РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.08.2025Справа № 910/7187/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Рябокінь Є.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЗОРІЯ К» (36003, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Соборності, буд. 43, ідентифікаційний код 41424643)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦСТРОЙСТАНДАРТ» (03162, м. Київ, просп. Леся Курбаса, буд. 20, ідентифікаційний код 34963693)

про стягнення 58 115 169, 92 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: Григоришен О.О.

від відповідача: не з`явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІЗОРІЯ К» (далі - позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦСТРОЙСТАНДАРТ» (далі - відповідач) про стягнення 58 115 169, 92 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання укладеного між сторонами інвестиційного договору б/н від 16.08.2018 (далі - договір) позивач здійснив платежі на загальну суму 37 776 000, 00 грн, що є еквівалентом 1 401 321, 14 доларів США, однак відповідач свої зобов`язання в частині забезпечення введення об`єкта будівництва (будівля комплексу громадського призначення, орієнтованою площею 45 000, 0 м.кв. в складі станції лінії швидкісного трамваю «Кільцева дорога» літера А, реконструкція якої здійснюється замовником в межах будівельного майданчика, ступінь будівельної готовності якого становить 63 відсотки на дату укладання цього договору) в експлуатацію не виконав, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 58 115 169, 92 грн суми погоджених збитків на підставі пункту 18.10 договору.

Одночасно з позовною заявою позивачем подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «СПЕЦСТРОЙСТАНДАРТ», які знаходяться на всіх рахунках відповідача в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «СПЕЦСТРОЙСТАНДАРТ», у межах суми позову 58 115 169, 92 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.06.2025 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЗОРІЯ К» про вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.06.2025 було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/7187/25, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 02.07.2025.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 09.06.2025 була доставлена до електронного кабінету Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦСТРОЙСТАНДАРТ», 10.06.2025 о 00:25 год, що підтверджується відповідним повідомленням про доставлення процесуального документа.

У підготовчому засіданні 02.07.2025 проголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 16.07.2025, у зв`язку з неявкою відповідача.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 02.07.2025 була доставлена до електронного кабінету Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦСТРОЙСТАНДАРТ», 02.07.2025 о 17:35 год, що підтверджується відповідним повідомленням про доставлення процесуального документа.

У підготовчому засіданні 02.07.2025 судом постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі № 910/7187/25 та призначення її до судового розгляду по суті у судовому засіданні13.08.2025.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 16.07.2025 була доставлена до електронного кабінету Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦСТРОЙСТАНДАРТ», 16.07.2025 о 17:05 год, що підтверджується відповідним повідомленням про доставлення процесуального документа.

Частиною 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи відповідно до ст. 120 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до вимог статей 165, 251 Господарського процесуального кодексу України, відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Приписами частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 13.08.2025 представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити у повному обсязі.

Відповідач не забезпечив явку уповноваженого предстанила у судове засідання, про причини неявки суд не повідомив.

У судовому засіданні 13.08.2025 оголошено вступну та резолютивну частину рішення відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

16.08.20118 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІЗОРІЯ К» (надалі Інвестор, позивач/ТОВ «ВІЗОРІЯ К») та Товариством з обмеженою відповідальністю «СПЕЦСТРОЙСТАНДАРТ» (надалі також - Замовник, відповідач/ТОВ «СПЕЦСТРОЙСТАНДАРТ») було укладено Інвестиційний договір (надалі - Інвестиційний договір).

