РІШЕННЯ

Іменем України

06 серпня 2025 року м. Чернігівсправа № 927/533/25

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Кузьменко Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання) справу

за позовом: виконувача обов`язків керівника Козелецької окружної прокуратури (), вул. Євгена Лоскота, буд. 1, смт Козелець, 17000

в інтересах держави в особі

позивача: Територіального управління Служби судової охорони у Чернігівській області (), вул. Княжа, буд. 16, м. Чернігів, 14000

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтекс Інвест" (), вул. Мандриківська, буд. 47. оф. 206/2, м. Дніпро, Дніпропетровська обл., 49600

про стягнення 27461,71 грн

представники сторін не викликались;

Суть спору. Позиції учасників справи, їх заяви і клопотання та процесуальні дії суду щодо розгляду справи.

До Господарського суду Чернігівської області надійшла позовна заява виконувача обов`язків керівника Козелецької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Територіального управління Служби судової охорони у Чернігівській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтекс Інвест" про стягнення 27461,71 грн, з яких: 23760,00 грн коштів, сплачених на виконання умов договору, 1013,25 грн інфляційних втрат, 244,35 грн 3% річних, 2444,35 грн пені.

Прокурор у прохальній частині позову просив також стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.

Вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до договору поставки № СК 57/191/27-22 від 13.12.2022 позивачем оплачено вартість товару, однак відповідач визначений договором товар покупцю у повному обсязі не передав, а тому відповідач на підставі ст. 670 ЦК України зобов`язаний повернути позивачу кошти за недопоставлений товар - дизельного палива в кількості 440 літрів на суму 23760,00 грн, а також сплатити штрафні санкції та інші нарахування за прострочення виконання зобов`язання.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 29.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання). встановлено сторонам строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечень.

Ухвала суду від 29.05.2025 надіслана прокурору, позивачу та відповідачу до електронних кабінетів ЄСІТС 29.05.2025 о 13:24, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

В розумінні положень ст. 242 ГПК України сторони повідомлені належним чином про розгляд справи в суді, встановлені строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечень.

Відповідач своїм правом на подання відзиву у визначений судом строк не скористався, відзиву на позов не надав, як і не надав жодних доказів у справі. Так само від відповідача не надходило клопотань (заяв) і щодо продовження встановленого судом процесуального строку для подання відзиву.

Зважаючи на принципи диспозитивності, змагальності господарського судочинства та рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також достатність часу, наданого учасникам справи для розумної реалізації своїх процесуальних прав у господарському процесі, у тому числі права на судових захист, рішення приймається за наявними матеріалами справи на підставі частини 9 статті 165, частини 2 статті 178 ГПК України.

В силу вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення розумний строк в рішенні у справі Броуган та інші проти Сполученого Королівства роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

З огляду на перебування судді Кузьменко Т.О. у відпустці, приймаючи до уваги принцип незмінності складу суду, враховуючи положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України, строк розгляду справи № 927/533/25 слід вважати розумним через об`єктивно обумовлені обставини, що потребували більшого часу розгляду справи, ніж той, що встановлений ст. 248 ГПК України, задля правильного її вирішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

16.12.2022 Територіальним управлінням Служби судової охорони у Чекрнігівській області на веб-порталі публічних закупівель «Prozorro» оприлюднено оголошення про закупівлю дизельного пального (скретч-карток) (код ДК 021:20-9 Нафта і дистилянти) очікуваною вартістю відповідно 49680,00 грн (ідентифікатор закупівель UA-2022-12-16-001392-а), без використання електронної системи. Вказана закупівля проводилась за кошти Державного бюджету.

13.12.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтекс Інвест» (далі - Постачальник) та територіальним управлінням Служби судової охорони у Чернігівській області (далі Покупець) укладено договір поставки № СК57/191/27-22 (далі Договір).

Відповідно до умов Договору:

п. 1.1. Постачальник приймає на себе зобов`язання передати Покупцю у власність Товар, а Покупець зобов`язується сплатити і прийняти вказаний Товар.

п.1.2. Найменування Товару: 09130000-9 Нафта і дистилянти (Дизельне паливо).

п. 1.3. Одиниця виміру: літр.

п. 1.4. Кількість: згідно накладних на товар.

п. 1.5. Відпуск Товару з АЗС здійснюється за довірчими документами (скретч-картки) на отримання товару відповідно «Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1997.

п. 2.1.Товар вважається переданим Постачальником і прийнятим Покупцем по кількості і якості з моменту фактичного отримання Товару згідно з умовами Договору.

п. 3.1. Ціна 1 літра Товару: згідно накладних на Товар.

