ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" серпня 2025 р. Справа№ 911/3261/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Коротун О.М.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА»

на рішення Господарського суду Київської області від 01.07.2024, повний текст рішення складено 02.12.2024

у справі № 911/3261/23 (суддя Ярема В.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА»

до Фізичної особи-підприємця Данильченко Ірини Володимирівни

про стягнення 32 713,68 гривень

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції у даній справі

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до Фізичної особи-підприємця Данильченко Ірини Володимирівни про стягнення заборгованості за договором №450532-КС-001 про надання кредиту від 22.02.2022 у розмірі 32 713,68 грн, яка складається з:

- 11 000,00 грн прострочених платежів по тілу кредиту;

- 20 063,68 грн прострочених платежів по процентах;

- 1 650,00 грн прострочених платежів за комісією.

Рішенням Господарського суду Київської області від 01.07.2024 у справі № 911/3261/23 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Данильченко Ірини Володимирівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» 11 000 грн 00 коп. прострочених платежів по тілу кредиту та 722 грн 00 коп. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить прийняти апеляційну скаргу до розгляду та відкрити апеляційне провадження з її розгляду. Рішення Господарського суду Київської області від 01.07.2024 у справі № 911/3261/23 скасувати частково в частині відмови в задоволенні позовних вимог ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до Фізичної особи-підприємця Данильченко Ірини Володимирівни про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 20 063,68 гривень та у комісії за надання кредиту у сумі 1 650,00 грн, а разом у сумі 20 063,68 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, згідно з яким стягнути з Данильченко Ірини Володимирівни на користь позивача грошову суму в розмірі 20 063,68 гривні 68 копійок - заборгованості за нарахованими та несплаченими (простроченими) процентами за користування кредитом за Договором про надання кредиту №450532-КС-001 від 22.02.2022 року та по комісії за надання кредиту; в решті Рішення Господарського суду Київської області від 01.07.2024 року у справі № 911/3261/23 залишити без змін; у разі задоволення цієї Апеляційної скарги та у зв`язку із фактичним повним задоволенням позовних вимог позивача по цій судовій справі № 911/3261/23 здійснити розподіл судових витрат по цій справі.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вказує на те, що суд першої інстанції визнав факт отримання кредитних коштів у сумі 11 000,00 грн, та факт наявності правовідносин між сторонами за Договором №450532-КС-001 про надання кредиту і в той же час задовольнив позовні вимоги про стягнення заборгованості лише по тілу кредиту у сумі 11 000,00 грн., позбавивши таким чином кредитора права на отримання законного доходу у вигляді процентів за користування кредитом.

Скаржник зазначає, що 22.02.2022 Кредитний договір був підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором «G-5316», що відповідає нормам як ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», так і ст.207 ЦК України - відповідна відмітка міститься і в самому кредитному договорі.

На думку скаржника, позивачем було надано більш вірогідні докази на підтвердження факту укладення Договору про надання кредиту та досягнення згоди між сторонами щодо істотних умов договору, а ніж відповідач, який на спростування цього факту не надав жодного належного та достатнього доказу. Таким чином, позивачем були надані до суду належні та допустимі докази (в розумінні норм ГПК України), що підтверджують факт укладення Кредитного договору у відповідності до норм чинного законодавства України, отримання відповідачем кредитних коштів і їх подальше неповернення у повному обсязі та спростовує протилежні висновки суду першої інстанції в оскаржуваному рішення. Отже, у даній справі матеріалами справи підтверджено факт укладання кредитного договору та факт отримання грошових коштів на умовах, узгоджених сторонами договору. Оскільки матеріали справи містять докази підписання відповідачем кредитного договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором та отримання кредитних коштів відповідачем. При цьому, будь-які докази на спростування вищезазначеного відповідачем (а рівно як і доказів того, що Кредитний договір укладались не відповідачем в матеріалах справи відсутні, хоча саме відповідач в такому випадку повинен довести факт неукладення Кредитного договору і саме на нього у відповідності до норм ГПК України покладено тягар доказування відсутності укладення Кредитного договору, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленого ним у Постанові від 14.06.2022 у справі № 757/40395/20.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Відповідачем не надано відзиву на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 911/3261/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» на рішення Господарського суду Київської області від 01.07.2024 у справі № 911/3261/23. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» на рішення Господарського суду Київської області від 01.07.2024 у справі № 911/3261/23 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.

17.12.2024 Північний апеляційний господарський суд здійснив відправку ухвали про відкриття апеляційного провадження від 16.12.2024 відповідачці за адресою: «адреса вул. Нагірна, 4, місто Демидів, Вишгородський р-н, Київська обл., 07335».

