ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/2886/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Принцевської Н.М., Поліщук Л.В.

секретар судового засідання: Ісмаілова А.Н.

за участю представників учасників справи:

від Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", м. Київ- Шевченко А.О., на підставі самопредставництва;

від Дочірнього підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Югтара» «Дніпрянська аграрна фірма ім. Солодухіна», м. Нова Каховка Херсонської області - ОСОБА_1, на підставі самопредставництва

від ОСОБА_1 , м. Нова Каховка, Херсонської області - Наконечний В.Л., на підставі ордеру; ОСОБА_1, на підставі самопредставництва

розглянувши у відкритому судовому засідання в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 , м. Нова Каховка Херсонської області

на рішення Господарського суду Одеської області від 26.02.2025 року, м. Одеса, суддя першої інстанції Волков Р.В., повний текст складено та підписано 10.03.2025 року

у справі № 916/2886/24

за позовом: Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», м. Київ

до відповідача: 1) Дочірнього підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГТАРА» «Дніпрянська аграрна фірма ім. Солодухіна», м. Нова Каховка Херсонської області

2) ОСОБА_1 , м. Нова Каховка Херсонської області

про стягнення 1 594 532 грн 05 коп.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У липні 2024 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», м. Київ звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Дочірнього підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГТАРА» «Дніпрянська аграрна фірма ім. Солодухіна», м. Нова Каховка Херсонської області та ОСОБА_1 , м. Нова Каховка Херсонської області, в якій просило суд стягнути солідарно 1 594 532 грн 05 коп. заборгованості за кредитним договором від 15.09.2020 року №HEVKLON100763, з яких 1 177 822 грн 40 коп. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 416 709 грн 65 коп. - загальний залишок заборгованості за процентами, в т.ч. залишок заборгованості за простроченими процентами.

В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем-1 зобов`язань за кредитним договором № HEVKLON100763 від 15.09.2020, а також на укладення з відповідачем-2 договору поруки № HEVKLON100763/DP від 15.09.2020 на забезпечення виконання відповідачем-1 зобов`язань за кредитним договором. Зазначає про погодження всіх істотних умов кредитного договору з відповідачем-1 та надання останньому кредитних коштів у розмірі 1 832 300 грн, проте відповідач-1 не сплачував у передбачений договором термін кредитну заборгованість, в результаті чого на адресу електронної пошти відповідачів було направлено повідомлення-вимогу про сплату боргу, яка не була задоволена. Вказує, що у відповідача-1 наявна кредитна заборгованість у розмірі заявлених до стягнення сум. Враховуючи надання відповідачем-2 поруки за виконання відповідачем-1 зобов`язань за кредитним договором, позивач вважає за необхідне захистити свої права та інтереси шляхом солідарного стягнення спірної заборгованості з відповідачів.

19.08.2024 представник позивача подав до суду заяву про визнання недійсним пов`язаного з предметом спору правочину, в якій з урахуванням уточнень від 20.08.2024 просив:

- залучити в якості відповідача-3 ОСОБА_2 ;

- визнати недійсним з моменту вчинення договір відступлення права вимоги (цесії) № 01 від 22.07.2024, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ;

- визнати недійсним з моменту вчинення односторонній правочин про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, вчинений ОСОБА_1 у формі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.07.2024.

Протокольною ухвалою від 22.08.2024 суд першої інстанції не прийняв до розгляду заяву про визнання недійсним пов`язаного з предметом спору правочину, залишивши її без задоволення. Мотивом для постановлення протокольної ухвали стало те, що, подавши відповідну заяву, позивач фактично мав намір змінити склад сторін у справі, залучивши співвідповідача - ОСОБА_2 . Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 177 Господарського процесуального кодексу України одним із завдань підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу, адже прийняття судового рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі, є обов`язковою підставою для скасування судового рішення за вимогами статей 277, 310 цього Кодексу. Разом з тим, за приписами ч. 4 ст. 173 Господарського процесуального кодексу України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом. Доповнення позову вимогами до ОСОБА_2 про визнання договору відступлення права вимоги (цесії) № 01 від 22.07.2024 впливає на юрисдикційність даного спору, що є неприпустимим, оскільки згідно ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України справи, що виникають з цивільних правовідносин між фізичними особами, відносяться до юрисдикції загальних судів. За таких обставин, з огляду на те, що об`єднання вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, не допускається нормами Господарського процесуального кодексу України, суд першої інстанції залишив заяву позивача від 19.08.2024 (з урахуванням уточнень від 20.08.2024) про визнання недійсним пов`язаного з предметом спору правочину без задоволення.

В подальшому позивач подав до суду в порядку ч.3 ст.184 Господарського процесуального кодексу України заяву про визнання недійсним з моменту вчинення односторонній правочин про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, вчинений ОСОБА_1 у формі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.07.2024, яка протокольною ухвалою суду від 23.10.2024 прийнята до розгляду.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 26.02.2025 року у справі №916/2886/24 позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», м.Київ до Дочірнього підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГТАРА» «Дніпрянська аграрна фірма ім.Солодухіна», м. Нова Каховка Херсонської області та ОСОБА_1 , м. Нова Каховка Херсонської області про стягнення 1 594 532 грн 05 грн та визнання недійсним пов`язаного з предметом спору правочину - задоволено; визнано недійсним з моменту вчинення односторонній правочин про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, вчинений ОСОБА_1 у формі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.07.2024; стягнуто солідарно з Дочірнього підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГТАРА» «Дніпрянська аграрна фірма ім.Солодухіна» та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1 177 822 грн 40 коп. заборгованості за кредитом, 416 709 грн 65 коп, заборгованості за процентами, а також відшкодовано судовий збір.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, місцевий господарський суд, в першу чергу розглянувши вимогу позивача про визнання недійсним пов`язаного з предметом спору правочину, зазначив, що односторонній правочин, вчинений відповідачем-2 у формі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.07.2024, не відповідає вимогам статей 601, 602 Цивільного кодексу України та статті 203 Господарського кодексу України, з огляду на відсутність у позивача невиконаного грошового зобов`язання перед відповідачем-2, щодо якого здійснено зустрічне зарахування. Зважаючи на предмет і підстави заявленого позову, з урахуванням встановлених фактичних обставин цієї справи стосовно того, що грошові вимоги ОСОБА_1 , які є предметом зарахування за заявою від 22.07.2024, не є безспірними у зв`язку з існуванням між сторонами спору щодо наявності та розміру відповідного зобов`язання, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірний правочин не відповідає вимогам статті 203 Господарського кодексу України, статті 601 Цивільного кодексу України, що є підставою для визнання такого правочину недійсним.

У зв`язку із чим суд першої інстанції задовольнив вимоги позивача про визнання недійсним з моменту вчинення одностороннього правочину про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, вчиненого ОСОБА_1 у формі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.07.2024.

Щодо вимог про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем належними та допустимими доказами у справі підтверджено факт невиконання відповідачем - 1 прийнятих на себе зобов`язань за кредитним договором щодо своєчасного повернення кредитних коштів належним чином, у зв`язку з чим позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», м. Київ є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами, наявними в матеріалах справи, а тому потребують задоволення.

Крім того, судом першої інстанції вказано, що відповідач-2 поручився перед позивачем за виконання відповідачем-1 своїх зобов`язань за кредитним договором від 15.09.2020 року №HEVKLON100763, про що між позивачем та відповідачем-2 укладено договір поруки від 15.09.2020№ HEVKLON100763/DP, за умовами якого, зокрема, поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язання боржником в повному обсязі в тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, комісії, неустойки, витрат кредитора тощо.

Отже, проаналізувавши наявні матеріали справи, враховуючи умови укладеного між позивачем та відповідачем-2 договору поруки, з огляду на встановлені обставини справи в частині неналежного виконання відповідачем-1 своїх зобов`язань щодо повного та своєчасного повернення наданого кредиту, з урахуванням того, що договором поруки передбачена також відповідальність відповідача-2 перед позивачем за зобов`язаннями відповідача-1, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність, підставність та необхідність задоволення заявлених Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», м. Київ позовних вимог про солідарне стягнення з відповідачів 1 594 532 грн 05 коп заборгованості за кредитом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

ОСОБА_1 , м.Нова Каховка Херсонської області з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про солідарне стягнення з відповідачів суми заборгованості за кредитним договором не погодився, тому звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просив суд рішення Господарського суду Одеської області від 26.02.2025 року у справі №916/2886/24 скасувати, ухвалити нове рішення, яким у позовних вимогах Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», м. Київ відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Зокрема, за доводами апеляційної скарги скаржник, посилаючись на висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, зазначив, що судом першої інстанції невірно визначено, що спірні правовідносини не є однорідними, оскільки відповідно вимоги до банку полягали не у поверненні речей, що зберігалися у сейфових скриньках, а в компенсації (відшкодуванні) їх вартості, а отже, на думку скаржника, такі вимоги є однорідними до вимог банку про стягнення коштів у гривнях з відповідача 2.

Скаржник стверджує, що вимога про сплату грошей за загальним правилом є однорідною із іншою вимогою про сплату грошей. Адже, на думку скаржника, гроші, як предмет задоволення майнової вимоги, мають ознаку замінності, абсолютної еквівалентності та інші властивості, що дозволяють проводити обмін та інші грошові операції.

Так, скаржник, посилаючись на низку правових позицій Верховного Суду, наголошує, що вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам:

- бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад грошей. При цьому, за твердженням скаржника, правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, а тому скаржник вважає, що в цій частині суд першої інстанції порушив норми матеріального права - ч. 1 ст. 601 Цивільного кодексу України, та процесуального права - ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України.

Також скаржник зазначає, що судом не враховано, що саме позивач повинен був спростувати розмір шкоди, який заявлений відповідачем 2.