Відповідно до преамбули Інвестиційного договору сторонами взято до уваги, що Замовник здійснює проект реконструкції будівлі комплексу громадського призначення в складі лінії швидкісного трамваю «Кільцева дорога» по проспекту Леся Курбаса, 20 в Святошинському районі міста Києва, що після прийняття в експлуатацію буде другою чергою торгово-розважального центру «Апрель», розуміючи, що Інвестор має намір та зобов`язується здійснити Інвестицію в розмірі 94 747 164,411 (дев`яносто чотири мільйони сімсот сорок сім тисяч сто шістдесят чотири) гривні 40 копійок, що, згідно офіційного обмінного курсу встановленому Національним банком України (НБУ) на день цього Договору, є еквівалентом 3 452 885 (три мільйони чотириста п`ятдесят дві тисячі вісімсот вісімдесят п`яти доларів США, в тому числі ПДВ, та набути у власність майнові права на всі приміщення (площі) четвертого поверху загальною площею 2 381.3 кв.м. із функціональним призначенням та технічним вирішенням, що дозволить розміщення та експлуатацію кінотеатру із наступним дотриманням норм щодо його експлуатації.

У розділі 1 Інвестиційного договору сторони досягли згоди визначити наступні поняття, що вживаються в Договорі, зокрема:

«Проект» - проектування та реконструкція будівлі комплексу громадського призначення в складі станції лінії швидкісного трамваю «Кільцева дорога» літера А по проспекту Леся Курбаса, 20 (двадцять) у Святошинському районі міста Києва, що після прийняття в експлуатацію буде другою чергою торгово-розважального центру «Апрель» в межах Земельної ділянки у відповідності до затвердженої проектної документації з урахуванням параметрів, визначених в п. 5.10. Договору та в строки, визначені в Графіку будівництва, що є невід`ємним додатком до цього Договору (п.1.1.).

«Об`єкт будівництва» будівля комплекс громадського призначення, орієнтовною площею 45000,0 м.кв, в складі станції лінії швидкісного трамваю «Кільцева дорога» літера А. реконструкція якої здійснюється Замовником в межах Будівельного майданчика, ступінь будівельної готовності якого становить 63 % (шістдесят три) відсотки на дату у кладення цього Договору (п. 1.2).

«Об`єкт інвестування» - майнові права на всі нежитлові приміщення, загальною площею не менше 2381.3 кв. м., що будуть розміщуватися на четвертому поверсі Об`єкту будівництва і будуть представлені приміщеннями відповідно до Проектної документації і Розподільчої відомості. Функціональне призначення завершеною будівництвом та прийнятого в експлуатацію Об`єкту інвестування - під розміщення кінотеатру (п. 1.3.).

«Інвестор» - Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІЗОРІЯ К» ідентифікаційний код в ) що здійснює Інвестицію на підставі цього Договору і набуває у власність Об`єкт інвестування (п. 1.6.).

«Інвестиція» означає грошові кошти, що надані Інвестором для фінансування Будівництва Об`єкту інвестування згідно із цим Договором в сумі, яка наведена вище, в Преамбулі цього Договору. Інвестиція сплачується Інвестором Замовникові частинами, згідно із Графіком будівництва (п. 1.16.).

«Акт допуску» передача Об`єкту інвестування Інвестору для здійснення ним опоряджувальних робіт і пристосування приміщень Об`єкту до здійснення основного функціонального призначення (п. 1.18).

«Торгово-розважальний центр» - це Введений в експлуатацію Об`єкт будівництва (п. 1.19).

«Акт приймання - передачі» - це акт, що підлягає укладенню між Замовником та Інвестором протягом двадцяти днів з дня введення в експлуатацію Об`єкту будівництва, у відповідності до якого Замовник передає Інвестору майнові права на Об`єкт інвестування (п.1.20).

Відповідно до п. 3.1 Інвестиційного договору Інвестор здійснює Інвестицію в придбання майнових прав на Об`єкт інвестування, а Замовник зобов`язується за рахунок отриманої Інвестиції та власних, залучених коштів забезпечити Будівництво та Введення в експлуатацію Об`єкту інвестування в складі Об`єкту Будівництва.

У розділі 3 Інвестиційного договору сторонами узгоджено, що: за цим договором Інвестор здійснює Інвестицію в придбання майнових прав на Об`єкт інвестування, а Замовник зобов`язується за рахунок отриманої Інвестиції та власних, залучених коштів забезпечити Будівництво та Введення в експлуатацію Об`єкту інвестування в складі Об`єкту будівництва (п. 3.1.).

