 грн - пені відповідно до пункту 3.8 договору, інфляційні втрати у розмірі 1 029,85 грн та 3% річних у розмірі 1 654,52 грн.

У відповідь на претензію позивача, відповідачем було направлено лист №04-06(2)/24 від 04.06.2024, у якому відповідач зазначив, що вимоги претензії не визнає, оскільки між сторонами не було погоджено розмір плати за користування вагонами за період з 01.01.2024 по 29.02.2024, а тому вважає, що між сторонами не було досягнуто домовленості щодо розміру плати за користування вагонами.

Відповідно до частин першої, третьої статті 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями та інше. Перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, інші види транспорту.

Згідно із частинами другою, третьою статті 908 Цивільного кодексу України загальні умови перевезення визначаються Цивільним кодексом України, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно - правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

У відповідності до умов частини п`ятої статті 306 Господарського кодексу України загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства (частини друга, п`ята статті 307 Господарського кодексу України).

Статтею 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" та частиною першою статті 929 Цивільного кодексу України, яка унормовується із статтею 316 Господарського кодексу України, передбачено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Відповідно до частини третьої статті 929 Цивільного кодексу України умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Відносини учасників транспортно-експедиторської діяльності встановлюються на основі договорів. Учасники цієї діяльності вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов взаємовідносин, що не суперечать чинному законодавству.

Відповідно до частин першої та третьої статті 8 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» (далі - Закон) експедитори надають клієнтам послуги відповідно до вимог законодавства України та держав, територією яких транспортуються вантажі, згідно з переліком послуг, визначеним у правилах здійснення транспортно-експедиторської діяльності, а також інші послуги, визначені за домовленістю сторін у договорі транспортного експедирування.

Експедитори за дорученням клієнтів, зокрема, забезпечують оптимальне транспортне обслуговування, а також організовують перевезення вантажів різними видами транспорту територією України та іноземних держав відповідно до договорів (контрактів), згідно з якими сторони мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим та іншими законами України.

Згідно зі статтею 9 Закону за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі.

Істотними умовами договору транспортного експедирування, зокрема, є: розмір плати експедитору; порядок розрахунків.

У разі залучення експедитором до виконання його зобов`язань за договором транспортного експедирування іншої особи у відносинах з нею експедитор може виступати від свого імені або від імені клієнта.

Платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування.

У плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов`язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування.

Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади.

Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні.

Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Відповідно до положень статті 11 Закону експедитор зобов`язаний надавати транспортно-експедиторські послуги згідно з договором транспортного експедирування і вказівками клієнта, погодженими з експедитором у встановленому договором порядку.

За необхідності відступати від вказівок клієнта, зокрема в разі виникнення загрози пошкодження вантажу, безпеці людей і довкіллю, експедитор зобов`язаний попередньо отримати згоду клієнта на таке відступлення. У разі якщо немає можливості попередньо повідомити про це або якщо відповідь на такий запит не отримано експедитором у належний за наявними обставинами строк, експедитор має право діяти на свій розсуд, повідомивши клієнта про свої дії, як тільки таке повідомлення стане можливим.

Договором транспортного експедирування можуть бути передбачені й інші обов`язки експедитора.

Згідно додатку до акта надання послуг №19 від 16.02.2024, позивачем нарахована плата за користування вагонами:

№59953281 - кількість діб 7, ціна з ПДВ 20% 720, 00 грн, загальна вартість 5 040, 00 грн;

№64601248 - кількість діб 8, ціна з ПДВ 20% 720, 00 грн, загальна вартість 5 760, 00 грн;

№64601248 - кількість діб 28, ціна з ПДВ 20% 720, 00 грн, загальна вартість 20 160, 00 грн;

№53188132 - кількість діб 13, ціна з ПДВ 20% 720, 00 грн, загальна вартість 9 360, 00 грн;

№64244551 - кількість діб 8, ціна з ПДВ 20% 720, 00 грн, загальна вартість 5 760, 00 грн;