Крім того, скаржник наголошує, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права - п. 2, 9 Постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 № 18 "Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану" (з 24.02.2022 по 03.03.2022), а з 04.03.2022 по 13.07.2022, оскільки банк не довів пряму загрозу життю та здоров`ю населення для забезпечення доступу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до сейфових скриньок.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати відповідальність поручителя.

Ухвалою від 28.04.2025 року Південно-західний апеляційний господарський суд задовольнив клопотання ОСОБА_1 , м. Нова Каховка Херсонської області про відстрочення сплати судового збору в розмірі 28 701 грн 57 коп. за апеляційний перегляд рішення Господарського суду Одеської області від 26.02.2025 року у справі №916/2886/24 до моменту ухвалення судового рішення у справі та відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , м. Нова Каховка Херсонської області на рішення Господарського суду Одеської області від 26.02.2025 року у справі №916/2886/24.

13.05.2025 року через підсистему «Електронний суд» до Південно-західного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", м. Київ надійшов відзив (вх. №1331/25/Д2), у якому позивач просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу ОСОБА_1 , м. Нова Каховка Херсонської області залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Відзив колегією суддів долучено до матеріалів господарської справи.

Зокрема, у відзиві, позивач посилаючись на низку правових позицій Верховного Суду наголошує, що односторонній правочин може бути вчинений лише щодо безспірних вимог, разом з цим в даному випадку між сторонами наявний спір щодо правомірності вимог як з боку ОСОБА_1 , так і з боку АТ КБ "ПриватБанк", що підтверджується матеріалами справи.

Позивач наголошує, що між сторонами були укладені договори у відповідності до ст.971 Цивільного кодексу України, згідно якої банк не несе відповідальності за вміст сейфа і до такого договору застосовуються положення цього Кодексу про майновий найм (оренду), а не договору зберігання, як помилково зазначає відповідач-2. Отже, опис майна, яке могло знаходитись в сейфах, не здійснювався, тому відповідач -2 повинен був надати суду докази, які би підтвердили наявність в сейфі саме тих цінностей, про які він зазначає.

Крім того, позивач не визнає факт зберігання подружжям ОСОБА_1 в сейфових скриньках матеріальних цінностей, докази, надані відповідачем-2 на підтвердження того, що в сейфових скриньках були будь-які матеріальні цінності, є неналежні та недопустимі.

Враховуючи викладене, позивач стверджує, що між сторонами правочину існує спір щодо наявності та розміру вимог ОСОБА_1 .

Також, позивач наголошує, що майно Фізичної особи- підприємця ОСОБА_2 не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому вимоги ОСОБА_1 щодо цього майна до АТ КБ "ПриватБанк" є спірними.

Виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін, як таких, що виникли з господарського договору (договір приєднання до умов і правил надання банківських послуг №0002 від 25.01.2017), позивач наголошує, що право вимоги за цим договором належить Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2, а не фізичній особі ОСОБА_2 та фізичній особі ОСОБА_1 .

Також, позивач наголошує, що для визнання недійсним одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог немає необхідності встановлювати, чи правомірні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ "ПриватБанк" або вимоги АТ КБ "ПриватБанк до ОСОБА_1 , достатньо лише встановити обставини того, що ці вимоги під час вчинення правочину були спірними. Матеріали справи містять належні докази того, що вимоги ОСОБА_1 та вимоги АТ КБ "ПриватБанк" під час вчинення правочину були спірними, що є наслідком визнання одностороннього правочину недійсним.

Позивач зазначає, що внаслідок укладення договору про внесення змін до кредитного договору № HEVKLON100763 від 15.09.2020 позичальник прийняв участь в програмі надання фінансової державної підтримки суб`єктам мікропідприємництва та малого підприємництва на умовах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 21.04.2020 №28.

У зв`язку із чим позивач стверджує, що обсяг зобов`язань позичальника не збільшився, а зменшився, що в свою чергу свідчить про зменшення обсягу відповідальності й поручителя, як солідарного боржника.

Згідно умов кредитного договору позичальник повинен був сплачувати проценти в розмірі 13,27 % річних, натомість, у зв`язку із підписанням договору про внесення змін до кредитного договору № HEVKLON100763 від 15.09.2020, базова процентна ставка стала змінювана і інколи її розмір був більше 13,27 % річних, проте , позивач вказує, що позичальник мав обов`язок щодо сплати процентів не за базовою процентною ставкою, яка змінювалась, а за ставкою компенсаційних процентів в розмірі 7% річних.

Отже, на переконання позивача, встановлення обставин щодо надання поручителем згоди на збільшення обсягу відповідальності є недоцільним, оскільки обсяг відповідальності поручителя зменшився внаслідок укладення позичальником договору про внесення змін до кредитного договору № HEVKLON100763 від 15.09.2020 та прийняття ним участі в програмі надання фінансової державної підтримки суб`єктам мікропідприємництва та малого підприємництва на умовах визначених постановою КМУ від 21.04.2020 №28.

Крім цього, позивач зазначає, що, як вірно встановив Господарський суд Одеської області в рішенні від 26.02.2025, договір поруки № HEVKLON100763/DP від 15.09.2020 містить положення про те, що, якщо під час виконання кредитного договору зобов`язання боржника, що забезпечені цим договором, збільшуються, внаслідок цього збільшується і обсяг відповідальності поручителя, Поручитель при укладанні цього договору дав свою згоду на збільшення зобов`язань за кредитним договором в розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з поручителем не потрібні. Отже, поручитель надав згоду АТ КБ "ПриватБанк" на збільшення зобов`язань за кредитним договором, проте, як зазначено вище, збільшення зобов`язань за кредитним договором не відбулось, оскільки обов`язок щодо сплати частини процентів виник у держави, а не у позичальника з поручителем, що підтверджується також розрахунком, наведеним у відзиві на апеляційну скаргу.

У зв`язку із вищевикладеним, позивач вважає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов до правильного висновку щодо правомірності дій позивача, пов`язаних із достроковим солідарним стягненням з відповідачів цієї заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Південно - західного апеляційного господарського суду від 11.08.2025 року прийнято справу №916/2886/24 за ОСОБА_1 , м. Нова Каховка Херсонської області на рішення Господарського суду Одеської області від 26.02.2025 року у справі №916/2886/24 до свого провадження у новому складі: головуючий суддя: Діброва Г.І., судді Поліщук Л.В., Принцевська Н.М.

В судовому засіданні, в якому було оголошено перерву, представник відповідача-2 просив суд апеляційної інстанції задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати з мотивів ,викладених письмове.

Крім того, в судовому засіданні представником скаржника було заявлено усне клопотання про відкладення слухання справи на іншу дату у зв`язку із тим, що у провадженні Господарського суду м. Києва знаходиться справа 910/2358/25 за позовом ОСОБА_4 до Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про визнання недійсним договору поруки № 044/046/3338076 від 05.02.2020, для встановлення обставин підписання спірного правочину у рамках справи № 910/2358/25 заявлено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, отже, на думку відповідача-2, зазначені справи пов`язані між собою і в подальшому він може просити про зупинення провадження у справі.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти відкладення розгляду справи та проти задоволення апеляційної скарги, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши клопотання представника скаржника про відкладення розгляду справи на іншу дату, судова колегія дійшла висновку про відмову у його задоволенні в зв`язку із недоцільністю. Крім того, відповідач-2, у випадку встановлення факту недійсності договору Господарським судом м. Києва у справі №910/2358/25 не позбавлений права звернутись до суду із заявою про перегляд оспорюваного рішення за нововиявленими обставинами відповідно до вимог ст.320 Господарського процесуального кодексу України.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , м. Нова Каховка Херсонської області не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 26.02.2025 року у справі №916/2886/24 не потребує скасування, враховуючи таке.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

15.09.2020 між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та Дочірнім підприємством Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГТАРА» «Дніпрянська аграрна фірма ім.Солодухіна» (позичальник) було укладено кредитний договір № HEVKLON100763 (надалі - договір; т.1, а.с. 29-38), в розділі «А» якого наведені істотні умови кредитування, зокрема:

А.1. Вид кредиту - невідновлювальна кредитна лінія.

А.2. Ліміт договору - 1 832 300,00 грн - на поповнення основних засобів.

А.3. Термін повернення кредиту - 01.12.2024.

А.5. Зобов`язання позичальника забезпечуються, зокрема, договором поруки №HEVKLON100763/DP від 15.09.2020.

А.6. За користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 13,27 % річних.

А.6.1. У випадку порушення позичальником зобов`язань, передбачених п. 2.2.13. цього договору, банк за користування кредитом встановлює позичальнику проценти у розмірі 16,27 % річних. При цьому банк направляє позичальнику письмове повідомлення із зазначенням підстави - порушення зобов`язань, передбачених п. 2.2.13. цього договору та дати початку нарахування підвищених процентів, без внесення змін до цього договору. За умови відновлення виконання позичальником зобов`язань, передбачених п. 2.2.13 цього договору, позичальник за користування кредитом сплачує проценти у розмірі, зазначеному в п. А.6. цього договору. При цьому банк направляє письмове повідомлення позичальнику із зазначенням процентної ставки у розмірі, зазначеному в п. А.6. цього договору та дати початку її нарахування.

А.6.2. Сторони узгодили, що по закінченню кожних 12 місяців з дня укладання цього договору розмір процентів, зазначений в п. А.6., А.6.1, А.7 та А.7.1. цього договору, може бути переглянуто за ініціативою однієї із сторін, про що сторони укладають договори про внесення змін до цього договору. У випадку відмови позичальника від розміру процентної ставки, переглянутої за ініціативи банку, сторони узгодили, що за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі облікової ставки НБУ на дату перегляду, помноженої на 1,5, про що банк направляє письмове повідомлення позичальнику із зазначенням дати початку їх нарахування без внесення змін до цього договору.