п. 3.2. Загальна сума Договору: 49680,00 грн, у т.ч. ПДВ.

п. 4.1. Умови оплати: оплата Товару здійснюється Покупцем в національній валюті України в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на рахунок Постачальника в день виписки рахунку фактури та накладної на Товар. Ціна одного літру товару вказується у рахунку фактурі та накладній і дійсна протягом дня їх виписки.

п. 5.1. Строк поставки Товарів до закінчення термін дії довірчого документу (скретч-картки).

п. 5.2. Місце поставки (передачі) товарів:

п.п. 5.2.1. Передача Покупцю товару за цим Договором здійснюється на АЗС Постачальника шляхом заправки автомобілів Покупця при пред`явленні довіреними особами Покупця скретч-картки.

п.п. 5.2.2. Скретч-картка є підставою для видачі (заправки) з АЗС вказаного у карті об`єму і марки товару, після чого всі обов`язки сторін по погашених скретч-картках вважаються виконаними, при цьому Постачальник не може передати Покупцю товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж зазначено в скретч-картці.

п. 5.3. Умови постачання Товару самовивезення. Покупець зобов`язується отримати Товар на АЗС до закінчення терміну дії довірчого документу, який зазначений на довірчому документі.

п. 7.2. Види порушень та санкції за них, установлені Договором: за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим Договором, сторони несуть відповідальність шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного стороною зобов`язання за кожен день прострочення.

п. 10.1. Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання сторонами та його скріплення печатками Сторін (за умови наявності печатки у сторони) та діє до 31.12.2022, а частині оплати за поставлений товару, у тому числі зобов`язань щодо поставки товару до повного виконання сторонами узяти на себе зобов`язань.

На виконання умов договору та відповідно до видаткової накладної №0057/0000316 від 31.12.2022 відповідачем передано позивачу скретч-картки на дизпаливо Energy в кількості 920,00 літрів на загальну суму 49680,00 грн, яке оплачений Позивачем у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 456 від 13.12.2022.

На вказану суму позивач отримав скретч-картки на дизельне паливо, номіналом 20 л та 15 л.

Як зазначає прокурор, починаючи із січня 2025 року відповідач припинив поставку дизельного палива, в доказ чого надано акти перевірки виконання умов договору закупівлі від 14.01.205, 25.02.2025 та 11.04.2025.

Станом на 19.05.2025 відповідач не поставив позивачу 440 літрів дизельного палива на суму 23760,00 грн за 25 скретч-картками, а саме: 34, 35, 33, 32, 31, 30, 29, 28, 27, 26, 24, 74, 28, 27, 26, 24, 74, 75, 482, 79, 78, 77, 76, 75, 74.

Територіальним управлінням Служби судової охорони в Чернігівській області направлялись листи до ТОВ «Інтекс Інвест» № б/н від 14.02.2025, № 55.22-105 від 28.03.2025 з вимогою повідомити, які мережі АЗС на території Чернігівської області зможуть здійснити заправку дизельним паливом за скретч-картками.

Відповідач отримав листи позивача, а саме лист № б/н від 14.02.2025 відповідав отримав 18.02.2025, що підтверджується відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення № 201, лист № 55.22-105 від 28.03.2025 03.04.2025, що підтверджується відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення № 981.

Відповіді на листи Позивача Відповідач не надав.

З огляду на те, що відповідач неналежно виконував свої зобов`язання прокурором нараховано та пред`явлено до стягнення 244,11 грн 3% річних, 2444,35 грн пені за період прострочення з 15.01.2025 по 19.05.2025, 1013,25 грн інфляційних нарахувань за період прострочення з січня 2025 по квітень 2025.

Підставою для звернення до суду за захистом порушених прав позивача стало те, що відповідач взяті на себе зобов`язання у повному обсязі не виконав, не забезпечив наявність пального за першою вимогою замовника по факту пред`явлення талонів та не передав замовнику товар у повному обсязі у кількості, за якістю і на умовах встановлених договором, зокрема пального в обсязі 440 літрів вартістю 23760,00 грн.

Підстави представництва прокурором інтересів держави в особі Територіального управління Служби судової охорони у Чернігівській області.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Згідно з частиною 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або у разі відсутності такого органу.

Наявність вказаних обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті.

Відповідно до частини 4 цієї статті Закону наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року в справі № 912/2385/18.