№64244551 - кількість діб 24, ціна з ПДВ 20% 720, 00 грн, загальна вартість 17 280, 00 грн;

№64232176 - кількість діб 8, ціна з ПДВ 20% 720, 00 грн, загальна вартість 5 760, 00 грн;

№62975644 - кількість діб 28, ціна з ПДВ 20% 720, 00 грн, загальна вартість 20 160, 00 грн;

№59953281 - кількість діб 13, ціна з ПДВ 20% 720, 00 грн, загальна вартість 9 360, 00 грн;

№53188132 - кількість діб 7, ціна з ПДВ 20% 720, 00 грн, загальна вартість 5 040, 00 грн;

№64097348 - кількість діб 24, ціна з ПДВ 20% 720, 00 грн, загальна вартість 17 280, 00 грн;

№64097348 - кількість діб 8, ціна з ПДВ 20% 720, 00 грн, загальна вартість 5 760, 00 грн;

№63447072 - кількість діб 8, ціна з ПДВ 20% 720, 00 грн, загальна вартість 5 760, 00 грн;

№64232176 - кількість діб 13, ціна з ПДВ 20% 720, 00 грн, загальна вартість 9 360, 00 грн;

№62975420 - кількість діб 13, ціна з ПДВ 20% 720, 00 грн, загальна вартість 9 360, 00 грн;

№63447072 - кількість діб 28, ціна з ПДВ 20% 720, 00 грн, загальна вартість 20 160, 00 грн;

№62975644 - кількість діб 8, ціна з ПДВ 20% 720, 00 грн, загальна вартість 5 760, 00 грн;

Згідно з пунктами 8, 9 Правил зберігання вантажів збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо). За зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Згідно пункту 4 Правил відомості плати за користування вагонами, контейнерами складаються на вагони, контейнери, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів, контейнерів у пунктах навантаження та вивантаження та на під`їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, контейнерами.

Час користування вагонами обчислюється з моменту їх передачі вантажовласникові до моменту їх фактичного прийняття від вантажовласника.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач заперечує проти оплати рахунку №16 від 05.02.2024 на суму 177 120, 00 грн та відмовився підписувати акт надання послуг №19 від 16.02.2024 на суму 177 120,00 грн за послуги з плати за користування вагонами під час перебування на під`їзних шляхах замовника/вантажовідправника/вантажоодержувача за вагони зазначені у додатку до акта надання послуг №19 від 16.02.2024, оскільки на його думку сторони не погодили розмір додаткових витрат здійснених Експедитором в інтересах клієнта починаючи з 01.01.2024.

Відповідно до пункту 1 додаткової угоди від 22.11.2023 №07 до Договору №22-025-Е від 06.12.2022 експедитор здійснює послуги з надання напіввагонів власного парку під навантаження пшениці та сплату залізничного тарифу та станційних зборів за наступним напрямком: ст. Шостка (328206) Півд-Зах. залізниці - ст. Добра, ТКД DOBRA, код (138719) Словаччина, через ст. Чоп (експ. ЖСР) (380309) - ставка складає: 82859 грн/вагон.

Надана ставка враховує оплату залізничного тарифу по УЗ, станційні збори, ставку користування власним вагоном, стеження, винагороду експедитора.

Ставка не враховує: вантажно-розвантажувальні роботи, послуги брокера.

Нормативний час навантаження/розвантаження вагонів складає 3/5 доби. 3 доби (пільгові) - на навантаження на станції навантаження Шостка П33, 5 діб (пільгові) - на розвантаження вагону з моменту здачі його по станції Чоп-експ. ЖСР Льв. залізниці до моменту виходу вагону на станцію Чоп Льв. залізниці. Понаднормативний час сплачується в розмірі 600,00 (шістсот) грн без ПДВ за добу.

У пункті 2 додаткової зазначено, що зазначена вище ставка дійсна до 31.12.2023.