Метою цього Договору Сторони визначають набуття Інвестором в рахунок здійсненої Інвестиції права власності на Об`єкт інвестування завершений будівництвом та прийнятий в експлуатацію в складі Об`єкту будівництва (п. 3.2.).

Цей Договір містить істотні умови договору купівлі-продажу майнових прав і є достатньою і законною підставою набуття (виникнення) та реалізації Інвестором свого права власності на майнові права на Об`єкт інвестування та реєстрації права власності інвестора на такі об`єкти нерухомого майна відповідно до Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 №1127 (зі змінами та доповненнями) чи будь-якого іншого нормативно-правового акту, який визначає (визначатиме) порядок реєстрації прана власності на нерухоме майно. Замовник забезпечує і гарантує, шо виконання нього Договору не призведе до виникнення у Сторін права спільної власності на Об`єкт будівництву, Об`єкт інвестування після введення об`єкту будівництва в експлуатацію чи реєстрації права власності Сторін на Об`єкт будівництва та Об`єкт інвестування (п. 3.3.).

Інвестор вправі самостійно розпоряджатися майновими правами на Об`єкт інвестування із дати укладення цього Договору (п.3.4.).

У п. 6.1 Інвестиційного договору визначено, що сторони погоджуються, що задля досягнення мети Договору Інвестор надає Інвестицію у твердому розмірі, що визначається еквівалентом 3 452 885 (три мільйони чотириста п`ятдесят дві тисячі вісім вісімдесят п`ять) доларів США, в тому числі ПДВ, що на дату підписання цього Договору становить 94 747 164,40 (дев`яносто чотири мільйони сімсот сорок сім тисяч сто шістдесят чотири) гривні 40 копійок, згідно із офіційним курсом гривні до долару США, встановленого НБУ на дату підписання цього Договору («Ліміт суми інвестиції». Сума кожної частини інвестиції, передбаченої в Додатку №2 цього Договору коригується з урахуванням зміни офіційною курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України на день сплати (перерахування) частини інвестиції передбаченої в Додатку № 2 до цього Договору, і в будь-якому випадку не може буту меншою ніж сума встановлена у національній валюті України на момент у кладення Сторонами цього Договору.

Сума частини інвестиції у національній валюті України - гривні, змінена згідно із зміною курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України на день здійснення платежу відповідно до цього пункту цього Договору, додатковому письмовому узгодженню Сторонами не підлягає.

Інвестиція має вноситися частинами, які перераховуватимуться згідно з Додатком №2 до Договору.

За умовами п. 7.1. Інвестиційного договору Інвестор надаватиме Інвестицію шляхом перерахування траншів (платежів) відповідно до графіку, визначеного Додатком № 2 до Договору. Транші повинні бути перераховані протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту складання Сторонами Квартальної звітності, відповідно до п. 8.1. Договору.

Замовник не може вимагати наступного траншу, і жоден наступний транш не буде здійснений до тих пір, доки попередній етап Будівництва та або власне Будівництво не буде звершено у відповідності до Графіку будівництва та обґрунтованих вимог Інспектора, за винятком ситуацій, які були поза контролем Замовника і якщо підтверджено незалежним експертом та твердження та гарантії, зроблені Замовником, які закріплені в статті 1 Договору, є чинними здати відповідного траншу (п. 7.2. Інвестиційного договору).

Згідно з положеннями п. 11.1. Інвестиційного договору Сторони погоджують, що орієнтовний строк «ведення в експлуатацію Об`єкту будівництва - грудень 2019 року. Граничний строк введення Об`єкту будівництва в експлуатацію - червень 2020 року.

Строк відкриття торгово-розважального центру для відвідувачів - не пізніше двох календарних місяців з дати введення Об`єкту будівництва в експлуатацію (п. 11.2. Інвестиційного договору).