У цій справі Прокурор звернувся до Господарського суду Чернігівської області в інтересах держави в особі Територіального управління Служби судової охорони у Чернігівській області. В обґрунтування звернення із вказаним позовом Прокурор зазначає, що неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за укладеним між сторонами договором призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів, порушило економічні (майнові) інтереси держави у бюджетній сфері.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 у справі № 826/13768/16, погоджуючись з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, зазначила, що за змістом ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

Нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, зокрема, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Верховний Суд звернув увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 5 Бюджетного кодексу України бюджетна система України складається з державного бюджету та місцевих бюджетів. Місцевими бюджетами є бюджет Автономної Республіки Крим, обласні, районні бюджети та бюджети місцевого самоврядування.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 7 Бюджетного кодексу України бюджетна система України ґрунтується на принципах ефективності та результативності - при складанні та виконанні бюджетів усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення цілей, запланованих на основі національної системи цінностей і завдань інноваційного розвитку економіки, шляхом забезпечення якісного надання публічних послуг при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів.

Згідно з ч. 5 ст. 22 Бюджетного кодексу України головний розпорядник бюджетних коштів здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі; здійснює контроль за повнотою надходжень, взяттям бюджетних зобов`язань розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачами бюджетних коштів і витрачанням ними бюджетних коштів, тощо.

Правовий статус розпорядників бюджетних коштів, їх повноваження та відповідальність визначені положеннями статті 22 БК України та підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228 «Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ» (далі - Постанова № 228).

У свою чергу, головний розпорядник бюджетних коштів, зокрема отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань; затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством.

Пунктом 18 частини 1 статті 2 БК України передбачено, що головні розпорядники бюджетних коштів - бюджетні установи в особі їх керівників, які відповідно до статті 22 цього Кодексу отримують повноваження шляхом встановлення бюджетних призначень.

Відповідно до абзацу 3 пункту 7 Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228, розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня - розпорядник, який у своїй діяльності підпорядкований відповідному головному розпоряднику та (або) діяльність якого координується через нього.

Поняття та функції розпорядників бюджетних коштів визначені підпунктом 47 статті 2 БК України, згідно з яким розпорядник бюджетних коштів - бюджетна установа в особі її керівника, уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення витрат бюджету (постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 922/3095/18 від 13.11.2019, у справі № 922/3013/18 від 23.10.2019).

Бюджетне асигнування - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов`язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження. Бюджетне зобов`язання - будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому. Бюджетне призначення - повноваження головного розпорядника бюджетних коштів, надане цим Кодексом, законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), яке має кількісні, часові і цільові обмеження та дозволяє надавати бюджетні асигнування (пункти 6, 7 та 8 частини першої статті 2 БК України).

Відповідно до п. 1.2. Положення про територіальне управління Служби судової охорони в Чернігівській області, затвердженого Головою Служби судової охорони 10.03.2020, управління є територіальним підрозділом Служби судової охорони. Управління є юридичною особою, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, самостійний баланс та рахунки в органах Державної казначейської служби України.

Основними функціями Управління з-поміж інших, що визначені п. 3 Положення, є організація фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку в Управлінні (п. 3.7. Положення); складання оперативної, квартальної, річної фінансової та бюджетної звітності й подання її в установлені терміни до центрального органу управління Служби, Державної казначейської служби України та інших органів (п. 3.8. Положення); організація й забезпечення заходів, спрямованих на державне забезпечення особистої безпеки суддів та членів їх сімей (п. 3.21. Положення); організація і здійснення в установленому порядку матеріально-технічного та ресурсного забезпечення діяльності Управління, зокрема, приміщеннями, засобами зв`язку, транспортними засобами, спеціальними засобами, пально-мастильними матеріалами, іншими видами матеріально-технічних ресурсів, необхідних для виконання покладених на Управління завдань (п. 3.29. Положення); організація претензійної та позовної роботи Управління, здійснення контролю за її проведенням (п. 3.17. Положення); організація роботи, пов`язаної з укладанням договорів, участь у підготовці та виконання договірних зобов`язань, забезпечення захисту майнових прав і законних інтересів Управління (п. 3.18. Положення);

Територіальне управління Служби судової охорони в Чернігівській області є стороною Договору, а отже діє як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня (отримувач бюджетних коштів) та є замовником зазначеного товару в обсязі та в межах видатків, що визначені розпорядниками бюджетних коштів вищого рівня.

Відтак, у спірних правовідносинах Територіальне управління Служби судової охорони в Чернігівській області, яке зобов`язане забезпечити раціональне та максимально ефективне використання бюджетних коштів, є уповноваженим на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів держави, інтереси якої порушені Відповідачем по справі.