А.7. У випадку порушення позичальником термінів погашення заборгованості за кредитом, встановлених п. А.2.1., 2.2.16, 2.2.17 цього договору, позичальник сплачує банку проценти за користуванням кредитом у розмірі 26,54 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

А.7.1. У випадку порушення позичальником термінів погашення заборгованості за кредитом, встановлених п. А.2.1., 2.2.16, 2.2.17 цього договору, та будь-якого із зобов`язань, передбачених п. 2.2.13 цього договору, позичальник сплачує банку проценти за користуванням кредитом у розмірі 32,54 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

А.7.2. У випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту, встановлених п. А.3, 1.2., 2.3.2. цього договору, позичальник сплачує банку проценти у розмірі 26,54 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

А.7.3. У випадку порушення позичальником термінів погашення заборгованості за кредитом, встановлених п. А.2.1., 2.2.16, 2.2.17 цього договору, та відмови позичальника від розміру процентної ставки, переглянутої за ініціативи банку згідно п. А.6.2. цього договору, позичальник сплачує проценти ц розмірі потрійної облікової ставки НБУ, що діяла на дату перегляду, від суми залишку непогашеної заборгованості.

А.8. Датою сплати процентів є 1-е число кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання цього договору, якщо інше не передбачено п. 7.3. цього договору. У випадку несплати процентів у зазначений термін, вони вважаються простроченими (крім випадків розірвання цього договору згідно з п. 2.3.2. цього договору).

А.13. Будь-які повідомлення, запити, та кореспонденція за цим договором або у зв`язку з ним повинні бути в письмовій формі, можуть передаватися по електронній пошті, за умови, що оригінали юридично важливої кореспонденції і документації повинні передаватися визнаною в Україні кур`єрською службою або вручатися особисто. Будь-яке таке повідомлення повинно бути адресовано одержувачу на його адресу, що вказана нижче, або за іншою адресою, яка може час від часу повідомлятися в письмовій формі одержувачем відправнику як адреса одержувача. Для доказу вручення повідомлення або документа буде достатнім довести, що доставка була здійснена особисто або що конверт, що містить повідомлення або документ, мав вірно вказану адресу і був відправлений (відповідно до вимог даного пункту, і всі поштові витрати були повністю оплачені), або що повідомлення електронною поштою було відправлено на адресу електронної пошти відповідної сторони (електронна пошта позичальника: ).

Відповідно до п. 1.1 договору банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати позичальнику кредит у вигляді згідно з п. А.1 цього договору, з лімітом та на цілі, зазначені у п. А.2 цього договору, не пізніше 5 днів з моменту, зазначеного у третьому абзаці п. 2.1.2 цього договору, в обмін на зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів, винагороди, в обумовлені цим договором терміни.

Згідно з п. 1.2 договору термін повернення кредиту зазначений у п. А.3 цього договору. Зазначений термін може бути змінений згідно з п. А.10, 2.3.2, 2.4.1 цього договору.

За умовами п. 2.2. договору позичальник зобов`язується, зокрема: використовувати кредит на цілі та у порядку, передбаченому п. 1.1 цього договору (пп. 2.2.1); сплатити проценти за користування кредитом відповідно до п. 4.1, 4.3 цього договору (пп. 2.2.2); повернути кредит у терміни, встановлені п. А.3., 1.2., 2.3.2. цього договору (пп. 2.2.3.)

За змістом пп. 2.3.2 п. 2.3 договору при порушенні позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами цього договору, банк, на свій розсуд, має право, зокрема: змінити умови цього договору - зажадати від позичальника дострокове повернення кредиту, сплати процентів за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом відправлення повідомлення. При цьому згідно зі ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України за зобов`язаннями, терміни виконання яких не наступили, терміни вважаються такими, що наступили, у зазначену у повідомленні дату. У цю дату позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, проценти за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобов`язання за цим договором (пп. «а»).

За умовами п. 4.1. договору за користування кредитом у період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту згідно з п. 1.2, 2.2.3, 2.2.3.1., 2.2.16., 2.2.17., 2.3.2, 2.4.1 цього договору позичальник сплачує проценти у розмірі, зазначеному у п. А.6., А.6.1., А.6.2. цього договору.

Згідно п. 4.2. договору, відповідно до ст. 212 Цивільного кодексу України у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених п. 2.2.3.1., 2.2.16, 2.2.17. цього договору, позичальник сплачує банку проценти у розмірі, зазначеному у п. А.7., А.7.1., А.7.3. цього договору.

Сплата процентів за користування кредитом, передбачених п. 4.1. цього договору, здійснюється у дату сплати процентів. Дата сплати процентів зазначена у п. А.8 цього договору. Якщо повне погашення кредиту здійснюється у дату, відмінну від зазначеної у цьому пункті, то останньою датою погашення процентів, розрахованих від попередньої дати погашення до дня фактичного повного погашення кредиту, є дата фактичного погашення кредиту (п. 4.3 договору).

Сплата процентів, передбачених п. 4.2., 4.2.1. цього договору, здійснюється щоденно (п. 4.3.1. договору).

Розрахунок процентів за користування кредитом здійснюється щоденно з дати списання коштів з позичкового рахунку. Розрахунок процентів здійснюється до повного погашення заборгованості по кредиту на суму залишку заборгованості по кредиту (п. 4.10. договору).

Нарахування процентів та комісій здійснюється на дату сплати процентів, при цьому проценти розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з 360 днів на рік, а також комісія та пеня розраховуються виходячи з 360 днів на рік. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування процентів не враховується (п. 4.11. договору).

В п. 6.1., 6.2. кредитного договору визначено, що цей договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами. Права та обов`язки сторін за цим договором у частині п. 4.4. договору настають з моменту підписання цього договору, в решті частин - з моменту надання позичальником розрахункових документів на використання кредиту у межах зазначених у них сум, та діють до повного виконання зобов`язань сторонами за цим договором.

Додатком № 1 до договору є Графік зменшення поточного ліміту (т. 1, а.с. 39):

01.11.2020 - 1 701 421,00 грн;

01.12.2020 - 1 570 542,00 грн;

01.10.2021 - 1 439 663,00 грн;

01.11.2021 - 1 308 784,00 грн;

01.12.2021 - 1 177 905,00 грн;

01.10.2022 - 1 047 026,00 грн;

01.11.2022 - 916 147,00 грн;

01.12.2022 - 785 268,00 грн;

01.10.2023 - 654 389,00 грн;

01.11.2023 - 523 510,00 грн;

01.12.2023 - 392 631,00 грн;

01.10.2024 - 261 752,00 грн;

01.11.2024 - 130 873,00 грн;

01.12.2024 - 0,00 грн.

15.09.2020 позивач та відповідач-1 підписали договір про внесення змін до кредитного договору № HEVKLON100763 від 15.09.2020 (далі - договір про внесення змін до кредитного договору; т. 1, а.с. 41-43).

У договорі про внесення змін до кредитного договору позивач та відповідач-1 узгодили, зокрема, наступне:

- протягом строку кредиту, зазначеного в п. А.З договору, за умови належного виконання позичальником положень Порядку, Програми фінансової державної підтримки суб`єктів мікропідприємництва та малого підприємництва (далі - "Програма") та умов цього договору про внесення змін, позичальник має право на отримання фінансової державної підтримки. Кредитні гроші позичальник витрачає з метою розвитку підприємництва, зокрема сприяння розвитку суб`єктів підприємництва, збільшення обсягів виробництва, експорту, імпортозаміщення, високотехнологічного виробництва, енергоефективності, впровадження інновацій, сприяння створенню нових робочих місць та підприємств, поверненню трудових мігрантів до України на придбання та/або модернізацію основних засобів позичальником, за винятком придбання транспортних засобів (крім тих, що будуть використовуватися в комерційних та виробничих цілях).

- Позичальник обізнаний про умови фінансової державної підтримки згідно Порядку, які йому повністю зрозумілі, й зобов`язується дотримуватися умов Порядку та нести відповідальність передбачені умовами Порядку та договором;

- Позичальник позбавляється права на отримання фінансової державної підтримки згідно Порядку, з дати виявлення банком та / або Фондом будь-якого факту: надання позичальником недостовірної / недійсної інформації, що призвело до виплати коштів фінансової державної підтримки на користь позичальника, який не мав права за умовами Порядку на отримання такої фінансової державної підтримки; нецільового використання позичальником кредитних коштів, отриманих від банку в рамках Програми; визнання уповноваженим органом у справах про державну допомогу незаконно наданою державну підтримку, надану Фондом на користь позичальника; виявлення інформації, що позичальник підпадає під обмеження щодо надання фінансової державної підтримки, визначені статтею 13 Закону України «Про розвиток та державну підтримку малого і середнього підприємництва в Україні; інших фактів, зазначених в цьому договорі про внесення змін.

- фінансова державна підтримка призупиняється у разі порушення позичальником більш ніж на 15 календарних днів зобов`язань щодо своєчасного повернення кредиту(частини кредиту) та/або компенсаційної процентної ставки. Фінансова державна підтримка відновлюється у разі погашення позичальником заборгованості за договором, здійснення банком та позичальником реструктуризації простроченої ним заборгованості за договором. За період призупинення позичальнику фінансова державна підтримка не надається.