У п. 11.4 Інвестиційного договору визначено, що зобов`язання Замовника із передачі права власності Інвестору на Об`єкт інвестування вважається виконаним належним чином за умови, якщо:

Замовник здійснив всі обов`язкові виплати у зв`язку з Введенням в експлуатацію, тобто повністю сплатив внесок на розвиток інженерної, транспортної та соціальної інфраструктури міста Києва, та здійснив всі обов`язкові платежі, що стосуються Будівництва, які можуть вимагати відповідні державні органи та органи місцевого самоврядування у зв`язку із Будівництвом, та за окремим дорученням Інвестора здійснив реєстрацію права власності Інвестор на Об`єкт інвестування;

належним чином виконані всі зобов`язання Замовника щодо Будівельної документації та належним чином виконані всі зобов`язання щодо фінансування будівництва Об`єкту інвестування на ідею цього Договору.

Торгово-розважальний центр після Введення в експлуатацію знаходиться в належному стані, зокрема, відсутні приховані дефекти. Земельна ділянка прибрана та звільнена від будівельного обладнання, яке не використовується для проведення внутрішніх робіт, забезпечена цілодобова охорона Торгово-розважального центру, та на території відсутні будь-які треті особи, в тому числі робітники підрядників, яких наймав Замовник.

Цей Договір відповідно до п. 16.1. вважається укладеним і набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і скріплення печатками. Цей Договір діє протягом строку необхідного для виконання Сторонами своїх зобов`язань, які передбачені цим Договором.

Закінчення строку цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору; та не припиняє зобов`язань, які не були належно виконані протягом строку цього Договору.

Як вбачається із матеріалів справи, 28.03.2019 сторонами укладено Додатковий договір № 1 до Інвестиційного договору, яким виклали абзац 2 Додатку № 2 до Інвестиційного договору в наступній редакції: «Цей графік складено з урахуванням наступного:

Курс долара до гривні - 1 $ = 27,44 грн.

Площа Об`єкту інвестування -2381,3 кв.м.

Інвестиційна вартість 1 м. кв. Об`єкту інвестування - 1408,00 $

Загальна сума інвестиції - еквівалент 3 352 840,40 $ = 92 002 763,78 грн.

Даним Додатковим договором № 1 від 28.03.2019 сторонами також викладено в новій редакції п. 6.1. Договору.

30.06.2020 сторонами укладено Додатковий договір № 2 до Інвестиційного договору, яким сторони домовилися внести зміни до п. 5.13 та п. 11.1 Інвестиційного договору та викласти їх в наступній редакції:

« 5.13 Граничний строк ведення в експлуатацію Об`єкту будівництва визначається відповідно до пункту 11.1».

« 11.1. Граничний строк ведення в експлуатацію Об`єкту будівництва - 31.12.2023 року».

Сторони домовилися зменшити суму Інвестицій Інвестора на 20% та у зв`язку із цим змінити пункт 6.1 Інвестиційного договору та викласти його в такій редакції:

« 6.1. Сторони погоджуються, що для досягнення Мети Договору Інвестор надає Інвестицію у твердому розмірі що складає гривневий еквівалент 2 682 296,32 (два мільйони шістсот вісімдесят дві тисячі двісті дев`яносто шість доларів 32 центи) доларів США, в тому числі ПДВ, згідно з офіційним курсом гривні до долару США, встановленим НБУ на день здійснення платежу (кожної окремої частини платежу) («Ліміт суми інвестиції»).

Інвестор може вносити Суму Інвестиції частинами. Сума Інвестиції вноситься Інвестором не пізніше як після спливу 30 календарних днів після введення в експлуатацію Об`єкту будівництва відповідно до законодавства України.

У випадку сплати Інвестором Інвестиції частинами, сума кожної частини Інвестиції зараховується в загальну суму Інвестиції в еквіваленті доларів США відповідно до офіційного курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України на день сплати (перерахування) такої частини Інвестиції».