До подання вказаної позовної заяви до суду, 04.04.2025 Козелецькою окружною прокуратурою до Територіального управління Служби судової охорони в Чернігівській області скеровано листа № 50-77-1450ВИХ-25 у якому викладено порушення інтересів держави у зв`язку із неналежним виконанням Відповідачем своїх зобов`язань за Договором. Крім того, вказаним листом запитано інформацію щодо вжитих Територіальним управлінням Служби судової охорони в Чернігівській області з метою усунення порушень, допущених неналежним виконанням договірних зобов`язань.

За результатами опрацювання листа Територіальним управлінням Служби судової охорони в Чернігівській області листом - відповіддю від 16.04.2025 № 1489-25 поінформовано Козелецьку окружну прокуратуру про не вжиття заходів з метою стягнення коштів (у т.ч. штрафних санкцій) з TOB «Інтекс Інвест» та не повідомлено про наміри вживати такі заходи у подальшому.

Вказане свідчить про неналежне здійснення Територіальним управлінням Служби судової охорони в Чернігівській області заходів щодо захисту інтересів держави та призводить до порушення інтересів держави у бюджетній сфері та у сфері публічних закупівель і, відповідно до положень ст. 131-1 Конституції України, покладає на органи прокуратури обов`язок здійснювати представництво інтересів держави в суді, шляхом пред`явлення даного позову.

З урахуванням наведеного, прокурором дотримано приписи ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» при зверненні до суду з даним позовом. Про виявлені порушення вимог законодавства прокурором заздалегідь проінформовано Позивача та надано достатньо часу для реагування на стверджуванні прокурором порушення інтересів держави.

У порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор листом №50-77-2167вих-25 від 19.05.2025 повідомив позивача про намір подати позов в інтересах держави в особі Територіального управління Служби судової охорони в Чернігівській області про стягнення з відповідача заборгованості на суму 23760,00 грн та стягнення штрафних санкцій в сумі 3327,70 грн (а.с.53).

Наявність у прокурора підстав захисту інтересів держави в межах даної справи сторонами під сумнів не ставиться.

За таких обставин у їх сукупності, суд дійшов висновку про доведення з боку прокурора бездіяльності Територіального управління Служби судової охорони в Чернігівській області, як підстави для звернення органу прокуратури до суду за захистом інтересів держави та про наявність підстав для звернення прокурора з цим позовом до суду.

Нормативно-правове обґрунтування, оцінка доказів та висновки суду.

Приписами статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (статті 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (стаття 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (стаття 525 ЦК України).

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони відповідно до статті 6 цього Кодексу є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Укладений між сторонами договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав і обов`язків.

Суд при вирішенні спору враховує, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а правовідносини, що склалися між сторонами, підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України .

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 633 ЦК України).

Відповідно до приписів статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Судом встановлено, що предметом спірного договору є саме поставка товару - паливно-мастильних матеріалів. Натомість скреч-картки, у розумінні пункту 1.5. укладеного правочину, - є лише документом, який надає замовнику право на отримання товару.

Відповідно до пункту 9 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1442, торгівля нафтопродуктами, призначеними для відпуску споживачам, здійснюється через мережу автозаправних станцій, автогазозаправних станцій та автогазозаправних пунктів. Розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в установленому законодавством порядку. Разом із продукцією споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару.

За пунктом 3 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року № 281/171/578/155, талон - це спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

Відповідно до п. 10.3.3.1. Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року № 281/171/578/155, форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона. При цьому необхідними елементами змісту талона є його серійний та порядковий номери.

Отже, скретч-картка (як установлена емітентом форма бланку талону на відпуск пального) за приписами чинного законодавства є документом, який засвідчує право його власника отримати паливно-мастильні матеріали на АЗС.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем платіжним дорученням № 456 від 13.12.2022 здійснено оплату 920 літрів дизельного палива на загальну суму 49680,00 грн, відповідно до видаткової накладної № 0057/0000316 від 13.12.2022.

Станом на 19.05.2025 відповідач не поставив позивачу 440 літрів дизельного палива на суму 23760,00 грн за 25 скретч-картками, а саме: 34, 35, 33, 32, 31, 30, 29, 28, 27, 26, 24, 74, 28, 27, 26, 24, 74, 75, 482, 79, 78, 77, 76, 75, 74.

Як зазначає прокурор, починаючи із січня 2025 року відповідач припинив поставку дизельного палива, в доказ чого надано акти перевірки виконання умов договору закупівлі від 14.01.205, 25.02.2025 та 11.04.2025.

Територіальним управлінням Слуюжи судової охорони в Чернігівській області направлялись листи до ТОВ «Інтекс Інвест» № б/н від 14.02.2025, № 55.22-105 від 28.03.2025 з вимогою повідомити, які мережі АЗС на території Чернігівської області зможуть здійснити заправку дизельним паливом за скретч-картками.