Пунктом 2 договору про внесення змін до кредитного договору сторони домовились внести зміни в договір та викласти його умови, що визначають порядок погашення кредиту та платність за його користування в наступній редакції:

2.1. За користування кредитом на умовах та в порядку, визначених цим договором про внесення змін, позичальник сплачує банку базову процентну ставку. Базова процентна ставка за кредитом змінювана, та становить на дату укладання цього договору про внесення змін розмір 13.27% річних. Розмір базової процентної ставки визначений за формулою:

Індекс UIRD (3 місяці) + 5%;

де Індекс UIRD - український індекс ставок за депозитами фізичних осіб, що розраховується на основі номінальних ставок ринку депозитів фізичних осіб, які оголошуються банками України на строк 3 місяці. На дату укладання цього договору про внесення змін значення індексу береться на дату, що передує даті підписання цього договору про внесення змін, або остання, що опублікована на офіційному сайті Міністерства Фінансів України.

Дані про величину індексу UIRD є загальнодоступними в мережі інтернет на офіційному сайті Міністерства Фінансів України.

Банк щокварталу з урахуванням зміни зазначеного індексу переглядає розмір базової процентної ставки. При перегляді розміру базової процентної ставки банк використовує розмір індексу UIRD, що офіційно визначений на 14 число останнього місяця календарного кварталу або розміру, що є останнім до цієї дати та опублікованим на сайті Міністерства Фінансів України, надалі дата перегляду розміру базової процентної ставки. Датою зміни розміру базової процентної ставки за користування кредитом є 1-ше число першого місяця календарного кварталу, що слідує за кварталом, в якому банк визначив розмір індексу UIRD для розрахунку базової процентної ставки на наступний календарний квартал. Про зміну розміру базової процентної ставки банк за 15 календарних днів повідомляє позичальника/поручителя/заставодавця та інших зобов`язаних за договором осіб, на свій вибір шляхом: відправлення CMC-повідомлень на мобільний телефон клієнта; відправлення повідомлення за допомогою мобільного додатка "Viber"; OTP-паролю; поштового листа; телеграми; повідомлення електронною поштою; повідомлення в банкоматах і терміналах самообслуговування; друку інформації на чеках в POS-терміналах; IVR- обдзвону; комунікації у ПК Приват24, в т.ч. його мобільній версії, комунікації в чаті з персональним менеджером "Чат Sender", а також за допомогою інших мобільних додатків банка та інших засобів комунікації.

2.2. У випадку прострочення понад 15 днів позичальником своїх зобов`язань по погашенню кредиту і /або процентів в розмірі, зазначеному в п.2.3, 2.7 цього договору про внесення змін, Позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом в порядку та розмірі: в період прострочення з 1-го до 15-го включно - в розмірі базової процентної ставки, що діяла на період прострочення; в період з 16 числа місяця, в якому виникла прострочена заборгованість до дати її погашення - в розмірі, визначеному за формулою: розмір базової процентної ставки з урахуванням її зміни згідно п.2.1 цього договору про внесення змін + 5% річних; в період з дати погашення заборгованості до кінця місяця, в якому існувала заборгованість - в розмірі базової процентної ставки, що діяла на дату сплати.

2.3. Позичальник за умови належного виконання положень Порядку та умов цього договору про внесення змін за перший квартал користування кредитом сплачує банку компенсаційні проценти в розмірі 7 % річних. Розмір компенсаційних процентів, що зазначений в цьому пункті, банк щоквартально переглядає. Критерієм для перегляду банком розміру компенсаційної процентної ставки є приріст робочих місць позичальника.

Згідно з п. 2.4. договору про внесення змін до кредитного договору позичальник щомісяця 1 числа місяця, що слідує за звітним місяцем, здійснює сплату процентів за користування кредитом у розмірі, з урахуванням вимог, що зазначені в п. 2.1.-2.3. цього договору про внесення змін.

Відповідно до п. 2.7. договору про внесення змін до кредитного договору термін повернення та порядок погашення кредиту визначений договором

Договір про внесення змін та кредитування згідно Порядку припиняє свою дію, в разі, зокрема, прострочення позичальником своїх зобов`язань по погашенню кредиту і/або процентів за його користування понад 90 днів (п. 4 договору про внесення змін до кредитного договору).

15.09.2020 між Акціонерним товариством кредитний банк "ПРИВАТБАНК" (кредитор) та ОСОБА_1 (поручитель) укладено договір поруки № HEVKLON100763/DP (далі - договір поруки; т. 1, а.с. 44-46), предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Дочірнім підприємством Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮГТАРА» «Дніпрянська аграрна фірма ім.Солодухіна» зобов`язань за кредитним договором № HEVKLON100763 від 15.09.2020 з:

- повернення кредиту з лімітом 1 832 300,00 грн, наданого у вигляді невідновлювальної кредитної лінії на поповнення основних засобів у терміни згідно з Графіком зменшення поточного ліміту (додаток № 1 до кредитного договору), у відповідності до умов п. А.2.1 кредитного договору, з кінцевим терміном погашення кредиту 01.12.2024, у відповідності до умов п. А.З кредитного договору;

- сплати процентів за користування кредитом у розмірі 13.27% річних, починаючи з дати списання коштів з позичкового рахунку у дату сплати процентів, якою є 01-е число кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання кредитного договору. У випадку порушення боржником будь-якого із зобов`язань, передбачених п. 2.2.13 кредитного договору, сплата процентів за користування кредитом у розмірі 16.27% річних. За умови відновлення виконання боржником зобов`язань, передбачених п. 2.2.13 кредитного договору, боржник за користування кредитом сплачує проценти у розмірі, зазначеному в п. А.6. кредитного договору. Якщо повне погашення кредиту здійснюється у дату, відмінну від зазначеної в п.4.3 кредитного договору, то останньою датою погашення процентів, розрахованих від попередньої дати погашення до дня фактичного повного погашення кредиту, є дата фактичного погашення кредиту;

- сплати процентів у випадку порушення боржником термінів погашення заборгованості за кредитом, встановлених п. А.2.1, 2.2.16, 2.2.17 кредитного договору у розмірі 26.54% річних від суми залишку непогашеної заборгованості по кредиту. У випадку порушення боржником термінів погашення заборгованості за кредитом, встановлених п. А.2.1,2.2.16,2.2.17 кредитного договору та будь-якого із зобов`язань, передбачених п. 2.2.13 кредитного договору сплати процентів у розмірі 32.54% річних від суми залишку непогашеної заборгованості по кредиту;

- сплати процентів у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту, встановлених п. А.З, 1.2, 2.3.2 кредитного договору у розмірі 26,54% річних від суми залишку непогашеної заборгованості по кредиту;

- сплати процентів у випадку відмови боржника від розміру процентної ставки, переглянутої за ініціативи кредитора відповідно до п.А.6.2 кредитного договору, у розмірі облікової ставки Національного Банку України (далі-«НБУ») на дату перегляду, помноженої на 1,5, про що кредитор направляє письмове повідомлення боржнику із зазначенням дати початку їх нарахування, та у випадку порушення боржником термінів погашення заборгованості за кредитом, встановлених п. А.2.1, 2.2.16, 2.2.17 кредитного договору у розмірі потрійної облікової ставки НБУ, що діяла на дату перегляду, від суми залишку непогашеної заборгованості відповідно до п.А.7.3. кредитного договору; а також сплачувати винагороди, штрафи, пені та інші платежі, відшкодовувати збитки, у відповідності, порядку та строки, зазначені у кредитному договорі. Якщо під час виконання кредитного договору зобов`язання боржника, що забезпечені цим договором, збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя, Поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення зобов`язань за кредитним договором в розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з поручителем не потрібні.

Відповідно до п. 1.2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно цього пункту поручитель відповідає перед кредитором всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності.

У п. 1.3 договору поруки поручитель підтверджує, що ознайомлений з умовами кредитного договору.

Згідно з п. 1.5 договору поруки у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

16.09.2020 банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надав кредитні кошти у розмірі 1 832 300,00 грн, що підтверджується випискою з меморіальними ордерами по рахунку НОМЕР_1 та меморіальним ордером № 104933758 tr. DNH0K9GW03XBF1 1 від 16.09.2020.

Протягом 2020 та 2021 років відповідач-1 сплачував кредитну заборгованість згідно узгодженого Графіку зменшення поточного ліміту.

Разом з тим, як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості (т. 1, а.с. 20-28), починаючи з 01.10.2022, відповідач-1 припинив сплачувати кредитну заборгованість, що підтверджується також виписками по рахунку.

09.05.2024 позивач надіслав на визначену в п. А.13. кредитного договору та в п. 4.2. договору поруки адресу електронної пошти відповідачів -1 та -2 повідомлення-вимогу № 00818HEVKS0D3 від 09.05.2024 (Т. 1, а.с. 19, 65), де вимагав від позичальника та поручителя:

- до 09.06.2024 сплатити прострочену заборгованість (станом на 09.05.2024 у загальному розмірі 1 581 073 грн 13 коп.) на умовах та в порядку, що встановлені кредитним договором, що призведе до втрати чинності цієї вимоги;

- достроково повернути кредит разом із нарахованими відсотками за користування кредитом і неустойкою.

22.07.2024 ОСОБА_1 направив до Акціонерного товариства кредитний банк "ПриватБанк" заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог (т. 1, а.с. 202-204), в якій зазначено, що він та його дружина ОСОБА_2 мали в оренді 2 банківські скриньки НОМЕР_3 та НОМЕР_4 в АТ КБ "ПриватБанк" (адреса депозитарію: 74900, Херсонська обл., м. Нова Каховка, вул. Гагаріна, д.4).

В заяві вказано, що ОСОБА_1 в скриньці зберігав 31 500,00 доларів США, 6 000,00 євро, 60 000 гривень, а ОСОБА_2 - 5 000 доларів США, 5 000 євро, золоті злитки на суму 50 000 доларів США, золоті прикраси, вартістю 16 300 доларів США.

ОСОБА_1 стверджує, що починаючи з 8.30 год. 24.02.2022 по 21.06.2022, банк не виконував умови договорів оренди банківських скриньок НОМЕР_3 та НОМЕР_4, не забезпечивши доступ ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до банківських скриньок, чим спричинено матеріальну шкоду.

