ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

01 серпня 2025 року Справа № 906/204/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Василишин А.Р. , суддя Маціщук А.В.

секретар судового засідання Приступлюк Т.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на рішення Господарського суду Житомирської області від 28.03.2025

(постановлене у м. Житомирі)

у справі № 906/204/25 (суддя Тимошенко О.М.)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Віді-страхування"

до Військової частини НОМЕР_1

про стягнення 10 506 грн 70 коп.

Відповідно до ч.13 ст.8, ч. 10 ст.270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Віді-страхування" звернулося до Господарського суду Житомирської області із позовом до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 10 506 грн 70 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.07.2022 на вул. Шолуденка у м. Вишгород Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю Honda CR-V, номер кузову НОМЕР_2 , пізніше реєстраційний номер НОМЕР_3 , котрий застрахований у позивача, під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу УРАЛ, реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_2 .

За результатом розгляду адміністративних матеріалів, Вишгородський районний суд Київської області постановою від 14.09.2022 у справі № 363/2235/22 визнав ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України, а постановою від 14.09.2022 у справі № 363/2284/22 визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України.

При цьому, відповідач є власником транспортного засобу УРАЛ, реєстраційний номер НОМЕР_4 , а ОСОБА_2 на момент ДТП був військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 та керував згаданим транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх службових обов`язків.

Позивач вказує, що він здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 21 013 грн 40 коп.

Враховуючи обопільну вину учасників ДТП, позивач звернувся до відповідача із вимогою про відшкодування шкоди, в якій просив здійснити відшкодування шкоди в частці, що дорівнює 50% від завданої в ДТП шкоди за пошкодження Застрахованого транспортного засобу, а саме в розмірі 10 506 грн 70 коп. Однак, така вимога була проігнорована відповідачем.

Господарський суд Житомирської області рішенням від 28.03.2025 у справі № 906/204/25 позов задовольнив. Стягнув з Військової частини НОМЕР_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Віді-страхування" 10 506 грн 70 коп. шкоди, 2 422 грн 40 коп. судового збору.

При ухваленні вказаного рішення місцевий господарський суд виходив із того, що транспортний засіб УРАЛ, реєстраційний номер НОМЕР_4 , належить Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_2 на момент ДТП був військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 та керував транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх службових обов`язків, а тому обов`язок з відшкодування шкоди, завданої внаслідок зазначеної ДТП, спричиненої з вини ОСОБА_2 покладається на Військову частину НОМЕР_1 , з врахуванням ступеня вини учасників ДТП.

Розглядаючи спірні правовідносини місцевий господарський суд застосував відповідні положення ст. ст. 22, 993, 1166, 1172, 1187, 1188, 1192 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст. 137 Господарського кодексу України, ст. 108 Закону України "Про страхування", ст. 14 Закону України Про Збройні Сили України, ст. ст. 1, 3 Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України, ст. 5 Закону України Про господарську діяльність у Збройних Силах України.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 звернулося з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить рішення Господарського суду Житомирської області від 28.03.2025 у справі № 906/204/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована таким.

В порушення пункту 9.2 Умови добровільного страхування наземного транспорту, затверджені дирекцією ТДВ "СК "Віді-страхування" 23.09.2020, представником ТДВ "СК "Віді-страхування" не були здійснені заходи щодо надсилання пропозиції третій особі, частково відповідальної за заподіяння збитків Військовій частині НОМЕР_1 щодо участі в огляді пошкодженого автомобіля HONDA CR-V, д.н.з. НОМЕР_5 .

Вказане позбавило відповідача права на подання зауважень та пропозицій при складанні Акту огляду транспортного засобу, оскільки Акт огляду транспортного засобу та Акт виконаних робіт мають суперечності.

Господарським судом Житомирської області вищевказані обставини не досліджувалися, належна оцінки цим обставинам не надавалась.

Місцевим господарським судом не було надано належної оцінки тим обставинам, що матеріальні збитки внаслідок ДТП завдані не застрахованим транспортним засобом - УРАЛ, реєстраційний номер НОМЕР_4 .

За таких обставин, відшкодування шкоди в розмірі 10 506 грн 70 коп. повинно здійснюватися Моторним транспортним страховим бюро України, а тому позов ТДВ "Страхова компанія "Віді-страхування" пред`явлений до неналежного відповідача.