Суд першої інстанції, здійснивши аналіз вищевказаного, дійшов вірного висновку, що додатковою угодою визначено вичерпний перелік послуг, які входять у розмір зазначеної ставки, при цьому плата за перебування вагонів під вантажними операціями та на під`їзних коліях у розмір цієї ставки не входять, у зв`язку з чим нормативний і понаднормативний час навантаження/розвантаження вагонів визначені окремим абзацом пункту 1 додаткової угоди №07.

Таким чином, вказаний у пункті 2 додаткової угоди №07 строк дії (до 31.12.2023) стосується ставки, визначеної у розмірі 82 859 грн/вагон, а не вартості понаднормативного часу навантаження/розвантаження вагонів.

Крім того, в акті надання послуг №19 від 16.02.2024 на суму 177 120,00 грн за послуги з плати за користування вагонами під час перебування на під`їзних шляхах замовника/вантажовідправника/вантажоодержувача зазначено ряд вагонів, які були подані 09.12.2023 та прибрані 19.12.2023 - 20.12.2023.

Відповідач заперечуючи проти задоволення позовних вимог із посиланням на аналогічну позицію у постанові Верховного Суду від 20.03.2024 у справі №910/12080/22 вказує про те, що належним і допустимим доказом на підтвердження факту настання відповідних подій затримок вагонів на станції - є акт загальної форми «ГУ-23», складений згідно з додатком №6 до Правил користування вагонами і контейнерами».

У вказаній постанові Верховний Суд дійшов висновків, що відмовляючи у задоволені позову суди попередніх інстанцій виходили зі встановлених ними обставин стосовно того, що ненадання позивачем підписаних між сторонами та залізницею відомостей плати за користування вагонами, Пам`яток про подавання/забирання вагонів, Актів загальної форми, у свою чергу, призвело до того, що суди попередніх інстанцій дійшли висновку щодо недоведеності викладених позивачем у позовній заяві обставин, які б підтверджували надання позивачем послуг у вигляді користування вагонами саме у березні-квітні 2022 року на суму 4 864 015,88 грн.

При цьому, ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не надали належної оцінки тому, що по-перше, Сторони, підписавши Договір до Додаткові умови до нього, які, безпосередньо, є невід`ємними частинами Договору, узгодили порядок нарахування плати за користування вагонами, зокрема визначили підстави нарахування та документи, які визначають порядок такого нарахування; по-друге, суди попередніх інстанцій не врахували, що Сторони намагались вирішувати спір шляхом переговорів, що підтверджується, зокрема, листуванням, що міститься в матеріалах справи; по-третє, суди попередніх інстанцій не дослідили питання щодо початку та завершення надання послуг відповідно до Договору за наявності відповідної Заявки на перевезення, а саме, судами не було встановлено, чи надавались взагалі будь-які послуги Позивачем Відповідачу по Заявці, яка датована лютим 2022 року; по-четверте, суди не звернули увагу на те, що Акти, які містяться в матеріалах справи містять різні за своєю природою види послуг, а саме, надані Акти про надання транспортно-експедиторських послуг в графі "найменування послуг" містять назву послуги "плата за користування вагонами", в той же час Додаток складений до Акту містить назву послуги "Простої у вагонах власних/управління".

Суд апеляційної інстанції звертає увагу скаржника, що на відміну від умов договору між сторонами у справі №910/12080/22, у даній справі сторони в абзаці 4 пункту 2.2.5 договору погодили, що у разі незгоди замовника з часом перебування вагонів під вантажними операціями та на під`їзних коліях понад встановлений термін, заявлений експедитором і виставленої платою, за понад встановлений час, замовник надає експедитору завірені копії залізничної накладної щодо прибуття вагона та квитанцію про прийом вагона до перевезення при його відправленні. Сторони підтверджують, що дані відомості (по прибуттю - штемпель в перевізному документі щодо прибуття на станцію, при відправленні - штемпель в перевізному документі щодо відправлення вагону) мають переважне значення перед даними системи спостереження по залізницях.