Крім цього, 22.07.2024 згідно договору відступлення права вимоги (цесії) №01 всі права вимоги наймача ОСОБА_2 до АТ КБ "ПриватБанк" за договором оренди банківської скриньки були відступлені до ОСОБА_1 .

Згідно пункту 1.1. договору цесії станом на 22.07.2024 до прав вимоги включається розмір заборгованості АТ КБ "ПриватБанк" щодо майна та грошових коштів на суму 50 400 доларів США, 5 500 євро, 30000 грн.

Згідно Сертифікату № 3000-24-1756 від 23.09.2024 (т. 3, а.с. 33-35) Київська ТПП засвідчила форс-мажорні обставини (обставин непереборної сили), а саме, військову агресію проти України, що стало підставою введення воєнного стану в Україні, віднесення м. Нова Каховка Новокаховської міської територіальної громади Херсонської області з 24.02.2024 по сьогодні до тимчасово окупованих територій України відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022, щодо неможливості виконання в зазначений термін обов`язку АТ КБ "Приватбанк" з надання в тимчасове користування індивідуального сейфу розміром 600 х 650 х 200 мм для збереження цінностей і документів за адресою депозитарію: 74900, Херсонська обл., м. Нова Каховка, вул. Гагаріна. буд. 4, у термін з 24.02,2022, за договором приєднання до Умов і правил надання банківських послуг № 0002 від 25.01.2017 року, укладеним з ФОП ОСОБА_2 (період дії форс-мажорних обставин: з 24.02.2022 та тривають на 23.09.2024).

Згідно Сертифікату № 3000-24-1757 від 23.09.2024 (т. 3, а.с. 36-38) Київська ТПП засвідчила форс-мажорні обставини (обставин непереборної сили), а саме військову агресію проти України, що стало підставою введення воєнного стану в Україні, віднесення м. Нова Каховка Новокаховської міської територіальної громади Херсонської області з 24.02.2024 по сьогодні до тимчасово окупованих територій України відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022, щодо неможливості виконання в зазначений термін обов`язку АТ КБ "Приватбанк" з надання в тимчасове користування індивідуального сейфу розміром 600 х 650 х 200 мм для збереження цінностей і документів за адресою депозитарію: 74900, Херсонська обл., м. Нова Каховка, вул. Гагаріна. буд. 4, у термін з 24.02,2022, за договором приєднання до Умов і правил надання банківських послуг № 0002 від 08.02.2017 року, укладеним з ОСОБА_1 (період дії форс-мажорних обставин: з 24.02.2022 та тривають на 23.09.2024).

Інших письмових доказів щодо наявних між сторонами кредитних правовідносин матеріали господарської справи не містять.

Предметом спору у даній справі є вимоги про солідарне стягнення з відповідачів 1 та 2 177 822 грн 40 коп. загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) та 416 709 грн 65 коп. загального залишку заборгованості за процентами.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, та доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як убачається зі змісту ст. 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, за вимогами ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За вимогами ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Разом з тим, вимогами ст. 610, 612 Цивільного кодексу України законодавцем встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як убачається зі змісту ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Статтею 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Так, як вже було зазначено вище за текстом постанови, з матеріалів господарської справи вбачається, що 15.09.2020 року між Акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та Дочірнім підприємством Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮГТАРА» «Дніпрянська аграрна фірма ім.Солодухіна» було укладено кредитний договір № HEVKLON100763, за умовами якого відповідачу-1 було надано кредит у розмірі 1 832 300 грн у вигляді невідоновлюваної кредитної лінії в обмін на зобов?язання щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами, та інших платежів, які передбачені умовами договору.

Сторони узгодили, що за користування кредитними коштами відповідач-1 сплачує відсотки у розмірі 13.27 % річних (пункти А.6 договору), а термін повернення кредитних коштів 01.12.2024 року (пункт А.3 договору).

15.09.2020 року між відповідачем-1 та позивачем було укладено договір про внесення змін до кредитного договору № HEVKLON100763 від 15.09.2020 року, яким сторони узгодили, що розмір процентів становить 13.27% річних (п. 2.1 договору про внесення змін), що визначається за формулою:

Індекс UIRD (3 місяці) + 5%;

де Індекс UIRD - український індекс ставок за депозитами фізичних осіб, що розраховується на основі номінальних ставок ринку депозитів фізичних осіб, які оголошуються банками України на строк 3 місяці. На дату укладання значення індексу береться на дату, що передує даті підписання цього договору або остання, що опублікована на офіційному сайті Національного Банку України.

Дані про величину індексу UIRD є загальнодоступними в мережі інтернет на офіційному сайті Національного Банку України за посиланням https://bank.gov.ua/files/UIRD.xls. При визначенні розміру відсоткової ставки, банк щокварталу переглядає розмір відсоткової ставки.

При визначенні розміру відсоткової ставки враховується індекс UIRD станом на 14 число останнього місяця календарного кварталу (п. 2.1. додаткової угоди). Відповідно до розрахунку заборгованості, наприклад, за період з 01.01.2021 по 02.03.2024 розмір відсоткової ставки становить 13.12, де Індекс UIRD станом на 14.12.2020 становить 8.12 + 5 величина домовлена сторонами.

15.09.2020 між Акціонерним товариством комерційний банк (кредитор) та ОСОБА_1 (поручитель) укладено договір поруки № HEVKLON100763/DP, предметом якого є надання поруки відповідачем-2 за виконання зобов`язань відповідача-1, які випливають з договору (п.1.1 договору поруки).

Банк належним чином виконав свої обов`язки за кредитним договором, надав кредитні кошти у розмірі 1 832 300 грн, що підтверджується випискою з меморіальних ордерів по рахунку НОМЕР_1 та меморіальним ордером № 104933758 tr. DNH0K9GW03XBF11 від 16.09.2020, тобто, свої зобов`язання перед позичальником за кредитним договором банк виконав у повному обсязі, що не заперечується сторонами у даній справі.

Протягом 2020 та 2021 років відповідач-1 сплачував кредитну заборгованість згідно узгодженого Графіку зменшення поточного ліміту.

Разом з тим, як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, починаючи з 01.10.2022, відповідач-1 припинив сплачувати кредитну заборгованість, що підтверджується також виписками по рахунку.

Враховуючи вищевикладене, заборгованість позичальника за договором № HEVKLON100763 від 15-09-2020 року станом на 10.06.2024 року становить 1 594 532 грн та складається з:1 177 822 грн 40 коп - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 416 709 грн 65 коп. - загальний залишок заборгованості за процентами, в т.ч. залишок заборгованості за простроченими процентами; 0,00 грн - заборгованість з комісії, в т.ч. заборгованість за простроченою комісією; 0,00 грн - погашено пені, в т.ч. списано; 0,00 грн. - загальна сума нарахованої пені.

Отже, судом першої інстанції правомірно встановлено, що між позивачем та відповідачем - 1 станом на час укладення спірного договору склалися кредитні правовідносини.

Проаналізувавши наявні матеріали справи, з урахуванням наданих позивачем виписок та розрахунку заборгованості, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач-1 прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо своєчасного повернення наданих коштів в повному обсязі не виконав, у відповідача-1 наявна заборгованість у розмірі 1 594 532 грн, розмір заборгованості за кредитом відповідачем-1 не спростовано, з огляду на що колегія суддів вважає, що позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», м. Київ про стягнення з відповідача-1 5 414 154 грн 32 коп. заборгованості за кредитом є обґрунтованими та правомірно задоволені судом першої інстанції.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідач-2 поручився перед позивачем за виконання відповідачем-1 своїх зобов`язань за кредитним договором №HEVKLON100763 від 15.09.2020 року, про що між позивачем та відповідачем-2 укладено договір поруки №HEVKLON100763/DP від 15.09.2020, за умовами якого, зокрема, поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язання боржником в повному обсязі, в тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, комісії, неустойки, витрат кредитора тощо.

Тому, враховуючи умови укладеного між позивачем та відповідачем-2 договору поруки, з огляду на встановлені обставини справи в частині неналежного виконання відповідачем-1 своїх зобов`язань щодо повного та своєчасного повернення наданого кредиту, з урахуванням того, що договором поруки передбачена також відповідальність відповідача-2 перед позивачем за зобов`язаннями відповідача-1, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність, підставність та необхідність задоволення заявлених банком позовних вимог про солідарне стягнення з відповідачів 1 594 532 грн 05 коп. заборгованості за кредитом.

Враховуючи факт прострочення погашення кредиту відповідачем-1, перевіривши розрахунки позивача щодо нарахованих процентів, апеляційний господарський суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про вірність наданих позивачем розрахунків та їх відповідність умовам як кредитного договору, так і договору поруки, зокрема, щодо розміру нарахованих процентів, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку також про правомірність задоволення судом першої інстанції заявлених банком позовних вимог про солідарне стягнення з відповідачів 1 594 532 грн 05 коп. заборгованості за процентами.

Щодо визнання недійсним правочину, вчиненого у формі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, в порядку ч. 3 ст. 184, ч. 3 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України скористався правом на подачу до суду заяви про визнання недійсним пов`язаного з предметом спору правочину, в якій просив визнати недійсним з моменту вчинення односторонній правочин про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, вчинений ОСОБА_1 у формі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.07.2024.

Так, згідно договору приєднання до Умов і правил надання банківських послуг №0002 від 08.02.2017 ОСОБА_1 ознайомився та приєднався до Умов та Правил користування комплектом "Ключ доступу" та правил користування сейфовими скриньками, які розміщені на сайті www.privatbank.ua.