Враховуючи викладене, скаржник вважає, що рішення Господарського суду Житомирської області від 28.03.2025 у справі №906/204/25 є упередженим та незаконним, постановленим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Віді-страхування" подало суду апеляційної інстанції відзив, в якому позивач вказує таке:

- при відсутності договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності у винуватця ДТП страховик потерпілого, що виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування (позивач), не набуває права звернення до МТСБУ;

- відповідно до реєстраційного документу на транспортний засіб УРАЛ, реєстраційний номер НОМЕР_4 , - останній належить Військовій частині НОМЕР_1 , а тому належним володільцем транспортного засобу УРАЛ, реєстраційний номер НОМЕР_4 , є саме Військова частина НОМЕР_1 ;

- на момент ДТП ОСОБА_2 керував транспортним засобом УРАЛ, реєстраційний номер НОМЕР_4 , виконуючи свої службові обов`язки;

- Військова частина НОМЕР_1 є належним відповідачем у справі, так як Військова частина НОМЕР_1 є особою відповідальною за збитки завдані з вини ОСОБА_2 , що завдані останнім внаслідок виконання своїх службових обов`язків, під час керування транспортним засобом УРАЛ, реєстраційний номер НОМЕР_4 , що належить відповідачу;

- розмір реально завданих збитків дорівнює вартості відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу, що підтверджено, зокрема, доданим до позовної заяви рахунком та актом виконаних робіт;

- страхове відшкодування було сплачене на рахунок підприємства, котре здійснювало ремонтні роботи, згідно заяви страхувальника, що підтверджується платіжною інструкцією доданою до позову.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при ухвалені рішень норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 ТОВ "Сапфайєр" є власником транспортного засобу Honda CR-V, номер кузову НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 (а. с. 12 на звороті - 13).

Транспортний засіб Honda CR-V, номер кузову НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 було застраховано на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту, що підтверджується страховим полісом CLAUa-1024, укладеного 27.10.2021 між ТДВ "СК Віді-страхування", як страховиком ТОВ "Сапфайєр", як страхувальником (а. с. 5-12).

18.07.2022 на вул. Шолуденка у м. Вишгород Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу Honda CR-V, номер кузову НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу УРАЛ, реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_2 .

Вишгородський районний суду Київської області постановою від 14.09.2022 у справі №363/2235/22 ОСОБА_2 визнав винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та наклав на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Стягнув з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 496 грн 20 коп. на користь держави (а. с. 21).

У вказаному судовому рішенні встановлено, що: "18.07.2022 року о 20 год. 00 хв. по вул. Шолуденка в м. Вишгород, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем УРАЛ 43202, д/н НОМЕР_7 , при зміні напрямку руху не впевнився в безпечності та допустив зіткнення з автомобілем HONDA CR-V, д/н НОМЕР_3 , що рухався в попутному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказаними діями водій ОСОБА_2 порушив п. 10.1 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.".

Також, Вишгородський районний суду Київської області постановою від 14.09.2022 у справі № 363/2284/22 визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосував адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Стягнув з ОСОБА_1 відповідно до вимог Закону України "Про судовий збір" та ст. 40-1 КУпАП України судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп. на користь держави (а. с. 22).

В такому судовому рішенні встановлено, що: "18 липня 2022 року о 20 год. в м. Вишгород по вул. Шолуденка 2Б, водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем Honda днз. НОМЕР_3 , здійснюючи випередження, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та здійснив зіткнення з автомобілем Урал 43202 днз НОМЕР_7 , який рухався в попутному напрямку

Внаслідок ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

ОСОБА_1 своїми діями порушив вимоги п. 13.3 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність, передбачена ст. 124 КУпАП.

Зазначені обставини підтверджуються даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №319528, схемою місця ДТП, письмовими поясненнями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , витягом з ІПС Армор, витягом щодо отримання ОСОБА_1 посвідчення водія.".

Згідно із ч. 6 ст. 75 ГПК України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Страхувальник звернувся до позивача із заявою № 15/04/9/1/32/3-22 про виплату страхового відшкодування (а. с. 16).

19.07.2022 представником позивача Куриловичем Д.Ф., за участі представника страхувальника Момота А.В. було проведено огляд пошкоджень застрахованого транспортного засобу, в результаті якого було складено відповідний Акт огляду транспортного засобу (а. с. 14).

Згідно рахунку №ИНбС-0034114 від 21.07.2022, виставленого Товариством з обмеженою відповідальністю "Віді Інсайт" вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу Honda CR-V, становить 21 013 грн 40 коп. (а. с. 15).

Також, в матеріалах справи наявний Страховий акт № 13790 від 27.07.2022 та Акт виконаних робіт №ИНбСА-0022037 від 20.10.2022 на суму 21 013 грн 40 коп. (а. с. 16 на звороті, 18).