За доводами позивача, ТОВ «ВІЗОРІЯ К» на виконання своїх договірних зобов`язань сплатило протягом серпня 2018 - липня 2020 на користь ТОВ «СПЕЦСТРОЙСТАНДАРТ» грошові кошти у сумі 37 776 000,00 грн (1 401 321,14 доларів США), що підтверджується платіжними інструкціями в національній валюті.

Однак, як вказує позивач, відповідач свій обов`язок, визначений умовами пунктами 12.3.14, 12.3.16, 12.3.32 Інвестиційного договору не виконаний.

У позовній заяві позивач зазначає, що листом від 10.05.2024 вих. № 1 звернувся до відповідача із проханням надати звітність щодо будівництва Об`єкту, проінформувати про перспективи Проекту та строки введення в експлуатацію і передачу Об`єкта Інвестору.

На вказаний лист ТОВ «СПЕЦСТРОЙСТАНДАРТ» повідомив позивача листом від 23.05.2024 № 01, що, серед іншого, події в Україні не сприяють дотриманню строків за договором, а введення воєнного стану унеможливило виконання обов`язків Відповідачем, що підтверджується також і листом Торгово-промислової палати від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1.

Листом вих. № 2 від 07.08.2024 позивач повідомив відповідача про припинення Інвестиційного договору та про необхідність ТОВ «СПЕЦСТРОЙСТАНДАРТ» сплати не пізніше 30.09.2024 на користь ТОВ «ВІЗОРІЯ К» суми погоджених збитків у відповідності із п. 18.10. Інвестиційного договору в розмірі здійсненої Інвестором Інвестиції в перерахунку до долару США, яка складає 2 802 642,28 доларів США, що за курсом НБУ на дату цього листа складало 115 914 762, 14 грн. Однак, відповіді на казаний лист позивач не отримав.

А тому позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача суми коштів, яку позивач фактично сплатив відповідачеві, а саме еквівалент в національній валюті суми в розмірі 1 401 321, 14 дол. США, тобто 58 115 169,92 грн.

Разом з тим, у позовній заяві позивач також зазначає, що пред`являючи даний позов до ТОВ «СПЕЦСТРОЙСТАНДАРТ» лише на частину (половину) суми погоджених збитків (на суму фактично сплачених коштів), не відмовляється та не визнає відсутність обов`язку відповідача щодо сплати залишку грошових коштів погоджених збитків.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Частиною 1 ст. 179 Господарського кодексу України визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з рахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 Цивільного кодексу України та ст. 173 Господарського кодексу України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено свободу договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Так, вищевказаний Інвестиційний договір став підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов`язань який відповідно до ст. 173, 174 Господарського кодексу України, ст. 11, 202, 509, 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання його сторонами.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що позивачем на виконання умов Інвестиційного договору від 16.08.2018 року перераховано відповідачу грошові кошти (Інвестицію) у розмірі 1 401 321, 14 дол. США, що еквівалентно - 58 115 169,92 грн, що підтверджується платіжними інструкціями в національній валюті: № 1 від 28.08.2018 на суму 4 600 000,00 грн; № 2 від 29.08.2018 на суму 4 900 000,00 грн; № 3 від 30.08.2018 на суму 4 800 000,00 грн; № 4 від 31.08.2018 на суму 4 100 000,00 грн; № 35 від 26.03.2019 на суму 2 700 000,00 грн; № 38 від 29.03.2019 на суму 2 700 000,00 грн; № 41 від 02.04.2019 на суму 2 656 000,00 грн; № 66 від 30.07.2019 на суму 1 200 000,00 грн; № 72 від 07.08.2019 на суму 3 800 000,00 грн; № 87 від 10.09.2019 на суму 4 450 000,00 грн; № 90 від 16.09.2019 на суму 500 000,00 грн; № 93 від 30.09.2019 на суму 850 000,00 грн; № 38 від 25.06.2020 на суму 140 000,00 грн; № 43 від 30.06.2020 на суму 300 000,00 грн; № 45 від 14.07.2020 на суму 80 000,00 грн.