В контексті укладення з відповідачем-2 договору приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, банк посилається на таке:

- відповідно до пункту 2.1.1.18.1. Умов використання Комплекту "Ключ доступу" (надалі - Умови) тримач кредитної картки має право користуватися Комплектом "Ключ доступу" в відділеннях банку, що обладнані банківськими сейфовими комірками. До складу комплекта входять: - платіжна картка, яка відкривається як додаткова до кредитної картки; - банківська сейфова комірка в оренду. Підписання анкети-заяви на підключення до Комплекту "Ключ доступу" є акцептом умов використання Комплектом "Ключ доступу" та надання клієнту в користування банківської сейфової комірки (пункт 2.1.1.18.2. Умов);

- згідно пункту 2.8.1.2. Правил банк надає клієнту індивідуальну сейфову комірку у користування. У зв`язку з цим сейфова комірка не переходить у власність клієнта або його правонаступників. Обов`язками банку за договором оренди сейфової комірки є забезпечення доступу до операцій з сейфовою коміркою тільки тих осіб, які зазначені в заяві на оренду сейфової комірки або мають належним чином оформлені довіреності. Клієнт самостійно розміщує своє майно в сейфовій комірці, без повідомлення банку. Таким чином, банк не бере на себе обов`язку зберігати майно клієнта;

- відповідно до пункту 2.8.1.3.3. Правил банк зобов`язаний надати клієнту (-ам) сейфову комірку у справному стані. Допускати до роботи з сейфовою коміркою або одноосібно клієнта, або його довірену особу, за наявності у останніх документів, що надають таке право. Якщо після закінчення терміну дії даного договору, при належному виконанні сторонами його умов, жодна зі сторін не захоче його розірвати, договір вважається пролонгованим до 25-го числа наступного місяця на таких же самих умовах. Наступна пролонгація проводиться в тому ж порядку;

- за умовами пункту 2.8.1.7. Правил жодна із сторін не може нести відповідальності за невиконання своїх зобов`язань (в тому числі відшкодування збитків) у зв`язку із факторами, що знаходяться поза контролем цієї сторони, які не можна передбачити або яким не можна запобігти, такими як стихійні лиха (пожежа, повінь, землетрус, аварії, тощо), соціальні конфлікти (страйки, громадянська війна, тощо) прийняття законів, що суттєво обмежують або забороняють виконання зобов`язань сторонами за цим договором.

- згідно з ч. 1 ст. 971 Цивільного кодексу України до договору про надання особі банківського сейфа без відповідальності банку за вміст сейфа застосовуються положення цього Кодексу про майновий найм (оренду).

Як зазначає позивач, у період з 08.02.2017 по 23.02.2022 (включно) Акціонерне товариство кредитний банк "ПриватБанк" виконував свої зобов`язання за договором приєднання до умов і правил надання банківських послуг №0002 від 08.02.2017. Однак, внаслідок військової агресії Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" на всій території України було введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався. Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309 було видано наказ №309. Даним наказом передбачено як дату виникнення можливості бойових дій, так і дату припинення можливості бойових дій та визначено тимчасово окуповані території України. Відповідно до даного наказу періодом окупації Новокаховської міської територіальної громади за винятком смт Козацьке та с. Веселе визначено з 24.02.2022 по цей час. Згідно пункту 8 Постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 №18 "Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану" банки зобов`язані забезпечити роботу відділень в безперебійному режимі в умовах відсутності загрози життю та здоров`ю населення.

Індивідуальна сейфова комірка, яка була надана Банком клієнту у користування, знаходилась в депозитарії відділення "Херсонське №18" за адресою: 74900, Херсонська обл., м.Нова Каховка, вул.Гагарiна, 4.

Позивач вказує, що після окупації Новокаховської міської територіальної громади ворогом не мав можливості забезпечити роботу відділення "Херсонське №18" в безперебійному режимі з урахуванням наявності прямої загрози життю та здоров`ю населення, оскільки велись активні бойові дії. До того ж, робота будь-якого банківського відділення на окупованій території створювала додаткову загрозу працівникам відділення, враховуючи неконтрольованість дії військових іншої держави та існування потенційного ризику мародерства / пограбування відділення банку.

Відповідно до пункту 9 цієї Постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 №18 в редакції Постанови Національного банку № 36 від 04.03.2022 постановлено забезпечити доступ до сховищ для індивідуальних сейфів та/або сейфів з індивідуальними сейфами клієнтів у безперебійному режимі, якщо немає прямої загрози життю та здоров`ю населення.

Згідно абзацу 1 пункту 1 Постанови Правління Національного банку України від 05.05.2022 № 94 "Про діяльність банків у територіальних громадах, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)" банки України, ураховуючи пріоритетність забезпечення безпеки життя та здоров`я працівників і клієнтів банків у населених пунктах територіальних громад, зазначених у переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженому нормативно-правовим актом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, приймають рішення про тимчасове припинення діяльності своїх відокремлених підрозділів (філій, відділень, представництв), розташованих у населених пунктах, що перебувають у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), територіальних громадах, зазначених у Переліку і у яких є загроза життю і здоров`ю працівників та клієнтів банків.

Наглядовою радою Акціонерного товариства кредитний банк "ПриватБанк" було прийнято рішення № 75/22 від 23.12.2022 щодо припинення діяльності відокремленого підрозділу банку - Відділення "Херсонське №18" Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" за адресою: 74900, Херсонська обл., м.Нова Каховка, вул.Гагарiна, 4. 27.12.2022 в Національний банк України було направлено Повідомлення про зміни в діяльності відокремленого підрозділу Відділення "Херсонське №18" акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк". Тип змін у діяльності відокремленого підрозділу - припинення діяльності відокремленого підрозділу.

Неможливість виконання з 24.02.2022 зобов`язань за договором приєднання до умов і правил надання банківських послуг № 0002 від 25.01.2017 року, укладеним з ФОП ОСОБА_2, та договором приєднання до умов і правил надання банківських послуг № 0002 від 08.02.2017 року, укладеним з ОСОБА_1, позивач доводить сертифікатами Київської ТПП № 3000-24-1756 від 23.09.2024 та № 3000-24-1757 від 23.09.2024, посилаючись на норми ст.607, 617 Цивільного кодексу України..

Разом з тим, судова колегія звертає увагу скаржника та позивача, що у даній справі, в призмі розгляду вимог банку щодо визнання недійсним одностороннього правочину ОСОБА_1 від 22.07.2024, наявність або відсутність форс-мажорних обставин щодо неможливості виконання зобов`язань за договорами приєднання до Умов і правил надання банківських послуг не входить до предмета доказування, оскільки спір у справі виник не у зв`язку з виконанням вищезазначених договорів і скаржник не надав ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції доказів звернення до банку та суду з вимогами стягнення спричиненої в зв`язку з викладеними обставинами шкоди.

Так, форс-мажорні обставини, якими позивач доводить неможливість виконання зобов`язань за вищезазначеними договорами оренди банківських скриньок, виходячи з правової природи зобов`язань банку, дійсно, не впливають на вирішення спору в частині вимог про визнання недійсним одностороннього правочину щодо зарахування зустрічних вимог. При цьому також відхидяються доводи скаржника про відсутність у нього з банком взагалі спору з цього приводу, як такі, що спростовуються обставинами справи.

Частинами 1 - 3 статті 202 Цивільного кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Згідно з частиною третьою статті 203 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Аналогічні положення закріплені також у статті 601 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Здійснюючи тлумачення вказаних норм матеріального права, Верховний Суд у постанові від 24.04.2024 № 922/3850/23 сформулював висновок про те, що вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду); строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Також, Верховним Судом у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19 зазначено про те, що безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог.

Крім цього, у постанові від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19 Об`єднана палата Касаційного господарського суду Верховного Суду дійшла таких висновків:

- безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором (пункт 47 постанови);

- за дотримання умов, передбачених статтею 601 Цивільного кодексу України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 Цивільного кодексу України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним (пункт 48 постанови);

- заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог (пункт 49 постанови);

- наявність на момент зарахування іншого спору (спорів) в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за зобов`язанням не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника (пункт 50 постанови);

- наявність заперечень однієї сторони щодо зарахування не є перешкодою для зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони, відмова цієї сторони від прийняття заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог і проведення такого зарахування не має юридичного значення (пункт 51 постанови).

Як випливає зі змісту спірного правочину, зустрічною однорідною вимогою відповідач-2 вважає вимогу за договором про оренду сейфової скриньки НОМЕР_3 за № 0002 від 08.02.2017 та договором про оренду сейфової скриньки НОМЕР_4 за № 0002 від 25.01.2017 (невиконане грошове зобов`язання банку перед ОСОБА_1 на суму 4 739 358,96 грн).При цьому, вважає, що між сторонами були правовідносини зберігання.

Втім, як зазначає сам відповідач-2, за вказаними договорами у сейфових скриньках подружжя ОСОБА_1 зберігали грошові кошти у валюті долар США, євро та частково у гривні, а також дорогоцінні метали та прикраси. В свою чергу, Акціонерне товариство кредитний банк "ПриватБанк" має вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором у валюті гривня. Таким чином, зобов`язання сторін у правовідносинах визначені в різних валютах, а тому такі вимоги не можна вважати цілком однорідними.

В постанові від 30.09.2022 у справі № 640/3510/19 Верховний Суд зазначив: "Водночас, переглядаючи справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Яблуневий дар" про визнання одностороннього правочину, а саме заяви про припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, недійсним, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що "оскільки у цій справі зобов`язання сторін за договорами кредитної лінії та договором банківського вкладу (депозиту) підлягають виконанню у різних валютах - євро та доларах США відповідно, такі вимоги не можна вважати однорідними з огляду на те, що євро та долар США (хоч і є грошовими коштами) є різними валютами, які згідно з умовами вказаних договорів не є рівнозначними" (пункт 71 постанови від 30.10.2018 у справі № 914/3217/16).".