Позивач, виконуючи свої зобов`язання перед страхувальником відповідно до умов Договору добровільного страхування транспорту, на підставі Страхового акту №13790 від 29.07.2022 та рахунку №ИНбС-0034114 від 21.07.2022, виплатив ТОВ "Віді Інсайт" страхове відшкодування у розмірі 21 013 грн 40 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 2092 від 29.07.2022 (а. с. 18 на звороті).

Відповідно до листів Військової частини НОМЕР_1 від 19.07.2023 та від 03.02.2025 молодший сержант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання своїх службових обов`язків використовував транспортний засіб "УРАЛ" державний номер НОМЕР_4 . Станом на 18.07.2022 рік транспортний засіб Урал-43202 військовий номер НОМЕР_4 був дійсний і зареєстрований на Військову частину НОМЕР_1 (а. с. 24-25).

За фактом виплати страхового відшкодування, позивач звернувся до відповідача в досудовому порядку із вимогою № 15/04/8/2/0708-23 від 30.08.2023 про відшкодування частини страхової виплати в сумі 10 506 грн 70 коп. (а. с. 26-27).

Матеріали господарської справи не містять доказів на підтвердження реагування відповідача на вказану вимогу або сплати відповідачем коштів.

Вищевикладені обставини стали підставою для звернення Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Віді-страхування" до суду із цим позовом.

Крім того, в матеріалах справи наявні також: схема місця ДТП, довідка про дорожню-транспортну пригоду № 017448 від 18.07.2022 (а. с. 19-20).

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги такі положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

Відносини у сфері страхування регулюються ЦК України та Законом України "Про страхування", який спрямований на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб (вказані акти цивільного законодавства тут і надалі - в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Стаття 11 ЦК України встановлює, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно із ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Нормами ст. 979 ЦК передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про страхування" страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" до обов`язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке частиною 16 статті 9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Згідно із положеннями статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

В силу статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. В таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора, а саме потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди.

Таким чином, за суброгацією відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов`язанні (зміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов`язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав.

Отже, суброгація допускається тільки у договорах майнового страхування і правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України "Про страхування".

З вище встановлених обставин справи вбачається, що позивач, який є страховиком Товариства з обмеженою відповідальністю "Сапфайєр", виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завдання шкоди відповідачем, в порядку суброгації.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст. 1166 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання.

Частина друга статті 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Тобто вказана норма встановлює випадки звільнення особи від відповідальності за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки. До таких випадків відносяться: завдання шкоди, внаслідок непереборної сили та умисел потерпілого.

Інші загальні підстави звільнення особи від відповідальності за завдану шкоду, в т.ч. відсутність вини завдавача шкоди, не застосовуються, якщо шкоду завдано джерелом підвищеної небезпеки. Отже відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки настає незалежно від його вини.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 31.05.2021 у справі №904/2830/20, від 17.10.2023 у справі № 904/5520/21, від 21.03.2024 у справі № 910/9721/18.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Отже, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Згідно із статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Аналіз положень статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави для висновку, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №426/16825/16-ц).

Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, національні суди повинні встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" визначено, що військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування (частина друга статті 2 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України").

Відповідно до статті 3 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною другою статті 14 Закону України "Про Збройні Сили України" земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування.

Частиною першою статті 137 Господарського кодексу України передбачено, що правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Відповідно до статті 5 Закону України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України" за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, а також за шкоду і збитки, заподіяні довкіллю, правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором. Військова частина як суб`єкт господарської діяльності за своїми зобов`язаннями відповідає коштами, що надходять на її рахунок по відповідних статтях кошторису (крім захищених статей), а в разі їх недостатності відповідальність за зобов`язаннями військової частини несе Міністерство оборони України. Стягнення за зобов`язаннями військової частини не може бути звернено на майно, за нею закріплене.

Враховуючи те, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 243/10982/15-ц (провадження № 14-81цс18).

Як встановлено судом апеляційної інстанції вище, відповідно до листів Військової частини НОМЕР_1 від 19.07.2023 та від 03.02.2025 молодший сержант ОСОБА_2 , 18.07.2022 під час виконання своїх службових обов`язків використовував транспортний засіб "УРАЛ" державний номер НОМЕР_4 . Станом на 18.07.2022 рік транспортний засіб Урал-43202 військовий номер НОМЕР_4 був дійсний і зареєстрований на Військову частину НОМЕР_1 .

Крім того, в матеріалах справи наявна копія технічного талону серії ПН №034863 від 23.08.2012 транспортного засобу Урал-43202 військовий номер НОМЕР_4 , за яким останній належний Військовій частині НОМЕР_1 (а. с. 25 на звороті).