25.12.2025 до суду апеляційної інстанції з суду першої інстанції надійшли матеріали справи № 911/3261/23.

08.01.2025 до суду апеляційної інстанції від Укрпошти повернувся конверт з відміткою: «за закінченням терміну зберігання».

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що вчинила дії щодо належного повідомлення відповідача про відкриття апеляційного провадження, крім того, ухвала Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2024 у справі № 911/3261/23 також розміщена на ресурсі Єдиний державний реєстр судових рішень.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, систематичні оголошення сигналу повітряної тривоги, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи та надання можливості відповідачу відреагувати на апеляційну скаргу, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 911/3261/23 розглядалась протягом розумного строку.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, 22.02.2022 між позивачем та відповідачем, відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» та затверджених позивачем Правил про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі - Правила про надання грошових коштів у кредит), укладено електронний договір про надання кредиту №450532-КС-001 шляхом вчинення обома сторонами послідовних дій та обміну електронними повідомленнями, а саме:

- ФОП Данильченко І.В. через вебсайт ТОВ «Бізнес Позика» - https://bizpozyka.com/, шляхом введення логіну та паролю особистого кабінету, ввійшла до нього та за допомогою відповідної інформаційно-телекомунікаційної системи (ІТС) подала заявку на отримання кредиту, у якій вказала, зокрема, номер свого поточного (карткового) рахунку - № НОМЕР_1 ;

- ТОВ «Бізнес Позика» направило відповідачці пропозицію (оферту) щодо укладення договору №450532-КС-001та одноразовий ідентифікатор G-5316;

- ФОП Данильченко І.В. прийняла пропозицію укласти договір №450532-КС-001, шляхом введення/відправлення одноразового ідентифікатора G-5316, надісланого позивачем на вказаний відповідачкою в анкетних даних номер телефону НОМЕР_2 .

В підтвердження вказаних обставин до позовної заяви ТОВ «Бізнес Позика» долучено зображення у форматі pdf паперових копій: анкети клієнта (витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи - https://my.bizpozyka.com/) від 13.10.2023за підписом директора товариства М.М. Гайворонської, а також візуальної форми послідовності дій клієнта за підписом директора товариства М.М. Гайворонської.

Також до поданої засобами ЄСІТС «Електронний суд» позовної заяви додано зображення у форматі pdf, найменовані як:

- пропозиція укласти договір (оферта) №450532-КС-001 про надання кредиту (електронна форма) від 22.02.2022 (без відміток про проставлення підпису у відповідному полі);

- прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладення договору №450532-КС-001про надання кредиту (електронна форма) від 22.02.2022 (без відміток про проставлення підпису у відповідному полі);

- договір №450532-КС-001 про надання кредиту (електронна форма) від 22.02.2022 з відмітками у полі підпису про те, що такий договір підписано від імені позичальника та товариства, відповідно:22.02.2022 о 10:16:28 одноразовим ідентифікатором G-5316 та 22.02.2022 о 10:16:29;

- Правила про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», затверджені наказом директора товариства №25-ОД від 03.11.2021 (далі - Правила про надання грошових коштів).

Поряд з тим у змісті додатків до позову ТОВ «Бізнес Позика» зауважено, що у нього наявні у розпорядженні оригінали наданих ним вище усіх доказів.

Усуваючи ж недоліки позовної заяви та надалі подаючи додаткові пояснення, позивач зазначив, що згідно статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передачі грошей, тоді як договір про надання кредиту №450532-КС-001укладено у відповідності до вимог законодавства і сама лише його електронна форма не може спростовувати його юридичну силу з огляду на приписи закону, зокрема, статей 207, 639 ЦК України та статей 5, 6, 7, 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також приписів Закону України «Про електронну комерцію», зокрема згідно ч. 13 ст. 11 якого докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вказуючи на подання до суду візуальної форми послідовності дій клієнта, позивач зазначив, що згідно повідомлення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 13.02.2019 для вказаної комісії належним доказом підтвердження укладення фінансовою установою зі споживачем електронного договору може бути посвідчена керівником фінансової установи роздруківка інформації з електронного файлу, що визначає послідовні дії учасників електронної комерції (фінансової установи та споживача) в ІТС, якою зафіксовано чітку послідовність (хронологію) всіх дій фінансової установи та споживача щодо укладання електронного договору в інформаційно-телекомунікаційній системі, яку фінансова установа використовує для укладення електронних договорів.

В розрізі вказаного позивач зауважив, що до матеріалів позову ним додано всі оригінали та/або копії доказів, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та які при поданні через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» засвідчено електронним цифровим підписом представника позивача, зокрема такими доказами є візуальні форми кредитного договору, які повністю відтворюють оригінали електронної форми договору.