Пунктами 12.3.14, 12.3.16, 12.3.32. Інвестиційного договору визначено, що Замовник зобов`язаний: інформувати Інвестора про настання будь-яких обставин, які можуть мати негативні наслідки або спричинити затримку або припинення Будівництва належним чином та без будь-яких затримок, проте не пізніше ніж через 24 (двадцять чотири години) після настання таких обставин; узгодити порядок Введення в експлуатацію до завершення Будівництва та повідомити письмово Інвестора про фактичну дату Введення Об`єкту будівництва в експлуатацію, а також письмово повідомити про Дату Відкриття Торгово-розважального центру; забезпечити прийняття Об`єкту будівництва в експлуатацію.

За умовами п.11.1. Інвестиційного договору у редакції Додаткового договору № 2 визначено - Граничний строк ведення в експлуатацію Об`єкту будівництва - 31.12.2023 року».

Як визначено у п. 1.20. Інвестиційного договору - «Акт приймання-передачі» - це акт, що підлягає укладенню між Замовником та Інвестором протягом двадцяти днів із дня Введення в експлуатацію Об`єкту будівництва, у відповідності до якого Замовник передає Інвестору майнові права на Об`єкт інвестування.

Згідно з п. 12.3.17. Інвестиційного договору одним із обов`язків Замовника є підготовка та підписання Акту приймання-передачі Об`єкта інвестування як сукупності майнових прав протягом двадцяти днів після Введення в експлуатацію Об`єкта будівництва.

Суд відзначає що матеріали справи не містять жодних актів та інших документів щодо приймання-передачі майнових прав на Об`єкт інвестування ані в 20-ти денний строк з граничної дати Введення в експлуатацію, ані станом на момент розгляду справи по суті.

За доводами позивача, що жодним чином не спростовано відповідачем, сторонами такі акти не підписувалися, Замовником вказані документи не складено та не надано на підписання Інвестору, Об`єкт будівництва в експлуатацію не вводився, майнові права та право власності ТОВ «ВІЗОРІЯ К» внаслідок цього не зареєструвало.

З огляду на наведене вище, судом встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «СПЕЦСТРОЙСТАНДАРТ» не виконано свого зобов`язання, що передбачене Інвестиційним договором із передачі права власності Інвестору на Об`єкт інвестування.

Правові наслідки порушення зобов`язання встановлено ст. 611 ЦК України, відповідно до якої у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У пункті 16.3 (підпункт «ІІ») Інвестиційного договору зазначено, що Інвестор має право на одностороннє припинення цього Договору, але не зобов`язаний, ініціювати припинення цього Договору, повідомивши про це Замовника не менше, як за 14 (чотирнадцять) робочих днів у випадку, якщо затримка у виконанні Замовником своїх обов`язків становить понад шість місяців відносно строків встановлених цим Договором та Графіком будівництва відповідно.

Пунктом 18.10. Інвестиційного договору передбачено, що у випадку прострочення Замовником більше ніж на шість місяців граничного строку введення в експлуатацію Об`єкту будівництва і прийняття Інвестором у зв`язку з цим рішення про припинення Договору, Інвестор має право на компенсацію суми погоджених збитків. Ця умова не застосовується, якщо діяльність ТРЦ фактично здійснюється під час оформлення Замовником сертифікату відповідності. Цим Договором Сторони досягли згоди, що сума погоджених збитків, які підлягають безумовній компенсації Замовником Інвестору за вказане прострочення, становить подвійну суму фактично здійсненої Інвестором Інвестиції в перерахунку до долару США за курсом НБУ на дату звернення.

Як вбачається із матеріалів справи позивач листом від 10 травня 2024 р. вих. № 1 звернувся до відповідача із проханням надати звітність щодо будівництва Об`єкту, проінформувати про перспективи Проекту та строки введення в експлуатацію і передачу Об`єкта Інвестору.