Відповідачем не надано відповіді на листи позивача щодо переліку мереж АЗС на території Чернігівської області, які можуть здійснювати заправку дизельним пальним за скретч-картками.

Судом визначено правову природу сплаченої позивачем суми коштів у розмірі 23760,00 грн, щодо якої між сторонами виник спір, саме як попередня оплата, тобто кошти, які попередньо оплачені стороною договору на користь іншої сторони з метою виконання нею своїх зобов`язань.

Правова природа зазначених коштів внаслідок невиконання будь-якою стороною своїх зобов`язань за договором не змінюється і залишається такою до моменту, коли сторони двосторонньо не узгодять іншої їх правової природи або не вчинять дій, які змінять правову природу перерахованої суми.

Отже, до моменту пред`явлення уповноваженими представниками позивача бланків дозволу на АЗС, означені кошти залишаються попередньою оплатою.

Питання щодо повернення попередньої оплати у випадку непоставки товару врегульовано статтею 693 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до частин 1, 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

З аналізу вищевказаних положень чинного законодавства вбачається, що умовою застосування положень статті 693 Цивільного кодексу України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю, тобто в установлений строк. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, з моменту направлення позивачем вимоги про повернення суми попередньої оплати у відповідача виникають грошові зобов`язання з повернення суми передплати, які замінюють зобов`язання з поставки товару, котрі не були виконані вчасно.

Проте, передумовою застосування статті 693 ЦК України в будь-якому разі є не виконання обов`язку продавцем з поставки (передачі) товару у передбачений (домовлений) строк, та саме позивач має довести суду, що строк поставки (передачі) товару є таким, що настав та прострочений відповідачем.

За умовами п. 5.1. Договору строк поставки товару до закінчення терміну дії довірчого документу (скретч-картки).

З огляду на те, що на долучених до матеріалів справи скретч-картках відсутній строк їх дії, суд доходить висновку, що останні є безстроковими.

Відповідно до частини 1 статті 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Можливість обрання варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року в справі № 918/631/19.

Станом на день ухвалення рішення судом відповідачем не надано належних доказів на підтвердження повернення грошових коштів у розмірі 23760,00 грн, а тому вимоги про стягнення з відповідача вказаної суми є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги прокурора про стягнення пені, 3% річних та інфляційних нарахувань суд зазначає таке.

Прокурором в обґрунтування даних вимог зазначено, що у зв`язку з тим, що позивач, починаючи з 14.01.2025 не отримує оплачений Товар, прострочення виконання зобов`язання обраховується з 15.01.2025.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З огляду на те, що позивачем окрема вимога про повернення попередньо сплачених коштів відповідачу не направлялась, і позивач скористався законодавчо наданим правом вимоги попередньо сплачених коштів шляхом подання позову, моментом виникнення грошового зобов`язання по поверненню коштів є день звернення до суду, а саме 22.05.2025 (відповідно до штемпелю на конверті).

Отже, суд доходить висновку, що саме з 22.05.2025 - моменту направлення прокурором вимоги (позовної заяви) про повернення суми попередньої оплати у відповідача виникають грошові зобов`язання з повернення суми передплати, які замінюють зобов`язання з поставки товару, котрі не були виконані вчасно.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ч. 4 статті 74 ГПК України).

Під час розгляду цієї справи сумнівів у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів у суду не виникло.

На підставі статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясовано усі питання, винесені на його розгляд.

Ураховуючи вищевикладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача підлягає 23760,00 грн безпідставно отриманих коштів.

В решті вимог про стягнення 1013,25 грн інфляційних нарахувань, 244,11 грн 3% річних та 2444,35 грн пені позов задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат.

Згідно з пунктом 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання, зокрема, про розподіл між сторонами судових витрат.

Статтею 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позову, судовий збір в сумі 2619,82 грн покладається на відповідача.

Судовий збір в сумі 408,18 грн покладається на прокурора.

Керуючись статтями 129, 236-239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтекс Інвест" (, вул. Мандриківська, буд. 47. оф. 206/2, м. Дніпро, Дніпропетровська обл., 49600) на користь Територіального управління Служби судової охорони у Чернігівській області (, вул. Княжа, буд.16, м. Чернігів, 14000) 23760,00 грн заборгованості.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтекс Інвест" (, вул. Мандриківська, буд. 47. оф. 206/2, м. Дніпро, Дніпропетровська обл., 49600) на користь Чернігівської обласної прокуратури, (, вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000) судовий збір в сумі 2619,82 грн.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

5. В решті позову відмовити.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду згідно зі статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України подається безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя Т.О.Кузьменко