Надалі, під час розгляду цієї справи позивачем з метою додаткового підтвердження обставин укладення між сторонами електронного договору долучено до матеріалів справи:

- DVD-R диск з наявними на такому носії: примірником електронного договору №450532-КС-001 від 22.02.2022; копією протоколу створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого підпису примірника електронного договору №450532-КС-001 від 22.02.2022;

- паперові копії: протоколу створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого підпису; протоколу загальних зборів учасників ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» №15 від 11.10.2022, зокрема, щодо звільнення директора ОСОБА_1 з посади директора товариства; роздруківки з поштового ресурсу в мережі Інтернет з доменним ім`ям https://mail.google.com.

Зауважуючи про чинність укладеного між сторонами електронного договору, позивач зазначив, що передбачена ст. 204 ЦК України презумпція правомірності правочину передбачає, що він породжує для сторін права та обов`язки доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.

Усе вказане вище, у тому числі і стосовно правомірності порядку укладення електронного договору та його дійсності, а також правомірності розрахунку боргу, зокрема і у разі неподання іншою стороною доказів на спростування таких обставин і розрахунку, за доводами позивача, підтверджується позиціями судів апеляційної та касаційної інстанції, викладеними: у постанові Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №910/5408/21, у постанові Південно-Західного апеляційного господарського суду від 19.02.2024 у справі №916/3190/23, у постанові Східного апеляційного господарського суду від 22.12.2023 у справі №922/3271/23, у постанові Центрального апеляційного господарського суду від 08.02.2024 у справі №904/2865/23.

Посилаючись на вказане та позицію суду касаційної інстанції, викладену у постанові від 21.08.2020 у справі №904/2357/20, позивач зауважив, що наявність обставин, на яку сторона посилається, вважається доведеною, якщо надані на підтвердження таких обставин докази є більш вірогідними ніж докази, подані на спростування таких обставин.

Отже, за доводами позивача, згідно вказаної позиції та стандарту «вірогідність доказів» обставини вказаного спору слід вважати такими, що скоріше були (мали місце), аніж не були.

Покликаючись на все наведене, позивач вважає укладеним та дійсним електронний договір про надання кредиту №450532-КС-001від 22.02.2022, зокрема з урахуванням того, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс повідомлення, без здійснення позичальником входу на сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.

Вказане, за доводами позивача, підтверджується позицією Верховного Суду у постановах від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 та від 07.10.2020 у справі №127/33824/19.

Мотивуючи звернення до суду із позовом у цій справі, позивач зауважив, що згідно умов вказаного договору кредиту відповідачці надано грошові кошти у розмірі 11 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальниці № НОМЕР_1 , яку остання вказала при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті.

На підтвердження вказаних обставин ТОВ «Бізнес Позика» надано суду копію довідки №495582199, сформованої, за доводами позивача, 22.02.2022 в платіжній системі «TAC Pay» на виконання умов укладеного позивачем з АТ «Таскомабнк» договору №83 про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам від 11.11.2020.

Зарахування 11 000,00 грн на рахунок ФОП Данильченко І.В., за доводами позивача, також підтверджується наданими АТ КБ «Приватбанк» на вимогу суду листом та випискою по рахунку № НОМЕР_1 .

Натомість, за доводами позивача, позичальниця належним чином не виконала власні зобов`язання за договором про надання кредиту №450532-КС-001 від 22.02.2022 та кредитні кошти не повернула і, надалі, проценти за користування позикою та комісію не сплатила.

Стосовно ж вимог суду про подання для огляду оригіналів електронних доказів на підтвердження викладених у позові обставин укладення 22.02.2022 договору про надання кредиту №450532-КС-001, зокрема щодо виконання сторонами дій, вказаних у візуальній формі послідовності дій клієнта, позивач надав письмові пояснення начальника відділу технічної розробки та підтримки ТОВ «Бізнес Позика» про технічну неможливість демонстрації кожної із дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційної системи товариства.

Отже, позивач зазначив про невиконання відповідачкою своїх зобов`язань в частині повернення кредитних коштів та щодо сплати відсотків за користування кредитом і комісії, внаслідок чого у ФОП Данильченко І.В. перед ТОВ «Бізнес Позика» виникло 32 713,68 грн заборгованості за договором №450532-КС-001 про надання кредиту від 22.02.2022, а саме:

- 11 000,00 грн прострочених платежів по тілу кредиту;

- 20 063,68 грн прострочених платежів по процентах;

- 1 650,00 грн прострочених платежів за комісією, з вимогами про стягнення яких позивач звернувся до суду із позовом у даній справі.