Подібна правова позиція Верховного Суду викладена в постановах від 27 серпня 2019 року у справі № 914/260/18, від 30 вересня 2022 року у справі № 640/3510/19, від 01 жовтня 2019 у справі № 910/12968/17, що у разі, коли зобов`язання сторін за договорами підлягають виконанню у різних валютах, такі вимоги не можна вважати однорідними.

Слід зазначити, що факт надання відповідачу-2 та його дружині сейфових комірок жодною із сторін не заперечується, як і не заперечується те, що у зв`язку з військовою агресією доступ до комірок було обмежено.

Водночас, між банком та стороною відповідача-2 існують суперечності щодо вмісту цих комірок (фактичної наявності та розміру грошових коштів та інших цінностей), а також обставин, пов`язаних з обмеженням доступу після початку військової агресії.

Як свідчать матеріали справи та не заперечують сторони, банк надав у користування подружжю ОСОБА_1 індивідуальні сейфові комірки. При цьому, договір зберігання між сторонами не укладався, а опис майна, яке могло знаходитись в банківській комірці, не здійснювався. Тобто між банком та стороною відповідача взагалі не існувало домовленостей щодо того, які саме цінності та суми коштів мали зберігатися у сейфових комірках. Відтак, розмір шкоди відповідачем-2 не доведений належними та допустимими доказами.

Під час вчинення одностороннього правочину ОСОБА_1 не було враховано, що зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому). Проте, Акціонерне товариство кредитний банк "ПриватБанк" не є боржником по відношенню до ОСОБА_1 , оскільки таке не встановлено судом у справі за позовом останнього до банку про стягнення шкоди, у випадку наявності такої.

Зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України, є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам:

- бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад грошей. При цьому, правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);

- строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги;

- безспірність вимог, які зараховуються, а саме відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань.

Згідно зі статтею 602 Цивільного кодексу України не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 4-1) за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

З огляду на викладене, зобов`язання з оплати заборгованості за договором може бути припинено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за наявності умов, установлених статтею 601 Цивільного кодексу України, та за відсутності обставин, передбачених статтею 602 Цивільного кодексу України, за яких зарахування зустрічних вимог не допускається.

Однією з важливих умов, за наявності якої можливе припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог, є безспірність вимог, які зараховуються, а саме відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої із наведених умов виключає проведення зарахування у добровільному порядку.

Отже, питання щодо безспірності вимог, які зараховуються шляхом вчинення стороною одностороннього правочину, є предметом дослідження суду при розгляді спору про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог і саме вказані обставини входять до предмету доказування в цій справі, а наявність спорів щодо стягнення заборгованості за зобов`язанням, яке зараховується, а також наявність заперечень іншої сторони щодо зарахування зустрічних однорідних вимог не свідчать про відсутність безспірності вимог.

Відповідно до статей 526, 610, 611 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з частинами першою, другою статті 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому.

Відповідно до частини першої статті 938 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Згідно з частиною першою статті 948 Цивільного кодексу України поклажодавець зобов`язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання.

Відповідно до частини першої статті 955 Цивільного кодексу України положення параграфу першого глави 66 «Зберігання» Цивільного кодексу України застосовуються до окремих видів зберігання, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про окремі види зберігання або законом.

Таким чином, норми статей 969, 970, 971 Цивільного кодексу України є спеціальними нормами відносно до загальних положень про зберігання.

Так, відповідно до частини першої, третьої статті 969 Цивільного кодексу України України банк може прийняти на зберігання документи, цінні папери, дорогоцінні метали, каміння, інші коштовності та цінності. Укладення договору зберігання цінностей у банку засвідчується видачею банком поклажодавцеві іменного документа, пред`явлення якого є підставою для повернення цінностей поклажодавцеві.

Статтею 970 Цивільного кодексу України регулюються особливості договору про надання індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком. Так, банк може передати поклажодавцеві індивідуальний банківський сейф (його частину або спеціальне приміщення) для зберігання у ньому цінностей та роботи з ними. Банк видає поклажодавцеві ключ від сейфа, картку, що ідентифікує поклажодавця, інший знак або документ, що посвідчує право його пред`явника на доступ до сейфа та одержання з нього цінностей. Банк приймає від поклажодавця цінності, контролює їх поміщення у сейф та одержання їх із сейфа.

Статтею 971 Цивільного кодексу України регулюються відносини за договором про надання індивідуального банківського сейфа, що не охороняється банком. До договору про надання особі банківського сейфа без відповідальності банку за вміст сейфа застосовуються положення цього Кодексу про майновий найм (оренду).

Згідно зі статтями 780, 906 Цивільного кодексу України шкода, завдана у зв`язку з користуванням річчю, відшкодовується наймодавцем, якщо буде встановлено, що це сталося внаслідок особливих властивостей або недоліків речі, про наявність яких наймач не був попереджений наймодавцем і про які він не знав і не міг знати. Збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором.

Спірні відносини індивідуального найму (оренди) сейфа регулюються договором, укладеним між сторонами 01 серпня 2016 року у вигляді підписаної анкети-заяви № 85 майнового найму індивідуального сейфа, та Правилами № 44, які є невід`ємними частинами договору.

З урахуванням вище наведеного колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що договір, укладений між сторонами, за своїм змістом та виходячи з правовідносин, які склалися між Акціонерним товариством кредитний банк «ПриватБанк» та відповідачем-2, необхідно кваліфікувати саме як договір про надання особі банківського сейфа без відповідальності банку за вміст сейфу (стаття 971 Цивільного кодексу України), оскільки умови договору не містять обов`язку банку контролювати вміст сейфу. Позивачем не було надано достатніх доказів на підтвердження складання саме тих документів, які передбачені нормами чинного законодавства в обов`язковому порядку при укладанні договору зберігання, тому останнім не доведено суду належними доказами наявність безспірної вимоги про відшкодування шкоди в зв`язку з фактом розміщення ним в індивідуальному сейфі НОМЕР_4 власних грошових коштів, зокрема, 50 400 дол. США, 5 500 євро, 30 000 тис.грн., а також ювелірних виробів, оскільки, як вже зазначалося вище, таке не охоплюється предметом розгляду даної справи, а в окремому позовному провадженні таке не було предметом доказування.

Отже, колегія суддів наголошує, на тому, що банк надає можливість користуватися сейфом без контролю з його боку. Майном, яке передається у користування, є сейф і ключ. Останній передається не тільки у користування, а також у володіння. Це означає, що основним обов`язком банку є надання наймачу в користування справного сейфа.

Таким чином, банк надавав послуги, які передбачені умовами договору, який регулюється статтею 971 Цивільним кодексом України.

Аналогічний висновок у подібних правовідносинах, викладений у постановах Верховного Суду від 17 липня 2024 року у справі № 752/16499/20 (провадження № 61- 5047св24), від 05.03.2025 757/63454/19ц.

Так, як вже зазначалося вище, для зарахування зустрічних однорідних вимог необхідно встановити наявність таких умов, як зустрічність вимог, однорідність вимог, строк виконання яких настав, та прозорість вимог, тобто відсутність спору між сторонами щодо характеру зобов`язання, його змісту та умов виконання.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що односторонній правочин, вчинений відповідачем-2 у формі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.07.2024, не відповідає вимогам статей 601, 602 Цивільного кодексу України та статті 203 Господарського кодексу України, з огляду на недоведеність останнім наявності у позивача невиконаного грошового зобов`язання перед відповідачем-2, щодо якого здійснено зустрічне зарахування. Зважаючи на предмет і підстави заявленого позову, з урахуванням встановлених фактичних обставин цієї справи стосовно того, що грошові вимоги ОСОБА_1 , які є предметом зарахування за заявою від 22.07.2024, не є безспірними у зв`язку з існуванням між сторонами спору щодо наявності та розміру відповідного зобов`язання, суд першої інстанції правомірно виснував, що спірний правочин не відповідає вимогам статті 203 Господарського кодексу України, статті 601 Цивільного кодексу України, що є підставою для визнання такого правочину недійсним.

Щодо стягнення з відповідача-2 відсотків, колегія суддів зазначає наступне.

Так, як вже зазначалось вище 15.09.2020 між Акціонерним товариством кредитний банк "ПРИВАТБАНК" та Дочірнім підприємством ТОВ "ЮГТАРА" "ДНІПРЯНСЬКА АГРАРНА ФІРМА ІМ.СОЛОДУХІНА" було укладено кредитний договір № HEVKLON100763, за умовами якого позичальнику було надано кредит у розмірі 1 832 300 грн у вигляді невідоновлюваної кредитної лінії зі сплатою відсотків у розмірі 13.27 % річних.

В цей же день 15.09.2020 сторони цього правочину уклали договір про внесення змін до кредитного договору № HEVKLON100763 від 15.09.2020, де визначили, що розмір процентів становить 13.27% річних (п. 2.1 договору про внесення змін), що визначається за формулою: Індекс UIRD (3 місяці) + 5%.

Індекс UIRD - український індекс ставок за депозитами фізичних осіб.

Кредитний договір від 15.09.2020 № HEVKLON100763 та договір від 15.09.2020 про внесення змін до кредитного договору № HEVKLON100763 від 15.09.2020 підписаний від імені ДП ТОВ "ЮГТАРА" "ДНІПРЯНСЬКА АГРАРНА ФІРМА ІМ.СОЛОДУХІНА" виконавчим директором ОСОБА_1. Знову ж таки, в цей же день, між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_1 був укладений договір поруки № HEVKLON100763/DP, предметом якого є надання поруки ОСОБА_1 за виконання зобов`язань ДП ТОВ "ЮГТАРА" "ДНІПРЯНСЬКА АГРАРНА ФІРМА ІМ.СОЛОДУХІНА", які випливають з кредитного договору від 15.09.2020 № HEVKLON100763.