Листом від 23.05.2024 № 01 ТОВ «СПЕЦСТРОЙСТАНДАРТ» повідомив що, серед іншого, події в Україні не сприяють дотриманню строків за договором, а введення воєнного стану унеможливило виконання обов`язків відповідачем, що підтверджується також і листом Торгово-промислової палати від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1.

У свою чергу, позивач керуючись п. 16.3. Інвестиційного договору, повідомив відповідача листом № 2 від 27.08.2024 про припинення Інвестиційного договору та про необхідність ТОВ «СПЕЦСТРОЙСТАНДАРТ» сплати не пізніше 30.09.2024 на користь ТОВ «ВІЗОРІЯ К» суми погоджених збитків у відповідності із п. 18.10. Інвестиційного договору в розмірі здійсненої Інвестором Інвестиції в перерахунку до долару США, яка складає 2 802 642,28 доларів США, що за курсом НБУ на дату цього листа складало 115 914 762, 14 грн.

Оскільки факт невчасного виконання відповідачем умов Інвестиційного договору встановлений судом та відповідачем не спростований аргументованими доказами, останній є таким, що порушив своє договірне зобов`язання, тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми коштів, сплаченої замовнику, еквівалент в національній валюті суми в розмірі 1 401 321, 14 дол. США, що складає 58 115 169,92 грн є правомірними.

Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, за змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.06.2021 року в справі від 22.02.2024 року в справі № 915/1723/21, від 28.09.2023 року в справі № 910/19206/21, від 28.09.2022 року в справі № 910/1539/21 (910/9303/21) та від 18.05.2021 року в справі №916/2255/18.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності. Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07.07.2021 року в справі № 916/2620/20, від 04.12.2019 року в справі № 917/2101/17, від 18.11.2019 року в справі № 902/761/18 та від 23.10.2019 року в справі № 917/1307/18.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") наголошено, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.12.2023 року в справі № 910/14817/22, від 05.12.2023 року в справі № 920/659/22, від 01.12.2020 року в справі № 904/1103/20 та від 25.06.2020 року в справі № 924/266/18.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

В контексті наведеного суд зазначає, що відповідачем під час розгляду справи не надано жодних належних доказів на спростування доводів позивача та виконання умов Інвестиційного договору.

Судом також взято до уваги доводи позивача, що розділ 14 Інвестиційного договору містить порядок та строки дій сторін у випадку настання обставин непереборної сили, яких за твердженнями позивача, відповідач не дотримався.

Так, пунктом 14.2. Інвестиційного договору встановлено, що у разі виникнення обставин непереборної сили, а саме війни, оголошення військового стану (п.п. 2 п. 14.1.) сторона, на виконання зобов`язань якої вони впливають, не пізніше як у тридцяти денний термін, письмово, інформує про це іншу сторону.

Відповідно до п. 12.3.14. Інвестиційного договору Замовник зобов`язаний інформувати Інвестора про настання будь-яких обставин, які можуть мати негативні наслідки або спричинити затримку або припинення Будівництва належним чином та без будь-яких затримок, проте не пізніше ніж через 24 (двадцять чотири години) після настання таких обставин.

Однак, матеріали справи не місять жодних доказів, щодо дотримання вказаних вище умов Інвестиційного договору з боку відповідача.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про належне виконання свого обов`язку чи відсутність у нього обов`язку сплатити заявлені до стягнення грошових коштів.

Приймаючи до уваги вищевикладене в сукупності, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦСТРОЙСТАНДАРТ» (03162, м. Київ, просп. Леся Курбаса, буд. 20, ідентифікаційний код 34963693) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЗОРІЯ К» (36003, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Соборності, буд. 43, ідентифікаційний код 41424643) грошові кошти у сумі 58 115 169 грн 92 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 697 382 грн 04 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14.08.2025.

Суддя Л.Г. Пукшин