На підтвердження вказаного, у тому числі обставин несплати відповідачкою на рахунок позивача вказаних вище сум, позивач надав розрахунок заборгованості, а також довідку за підписом директора товариства про стан заборгованості ФОП Данильченко І.В. станом на 27.11.2023.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Також в ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054, ст. ст. 1046, 1049 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Так, обґрунтовуючи право вимоги про сплату відповідачкою сум позики та процентів за користування такою позикою і комісії, позивач посилається на виникнення між сторонами кредитних правовідносин, врегульованих як умовами Правил про надання грошових коштів, так і умовами електронного договору про надання кредиту №450532-КС-001 від 22.02.2022, укладеного, за доводами позивача, шляхом вчинення сторонами згідно вказаних Правил та Закону України «Про електронну комерцію» послідовних дій у інформаційно-телекомунікаційній системі позивача.

Водночас умовами вказаного електронного договору, за доводами позивача, зокрема визначено строк кредитування, процентну ставку та графік платежів по тілу кредиту, процентам і комісії.

Приписами ч.ч. 1, 2, 3 ст. 207 ЦК України (в редакції від 01.01.2022) унормовано, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 633 та ч. 1 ст. 634 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За приписами статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Також, приписами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що й отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи скаржника, що кредитний договір № 450532-КС-001 було укладено шляхом введення/відправлення одноразового ідентифікатора G-5316. А тому висновки суду першої інстанції про те, що надані позивачем докази - не є безсумнівними доказами вчинення сторонами дій з укладення електронного договору - є передчасними та такими, що не відповідають наведеним вище нормам чинного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Перевіривши розрахунок процентів, суд зазначає, що їх нарахування за період з 22.02.2022 по 09.08.2022 в загальній сумі 20 063,68 грн відповідає даті фактичного надання кредитних коштів та даті закінчення строку кредитування, а також розміру і порядку розрахунку.

Крім того, сторони у договорі домовилися про нарахування комісії за надання кредиту в розмірі 1 650,00 грн.

Отже, з урахуванням того, що документів, що спростовували б доводи позивача або підтверджували б сплату відповідачем заборгованості по кредиту, процентах, комісії, відповідачем суду не надано, вимоги позивача про стягнення з нього заборгованості за процентами у сумі 20 063,68 грн та комісії в розмірі 1 650,00 грн - є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні 20 063,68 грн процентів за користування кредитом та 1 650,00 грн комісії - підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про задоволення позову, з новим розподілом судових витрат.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

З огляду на встановлені обставини, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Київської області від 01.07.2024 у справі № 911/3261/23 в частині відмови у стягненні 20 063,68 грн процентів за користування кредитом та 1 650,00 грн комісії - підлягає скасуванню (через нез`ясування обставин, що мають значення для справи і, як наслідок, неправильне застосування норм матеріального права в розумінні ст. 277 ГПК України) з новим розподілом судових витрат. Із ухваленням нового рішення в цій частині - про задоволення позову.

В частині основного боргу (по тілу кредиту) - апеляційна скарга не подавалась, підстав для виходу за межі вимог та доводів апеляційної скарги в розумінні ч. 4 ст. 269 ГПК України - суд апеляційної інстанції не знайшов.

Судові витрати

Судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції підлягає розподілу пропорційно задоволеним вимогам на підставі ст. 129 ГПК України.

Так, ціна позову становила 32 713,68 грн. Ставка судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції становила 2 684,00 грн. Тоді як за подання апеляційної скарги - 4 026,00 (4 026,00*150%*0,8). Таким чином, з урахуванням задоволення позовних вимог з відповідача за розгляд справи в суді першої інстанції підлягає стягненню 2 684,00 грн судового збору, тоді як за розгляд справи в суді апеляційної інстанції - 3 220,80 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції судових збір у розмірі 5 904,80 грн.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, ст. 275, ст. 277, 281, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» на рішення Господарського суду Київської області від 01.07.2024 у справі № 911/3261/23 - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 01.07.2024 у справі № 911/3261/23 в частині відмови у стягненні 20 063,68 грн прострочених платежів за процентами; 1 650,00 грн прострочених платежів за комісією, а також в частині розподілу судових витрат - скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позову в цій частині з новим розподілом судового збору.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Данильченко Ірини Володимирівни ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 411, ідентифікаційний код 41084239) 20 063,68 грн прострочених платежів за процентами та 1 650,00 грн прострочених платежів за комісією.

4. В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

5. Здійснити новий розподіл судових витрат за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Данильченко Ірини Володимирівни ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 411, ідентифікаційний код 41084239) 5 904,80 грн судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції.

6. Видачу наказів доручити місцевому господарському суду.

7. Матеріали справи № 911/3261/23 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Коротун