Суд першої інстанції правильно встановив, що матеріали даної справи не містять будь-яких доказів щодо незгоди відповідачем з часом перебування вагонів під вантажними операціями та на під`їзних коліях понад встановлений термін, заявлений експедитором, і виставленою платою за понад встановлений час.

Крім того, відповідач не надавав копії транспортних документів, передбачених абз. 4 п. 2.2.5 договору, ні позивачу, ні суду.

Додатково суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у даній справі відповідач не заперечує проти зазначеного часу перебування вагонів під вантажними операціями та на під`їзних коліях понад встановлений термін, заявлений експедитором і виставленої платою, за понад встановлений час, а лише вказує на необхідність позивачу підтвердити доказами (документами) на підставі яких було нараховано плату за понаднормове користування вагонами, в той час як умовами договору сторони погодили, що саме відповідач надає експедитору завірені копії залізничної накладної щодо прибуття вагона та квитанцію про прийом вагона до перевезення при його відправленні, чого останнім зроблено не було.

У даній справі судом досліджено питання щодо початку та завершення надання послуг відповідно до Договору та наявності відповідних Заявок на перевезення.

Факт надання позивачем відповідачу транспортно-експедиторських послуг залізничним транспортом згідно з залізничними накладними, митними деклараціями та копіями фітосанітарних сертифікатів відповідачем не заперечується.

Відповідач не надав доказів заперечення або відмови від прийняття послуг у період їх надання, що вказує на згоду з обсягом та якістю виконаних робіт.

Щодо заперечення відповідача проти акту надання послуг №18 від 16.02.2024 на суму 371 790,00 грн, яким нараховано додаткові збори на суму 43 626,00 грн з якими відповідач не погоджується.

Пунктом 3.5 договору встановлено, що вартість послуг, яка складається, в тому числі з винагороди експедитора та витрат експедитора, зазначається експедитором у рахунках-фактурах, які надаються замовнику, та які є невід`ємною частиною цього договору. Погодженням замовника із зазначеною у рахунку-фактурі вартістю послуг є оплата виставленого рахунку-фактури (в тому числі часткова) або фактична передача вантажу на перевезення. Після фактичного отримання послуг замовником (фактична доставка вантажу відповідно до транспортної накладної) замовник не може посилатись на не узгодження вартості послуг, та у випадку якщо замовник не оплатив 100% передоплату за послуги після отримання вантажу, виставлений рахунок-фактура підлягає повній оплаті, та будь-які заперечення замовника, крім якості надання послуг, не можуть прийматися до уваги.

Даний рахунок сплачений відповідачем в повному обсязі у сумі 371 790,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №777 від 17.01.2024.

Таким чином, заперечення відповідача щодо додаткових зборів на суму 43 626,00 грн по акту наданих послуг №18 від 16.02.2024 правильно визнані судом першої інстанції необґрунтованими та відхилені, оскільки згідно з пунктом 3.5 договору повна оплата рахунку свідчить про погодження відповідача із зазначеною у рахунку вартістю послуг.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідачем прийнято оформлену позивачем податкову накладну №2 від 17.01.2024 на загальну суму 371 790,00 грн, з урахуванням ПДВ на суму 61 965, 00 грн до якої включено позивачем в описі (номенклатурі) товарів/послуг - додаткові збори на суму 36 335,00 грн з ПДВ 20% на суму 7 271, 00 грн (копія податкової накладної міститься в матеріалах справи).

Отже, фактичне прийняття вказаної податкової накладної відповідачем, оплаченої відповідачем позивачу свідчить про згоду відповідача щодо оплати послуг за додаткові збори, визначені в рахунку №3 від 02.01.2024, в якому серед іншого була зазначена окрема вартість послуги з додаткових зборів.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 205 971, 00 грн основного боргу.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 наведеної норми).

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають інфляційні втрати у розмірі 6 217,91 грн та 3% річних у розмірі 1 637,64 грн.

Згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За приписами частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини 2, 3 статті 549 ЦК України).

Відповідно до частини 4 статті 231 ГК України, в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до пункту 3.4 договору за прострочення платежу замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період за який сплачується пеня, від невиплаченої суми за кожен день прострочення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає пеня у розмірі 14 704,98 грн.