Факт спричинення шкоди підтверджується наявними у справі доказами, зокрема схемою місця ДТП, довідкою про дорожню-транспортну пригоду № 017448 від 18.07.2022, а також постановами Вишгородського районного суду Київської області від 14.09.2022 у справі №363/2235/22 та від 14.09.2022 у справі № 363/2284/22.

Водночас суд зауважує, що вказані докази підтверджують факт спричинення шкоди транспортному засобу, котрий застрахований позивачем був наслідком дій обох водіїв.

Щодо доводів скаржника про те, що позивач пред`явив позов до неналежного відповідача, апеляційний господарський суд вказує таке.

В довідці про дорожню-транспортну пригоду № 017448від 18.07.2022 відсутні відомості щодо чинного на момент ДТП полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності по відношенню до транспортного засобу УРАЛ, реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Відповідно до інформації Централізованої бази даних МТСБУ, по відношенню до транспортного засобу реєстраційний номер НОМЕР_4 , відсутні відомості щодо чинного на момент ДТП полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (а. с. 23 на звороті).

Вказане свідчить, що в порушення вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", транспортний засіб УРАЛ, реєстраційний номер НОМЕР_4 , експлуатувався за відсутності чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

В той же час, згідно з п. 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування" виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно до підпункту "а" пункту 41.1 статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування. В таких випадках МТСБУ відшкодовується частина шкоди, яка не компенсована за договорами інших видів страхування (п. 41.3. ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Отже, за наявності договору добровільного страхування страхувальник (потерпілий) може отримати страхове відшкодування від свого страховика за договором добровільного страхування. При цьому МТСБУ відшкодовує потерпілому частину шкоди, яка не компенсована за договором добровільного страхування, у разі якщо винуватець ДТП (власник транспортного засобу) не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

При відсутності договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у винуватця дорожньо-транспортної пригоди страховик потерпілого, що виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, не набуває права звернення до МТСБУ, оскільки в пункті 36.4 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування" прямо зазначено, що у такій ситуації у МТСБУ не виникає обов`язку здійснювати відповідне відшкодування (регламентні виплати) страховикам. Вказана позиція викладена Верховним Судом у постанові від 26.06.2019 у справі №554/5837/15-ц.

Отже, наведеним спростовуються твердження скаржника про те, що позивач мав пред`явити позов до МТСБУ.

Доводи скаржника, що відповідач не був залучений до огляду пошкодженого автомобіля HONDA CR-V, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, з таких підстав.

Відповідно до п. 9.2. Умови добровільного страхування наземного транспорту, затверджених дирекцією ТДВ "СК "Віді-страхування" 23.09.2020, після одержання заяви про настання страхового випадку Страховик здійснює огляд пошкодженого ТЗ у присутності Страхувальника (його довіреної особи) та складає Акт огляду транспортного засобу. За наявності третьої особи, винної (відповідальної) за заподіяння збитків, Акт огляду ТЗ може бути складено в присутності цієї особи.

Тобто, вказаний пункт не вимагає обов`язкову участь іншої (винної) особи в огляді транспортного засобу.

Крім того, матеріалами справи не підтверджено, що відповідач звертався до позивача із вимогою щодо залучення свого уповноваженого представника для проведення огляду транспортного засобу.

Вище встановлено, що позивач відповідно до умов Договору добровільного страхування транспорту, на підставі Страхового акту №13790 від 29.07.2022 та рахунку №ИНбС-0034114 від 21.07.2022, виплатив ТОВ "Віді Інсайт" страхове відшкодування у розмірі 21 013 грн 40 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 2092 від 29.07.2022.

Вказане є достатньою підставою для заміни ТОВ "Сапфайєр" у деліктному зобов`язанні та підставою для стягнення сплаченого страхового відшкодування з винної особи (роботодавця) в порядку суброгації, у розмірі, з врахуванням ступеня вини кожного учасника ДТП (50 %).

За наведеного, апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про задоволення позову.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене рішення Господарського суду Житомирської області від 28.03.2025 у справі № 906/204/25 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - без задоволення.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається судом апеляційної інстанції без задоволення, а в ухвалі про відкриття апеляційного провадження суд на підставі ч. 5 ст. 262 ГПК України зупинив дію оскаржуваного рішення, то суд дійшов висновку про поновлення дії рішення Господарського суду Житомирської області від 28.03.2025 у справі № 906/204/25.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 28.03.2025 у справі № 906/204/25 - без змін.

2. Поновити дію рішення Господарського суду Житомирської області від 28.03.2025 у справі № 906/204/25.

3. Справу № 906/204/25 надіслати Господарському суду Житомирської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Маціщук А.В.