Внаслідок укладення договору про внесення змін до кредитного договору № HEVKLON100763 від 15.09.2020 позичальник прийняв участь в програмі надання фінансової державної підтримки суб`єктам мікропідприємництва та малого підприємництва на умовах визначених постановою Кабінету Міністрів України від 21.04.2020 №28.

У зв`язку із чим обсяг зобов`язань позичальника не збільшився, а зменшився, що в свою чергу свідчить про зменшення обсягу відповідальності й поручителя, як солідарного боржника.

Так, згідно пункту 2.3. договору про внесення змін до кредитного договору № HEVKLON100763 від 15.09.2020 позичальник за умови належного виконання положень Порядку надання фінансової державної підтримки та умов цього договору сплачує банку компенсаційні проценти в розмірі 7% річних, а у разі створення не менше двох нових робочих місць протягом першого повного календарного року, компенсаційна процентна ставка зменшується до 5% річних.

Згідно умов кредитного договору позичальник повинен був сплачувати проценти в розмірі 13,27 % річних, натомість, у зв`язку із підписанням договору про внесення змін до кредитного договору № HEVKLON100763 від 15.09.2020 базова процентна ставка стала змінювана і інколи її розмір був більше 13,27 % річних, проте позичальник мав обов`язок щодо сплати процентів не за базовою процентною ставкою, яка змінювалась, а за ставкою компенсаційних процентів в розмірі 7% річних, тобто, фактично обсяг відповідальності поручителя зменшився

Згідно виписок по рахункам №0249 та №7824, розмір фінансової державної підтримки в рахунок погашення нарахованих процентів становить 171 850 грн 17 коп. (147 118 грн 20 коп. та 24 731 грн 97 коп.).

Крім цього, з розрахунку заборгованості вбачається, що розмір базової відсоткової ставки в період з 01.01.2021 по 02.09.2022 був меншим ніж 13,27 % річних, що також свідчить про зменшення обсягу відповідальності як позичальника так і відповідно поручителя, як солідарного боржника.

Загалом за період з 01.01.2021 по 02.09.2022 згідно розрахунку заборгованості банк нарахував за зменшеними в цей період процентними ставками (13,12%; 12,45%; 11,75%; 11,93%; 12,31%; 12,04%; 11,63%) суму 284 057,02 грн.

Разом з цим, якщо би договір про внесення змін до кредитного договору № HEVKLON100763 від 15.09.2020 не укладався, за період з 01.01.2021 по 02.09.2022 Банк би нарахував 316546 грн 39 коп.:

з 01.01.2021 по 30.04.2021 суму 68515,06 грн (1570459 грн 41 коп. х 120 днів / 365 днів х 13,27 %);

з 01.05.2021 по 30.09.2021 суму 87356,70 грн (1570459 грн 40 коп. х 153 днів / 365 днів х 13,27 %);

з 01.10.2021 по 31.10.2021 суму 16224,66 грн (1439580 грн 40 коп. х 31 днів / 365 днів х 13,27 %);

з 01.11.2021 по 30.11.2021 суму 14273,81 грн (1308701 грн 40 коп. х 30 днів / 365 днів х 13,27 %);

з 01.12.2021 по 30.09.2022 суму 130176,16 грн (1177822 грн 40 коп. х 304 днів / 365 днів х 13,27 %).

Отже, завдяки зменшеним процентним ставкам в період з 01.01.2021 по 02.09.2022 банк нарахував процентів на 32 489 грн 37 коп. менше.

Таким чином, укладення договору про внесення змін до Кредитного договору №HEVKLON100763 від 15.09.2020 надало можливість зменшити зобов`язання позичальника та поручителя на 204339,54 грн, яка складається з:

- 171850,17 грн (розмір фінансової державної підтримки);

- 32489,37 грн (різниця нарахованих процентів за зменшеними процентними

ставками в період з 01.01.2021 по 02.09.2022).

Разом з цим, відповідач-2, зазначаючи, що обсяг відповідальності нібито збільшився, навів розрахунок без врахування зменшених відсоткових ставок та фінансової державної підтримки.

В основу свого розрахунку представником відповідача-2 був взятий період з 01.10.2022 по 09.06.2024, коли розмір процентної ставки були 13,27 % річних, що призвело до нарахування зайвих 191 601 грн 77 коп.

Проте, порівнюючи ці суми, є очевидним, що зменшення зобов`язань відбулось на суму 204339 грн 54 коп., а збільшення на суму 191601 грн 77 коп. З чого слідує, що укладення договору про внесення змін до кредитного договору № HEVKLON100763 від 15.09.2020 в цілому зменшило зобов`язання позичальника на суму 12737 грн 77 коп., тому твердження представника відповідача-2 про збільшення обсягу відповідальності є хибним.

Також колегія суддів не погоджується з твердженням скаржника про те, що зміна зобов`язання відбулась без згоди поручителя, оскільки обсяг відповідальності поручителя зменшився внаслідок укладення позичальником договору про внесення змін до кредитного договору № HEVKLON100763 від 15.09.2020 та прийняття ним участі в програмі надання фінансової державної підтримки суб`єктам мікропідприємництва та малого підприємництва на умовах, визначених Постановою Кабінету міністрів України від 21.04.2020 №28.

Разом з цим, як зазначалось вище, всі 3 угоди (кредитний договір, договір про внесення змін до кредитного договору, договір поруки) були укладені в один день (15.09.2020) та підписані ОСОБА_1 , як виконавчим директором позичальника та як поручителем.

Зазначене свідчить про обізнаність ОСОБА_1 , як поручителя ,щодо змін до умов основного зобов`язання та згоду з ними.

При цьому, законодавство України не встановлює певної конкретної форми для вираження згоди, вона може бути виражена в будь-який спосіб: письмово або усно, а також можлива мовчазна згода. Будь-яких зауважень чи заперечень щодо внесення змін до кредитного договору від ОСОБА_1 до теперішнього часу не надходило.

Перебуваючи керівником позичальника, ОСОБА_1 вчиняв дії щодо виконання кредитного договору та був згоден з його умовами.

Отже, всі конклюдентні дії (підписання ОСОБА_1 в один день всіх трьох угод як

виконавчим директором позичальника та як поручителем, вчинення дій щодо виконання умов кредитного договору в якості керівника позичальника), а також подальша його мовчазна згода свідчать про його обізнаність щодо умов кредитування та згоду на зміну обсягу відповідальності боржника, а тому, в силу частини 2 статті 554 Цивільного кодексу України він відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу та процентів.

Крім цього, як вірно встановив Господарський суд Одеської області в рішенні від 26.02.2025, договір поруки № HEVKLON100763/DP від 15.09.2020, який укладено сторонами в добровільному порядку, без заперечень та зауважень, містить умови про те, що, якщо під час виконання кредитного договору зобов`язання боржника, що забезпечені цим договором, збільшуються, внаслідок цього збільшується обсяг відповідальності поручителя, поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення зобов`язань за кредитним договором в розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з поручителем не потрібні.

Отже, поручитель надав згоду позивачу на збільшення зобов`язань за кредитним договором, проте, як зазначено вище, збільшення зобов`язань за кредитним договором не відбулось, оскільки обов`язок щодо сплати частини процентів виник у держави, а не у позичальника з поручителем.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту ст.79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у постанові від 16.02.2021 у справі №927/645/19.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою ВС у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст.32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Надаючи оцінку всім доказам та доводам позивача у їх сукупності із застосуванням стандарту доказування «вірогідності доказів», судова колегія доходить висновку про те, що докази, надані позивачем на підтвердження обставин для солідарного стягнення у розмірі 1 594 532 грн 05 коп., з відповідачів за вищезазначеними договорами є такими, що відповідають таким стандартам.

Відхиляючи доводи скаржника, апеляційний господарський суд також враховує висновки, викладені в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України", в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Шевельов проти України").

З огляду на наведене, судова колегія вважає, що твердження відповідача - 2, наведені ним в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення, а зводяться лише до незгоди поручителя з таким рішенням без належного обґрунтування для цього відповідних підстав. При цьому протилежного ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції скаржником не доведено.

У відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , м. Нова Каховка Херсонської області задоволення не потребує, а рішення Господарського суду Одеської області від 26.02.2025 року у справі №916/2886/24 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Порядок і розмір сплати судового збору в Україні встановлено Законом України "Про судовий збір".

Згідно приписів п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду; апеляційних скарг у справі про банкрутство; заяви про перегляд рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, розмір судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Разом з тим, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.04.2025 року задоволено клопотання ОСОБА_1 , м. Нова Каховка Херсонської області про відстрочення сплати судового збору в розмірі 28 701 грн 57 коп. за апеляційний перегляд рішення Господарського суду Одеської області від 26.02.2025 року у справі №916/2886/24 до моменту ухвалення судового рішення у справі, яка ним не виконана на момент постановлення судового рішення.

З огляду на вищезазначене, з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія вважає за необхідне стягнути з відповідача-2 судовий збір в розмірі 28 701 грн 57 коп. за апеляційний перегляд рішення Господарського суду Одеської області від 26.02.2025 року у справі №916/2886/24.

Керуючись ст. 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , м. Нова Каховка Херсонської області на рішення Господарського суду Одеської області від 26.02.2025 року у справі №916/2886/24 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 26.02.2025 року у справі №916/2886/24 залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Державного бюджету України судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 28 701 грн 57 коп.

Доручити Господарському суду Одеської області видати наказ.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодекс України.

Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 11.08.2025 року.

Повний текст постанови складено 12.08.2025 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва

Судді Л.В. Поліщук

Н.М. Принцевська