Щодо клопотання представника позивача про розподіл судових витрат, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів встановила наступне.

Конституцією України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу (стаття 59).

За статтею 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

За приписами статті 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно положень ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частина 3 статті 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову/апеляційної скарги, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 вказано, що метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Відповідно до частин 1, 3 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно із частинами 1-3 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Оскільки в процедурі спрощеного провадження стадія судових дебатів відсутня, то вимога частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат до закінчення судових дебатів - не може розповсюджуватися на сторін у справі, яка розглядається у спрощеному провадженні. У такому разі підлягає застосуванню інша вимога частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (пункт 4.2.4 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 06.10.2020 у справі №922/376/20).

У відзиві на апеляційну скаргу, поданому до Північного апеляційного господарського суду 04.07.2025 у строк встановлений ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2025 про відкриття апеляційного провадження у даній справі, позивачем зазначено попередній (орієнтовний) розмір витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції становить 20 000,00 грн. Відповідні докази на підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції позивачем подано разом із відзивом.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно із частиною 1 статті 58 ГПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій (частини 1, 2, 4 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI (далі по тексту - Закон №5076-VI).

Згідно із частиною 1 статті 27 Закону №5076-VI договір про надання правничої допомоги укладається в письмовій формі.

Відповідно до статті 30 Закону №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу, позивачем надано копію договору-доручення про надання правничої допомоги від 20.03.2024 (далі - договір), укладеного між Адвокатським бюро «Ольги Пєнязькової» (далі - адвокатське бюро) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ексфер» (далі - клієнт), додаткової угоди №5 від 18.06.2025 до договору-доручення про надання правничої допомоги від 20.03.2024, платіжної інстанції №55 від 18.06.2025 на суму 20 000, 00 грн, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, серії КВ №5271/10 від 29.01.2015 та ордеру на надання правничої (правової) допомоги, серії АА №1598245 від 04.07.2025.

За умовами пункту 1.1 предметом договору є надання адвокатським бюро усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані зі захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів у цивільних, господарських, кримінальних справах, у тому числі представництво інтересів клієнта у кримінальних провадженнях під час досудового слідства та судового розгляду справ.

Відповідно до пункту 2.1 договору адвокатське бюро зобов`язується надати правову допомогу, в тому числі, за окремими дорученнями клієнта. Адвокатське бюро має право представляти права і законні інтереси клієнта у будь-яких державних, правоохоронних органах в тому числі в органах дізнання та досудового слідства, перед третіми особами, в судах та здійснювати професійну діяльність адвокатського бюро згідно з умовами цього договору з усіма правами представника, захисника (адвоката) які передбачені: Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Конституцією України, Цивільним процесуальним кодексом України, Господарським процесуальним кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Кримінальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України. Адвокатське бюро зобов`язується надавати консультативно - правову допомогу клієнту у цивільних, господарських, кримінальних справах, які могли би бути пов`язані з клієнтом незалежно від його процесуального статусу в них (потерпілий, затриманий, підозрюваний, обвинувачений, підсудний, свідок, позивач, відповідач).

Згідно пункту 2.3 договору клієнт зобов`язаний сплатити гонорар адвокатському бюро в розмірі та в строк погоджені між ними; вчасно забезпечувати адвокатське бюро всім необхідним для виконання його доручень, передбачених даним договором, в тому числі документами в необхідній кількості екземплярів, внутрішніми нормативними актами, які регулюють діяльність клієнта, у випадку необхідності транспортними засобами; при вирішенні господарських спорів клієнта з іншими підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами-підприємцями оперативно надавати достовірну інформацію для прийняття правильного рішення, що відповідає нормативним актам; інформувати адвокатське бюро про всі документи та відомі обставини, які можуть мати суттєве значення для прийняття та виконання адвокатським бюро доручення відповідно до цього договору; не вимагати виконання дій, що виходять за межі професійних прав і обов`язків адвокатського бюро.

Пунктами 4.1, 4.2 договору встановлено, що на визначення розміру гонорару адвокатського бюро впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначені обґрунтованого розміру гонорару. Гонорар адвокатського бюро погоджується за взаємною угодою сторін та оформляється додатковою угодою до цього договору.

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до « 31» грудня 2024 року. Цей Договір може бути розірваний згідно вимог чинного законодавства України (пункт 3.1, 3.2 договору).

23.12.2024 між адвокатським бюро та клієнтом було підписано додаткову угоду №3 до договору-доручення про надання правничої допомоги від 20.03.2024 (далі - додаткова угода №3), за умовами пункту 1 якої сторони дійшли згоди викласти пункт 3.1 договору-доручення про надання правничої допомоги від 20.03.2024 у новій редакції, а саме: « 3.1. Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до « 31» грудня 2025 року».

18.06.2025 року між адвокатським бюро та клієнтом було підписано додаткову угоду №5 до договору-доручення про надання правничої допомоги від 20.03.2024 (далі - додаткова угода), за умовами пункту 1 якої, відповідно до пункту 4.2. договору сторони дійшли згоди, що гонорар бюро за підготовку та подання відзиву на апеляційну скаргу у справі №910/9604/24 та представництво інтересів клієнта у суді апеляційної інстанції становить 20 000, 00 грн.

Гонорар бюро, визначений у пункті 1 даної Додаткової угоди, має бути сплачений Клієнтом протягом трьох днів з дня підписання даної додаткової угоди (пункт 2 Додаткової угоди).

У постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що: "Гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру, погодинної оплати. Ці форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону №5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону №5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу".

Разом з цим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

За висновком суду апеляційної інстанції заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним, не співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

У суді апеляційної інстанції адвокатом був підготовлений та поданий відзив на апеляційну скаргу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що правова позиція позивача на стадії апеляційного перегляду рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2025 у справі №910/9604/24 не змінилась у порівнянні із правовою позицією, яку він підтримував у суді першої інстанції.

При зменшенні витрат на правову допомогу враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі у судах першої та апеляційної інстанцій; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні правовідносини у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини (подібна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі №910/20852/20, додаткових постановах Верховного Суду від 16.03.2023 у справі №927/153/22, від 06.05.2025 у cправі №912/909/23).

Отже, позивачем не було витрачено часу на вивчення додаткових джерел права та законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі №911/2737/17.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123 - 130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка стверджує про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування щодо невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

За таких до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи №910/9604/24 у суді апеляційної інстанції, оскільки саме цей розмір витрат на оплату адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а саме за подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина 5 статті 236 ГПК України).

Згідно із частиною 3 статті 13 ГПК України та частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 73, статей 76, 77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із частиною 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частинами 4, 5 статті 236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Салов проти України» від 06.09.2005 Європейський Суд з прав людини наголосив на тому, що згідно ст. 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення від 27.09.2001 у справі «Hirvisaari v. Finland»). У рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення від 09.12.1994 у справі «Ruiz Torija v. Spain»).

У рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

У пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Судом апеляційної інстанції при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні відповіді доводам апелянта із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2025 у справі №910/9604/24 прийняте з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Згідно статті 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги та витрати на професійну правничу допомогу покладаються на апелянта (відповідача).

Керуючись статтями 129, 255, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кратос Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2025 у справі №910/9604/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2025 у справі №910/9604/24 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2025 у справі №910/9604/24.

4. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кратос Україна» (02081, м. Київ, Дніпровська набережна, буд. 23, офіс 309; ідентифікаційний код 44830793) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ексфер» (08502, Київська обл., м. Фастів, вул. Козятинська, буд. 20, кв. 21; ідентифікаційний код 41869021) 5 000, 00 грн (п`ять тисяч гривень 00 копійок) витрат на професійну правничу допомогу.

6. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.

7. Матеріали справи №910/9604/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

8. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді І.П. Ходаківська

А.М. Демидова