РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.07.2025Справа № 910/4663/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. за участю секретаря судового засідання Нікітіної В.В., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КІНО-КОНЦЕРТНИЙ КОМПЛЕКС БОРЩАГІВКА»

до Київської міської ради

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про скасування рішення державного реєстратора

за участю представників:

від позивача: Івасин О.Р.

від відповідача: Юрченко Ю.В.

від третьої особи: Юрченко Ю.В.

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

Короткий зміст і підстави позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «КІНО-КОНЦЕРТНИЙ КОМПЛЕКС БОРЩАГІВКА» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради про скасування рішення Державного реєстратора Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Кузори Анни Віталіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 55998852 від 29.12.2020.

Позовні вимоги мотивовані відсутністю можливості внести відомості про право власності позивача на нежитлові приміщення № 9,10,11 (групи приміщень № 3), загальною площею 27,90 кв.м., що складає 37/1000 частини від нежилого будинку площею 753,70 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Якуба Коласа, буд. 8-А (літера А), оскільки об`єкт зареєстрований на праві власності за Київською міською радою.

Процесуальні дії у справі

Господарський суд міста Києва ухвалою від 21.04.2025 прийняв вказану вище позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, розгляд справи постановив здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 20.05.2025, залучено до участі у справі третю особу-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Разом з позовом позивачем подано клопотання про витребування у Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) копію листа серія та номер: 30-12/12879, виданий 08.12.2017 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву; копію листа серія та номер: 107/56/8161, виданий Святошинською районною в місті Києві державною адміністрацією; рішення «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва», серія та номер: 284/5096, виданий 02.12.2010 Київською міською радою.

Розглянувши клопотання позивача про витребування доказів, суд відмовив у його задоволенні, з огляду на наступне.

У відповідності до частин 1, 2, 4 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї, У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Тобто заявляючи клопотання про витребування доказів, стороною, якою заявлено таке клопотання має бути обґрунтовано те, що заявленим до витребування доказом може бути підтверджено обставини, що входять до предмету доказування, те, що у матеріалах справи відсутні інші докази на підставі яких можливо було б встановити фактичні обставини справи, те, що стороною вживались заходи щодо їх отримання, причини неможливості самостійного вчинення зазначених дії та обставини неможливості їх подання до суду.

Однак, позивачем не доведено обставини, які можуть підтвердити відповідні докази, або аргументи, які вони можуть спростувати.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні клопотання позивача про витребування зазначених документів слід відмовити.

05.05.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та заява про застосування строку позовної давності.

20.05.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

У підготовчому засіданні 20.05.2025, враховуючи відсутність клопотань та повідомлень учасників справи про намір вчинити дії, строк вчинення яких обмежений підготовчим провадженням, відсутність інших клопотань, заяв від учасників справи, судом закрито підготовче провадження та призначено справу №910/4663/25 до судового розгляду по суті на 01.07.2025, про що постановлено ухвалу, без оформлення окремого документу, яка занесена до протоколу судового засідання.

20.05.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання про долучення доказів по справі.

У судовому засідання 01.07.2025 суд оголосив про відкладення розгляду справи по суті на 29.07.2025.

Представник позивача в судовому засіданні 29.07.2025 надав пояснення по суті позовних вимог, просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні 29.07.2025 представник відповідача надав пояснення по суті своїх заперечень, просив суд відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи надав пояснення по суті спору, просив суд відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні 29.07.2025 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позиція позивача

Звертаючись до суду з позовом ТОВ «КІНО-КОНЦЕРТНИЙ КОМПЛЕКС БОРЩАГІВКА» (надалі - позивач) зазначає, що останньому належать на праві власності нежитлові приміщення № 9,10,11 (групи приміщень № 3), загальною площею 27,90 кв.м., що складає 37/1000 частини від нежилого будинку площею 753,70 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Якуба Коласа, буд. 8-А (літера А), що підтверджується договором купівлі-продажу від 06 травня 2009 року, укладеним між ТОВ «КІНО-КОНЦЕРТНИЙ КОМПЛЕКС БОРЩАГІВКА» та Фондом приватизації комунального майна Святошинського району м. Києва та довідкою, складеною Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» НЖ-2024 № 344 від 13.05.2024.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що звернувся до ЦНАП Святошинського району з заявою про внесення відомостей про право власності на зазначений вище об`єкт нерухомого майна, проте отримав відмову, оскільки весь об`єкт вже був зареєстрований на праві власності за Київською міською радою (надалі - відповідач).

За доводами позивача, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрацію іншого речового права № 252428291 від 13.04.2021 Київська міська рада є власником нежитлового приміщення, літ. "А", загальна площа (кв.м): 749.5, за адресою: м. Київ, вул Коласа Якуба, буд. 8А, до складу якого входять нежилі приміщення № 9, 10, 11 (групи приміщень № 3) загальною площею 27,90 кв.м., що складає 37/1000 частини від нежилого приміщення будинку за адресою: вул. Якуба Коласа буд. 8-А, власником якого є позивач у справі.

У позові позивач посилається на те, що реєстрацію на об`єкт права власності за Київською міською радою здійснила державний реєстратор Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Кузора Анна Віталіївна, індексний номер 55998852 від 29.12.2020.

Оскільки позивач не має можливості внести відомості про право власності, з метою захисту порушеного права власності на спірний об`єкт нерухомого майна позивач звернувся з позовними вимогами про скасування рішення Державного реєстратора Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Кузори Анни Віталіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 55998852 від 29.12.2020.

Позиція відповідача

Київська міська рада заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає, що за відсутності підстав для відмови у державній реєстрації прав, передбачених статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права комунальної власності на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Якуба Коласа, 8-А, здійсненна державним реєстратором відповідно до чинного законодавства та межах наданих повноважень.

В обгрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що скасування рішення державного реєстратора Кузори А. В. призведе до порушення права комунальної власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради на комунальне нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Якуба Коласа, 8-А, загальною площею 749,50 кв.м.

Також відповідач просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити у задоволені позову повністю.

Позиція третьої особи

Третя особа письмових пояснень у порядку ст. 168 ГПК України щодо позову або відзиву не надала.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що ТОВ «КІНО-КОНЦЕРТНИЙ КОМПЛЕКС БОРЩАГІВКА» є власником нежилі приміщень № 9,10,11 (групи приміщень № 3), загальною площею 27,90 кв.м., що складає 37/1000 частини від нежилого будинку площею 753,70 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Якуба Коласа, буд. 8-А (літера А).

06.05.2009 між ТОВ «КІНО-КОНЦЕРТНИЙ КОМПЛЕКС БОРЩАГІВКА» та Фондом приватизації комунального майна Святошинського району м. Києва укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого позивач придбав у свою власність у Фонду приватизації комунального майна Святошинського району м. Києва нежилі приміщення № 9,10,11 (групи приміщень № 3), загальною площею 27,90 кв.м., що складає 37/1000 частини від нежилого будинку площею 753,70 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Якуба Коласа, буд. 8-А (літера А). Право власності належало Територіальній громаді Святошинського району м. Києва, та підтверджувалося Свідоцтвом про право власності серії САС № 241557, виданим Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) 20.02.2009, на підставі наказу Головного управління комунальної власності м. Києва від 20.02.2009 №131-В, зареєстрованим Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 23.03.2009, записано у реєстрову книгу №188П-230 за реєстровим № 9461-П.

06.05.2009 Фонд приватизації комунального майна Святошинського району м. Києва передав, а ТОВ «КІНО-КОНЦЕРТНИЙ КОМПЛЕКС БОРЩАГІВКА» прийняв нежилі приміщення № 9,10,11 (групи приміщень № 3), загальною площею 27,90 кв.м., що складає 37/1000 частини від нежилого будинку площею 753,70 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Якуба Коласа, буд. 8-А (літера А), що підтверджується Актом прийому-передачі проданого приміщення.

Відповідно до інформаційної довідки, складеної Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» НЖ-2024 № 344 від 13.05.2024, згідно з даними реєстрових книг Бюро, спірні нежилі приміщення на праві власності зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кіно-концертний комплекс Борщагівка» на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Звєрьковою Н.В. від 06.05.2009, № 1990 та зареєстрованого в Бюро 22.06.2009 реєстровим № 9461-П.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 239279332 від 29.12.2020 державним реєстратором Кузорою Анною Віталіївною Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради 21.12.2020 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 55998852 від 29.12.2020, здійснено державну реєстрацію права комунальної власності за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради на нежитлову будівлю, літ. «А», загальною площею 749,5 кв. м, за адресою: м. Київ, вулиця Якуба Коласа, будинок 8А, розмір частки: 1/1. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

Відповідно до інформації з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрацію іншого речового права № 252428291 від 13.04.2021, державним реєстратором Кузорою Анною Віталіївною Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради 07.04.2021 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 57608224 від 13.04.2021, здійснено державну реєстрацію права оперативного управління за Управлінням соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

22.05.2024 державним реєстратором відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської держаної адміністрації) м. Київ було винесено Рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 73271121 щодо проведення державної реєстрації права власності за ТОВ «КІНО-КОНЦЕРТНИЙ КОМПЛЕКС БОРЩАГІВКА» на нерухоме майно, а саме: нежилі приміщення № 9,10,11 (групи приміщень № 3), загальною площею 27,90 кв.м., що складає 37/1000 частини від нежилого будинку площею 753,70 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Якуба Коласа, буд. 8-А (літера А).

З огляду на те, що право власності на спірне майно зареєстроване за Київською міською радою, з метою захисту порушеного права власності на спірний об`єкт нерухомого майна позивач звернувся з позовними вимогами про скасування рішення Державного реєстратора Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Кузори Анни Віталіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 55998852 від 29.12.2020.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом права власності, визначеного у статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно.

Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.

Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Частиною 1 статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (п. 1 ст. 321 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

За приписами частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Позивач як особа, яка подала позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Позивачем обрано такий спосіб захисту порушеного права як скасування рішення Державного реєстратора Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Кузори Анни Віталіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 55998852 від 29.12.2020.

Позовні вимоги обґрунтовано реєстрацією права комунальної власності за Київською міською радою на приміщення, літ. "А", загальна площа (кв.м): 749,5, за адресою: м. Київ, вул. Коласа Якуба, буд. 8А, до складу якого входять нежилі приміщення № 9, 10, 11 (групи приміщень № 3) загальною площею 27,90 кв.м., що складає 37/1000 частини від нежилого приміщення будинку за адресою: вул. Якуба Коласа буд. 8-А, власником якого є позивач, а тому оскаржуване рішення є таким, що порушує право власності позивача.

За змістом частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи (подібний висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17).

За наявності державної реєстрації права власності за певною особою державна реєстрація права власності на це ж майно за іншою особою може бути здійснена за згодою цієї особи або за судовим рішенням, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно (такий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17).

Таким чином, при дослідженні судом обставин наявності в особи права власності, необхідним є, перш за все, встановлення підстави, на якій особа набула таке право.

Як встановлено судом, 06.05.2009 між ТОВ «КІНО-КОНЦЕРТНИЙ КОМПЛЕКС БОРЩАГІВКА» та Фондом приватизації комунального майна Святошинського району м. Києва укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зверьковою Н.В. за реєстровим №1990, відповідно до умов якого позивач придбав у свою власність у Фонду приватизації комунального майна Святошинського району м. Києва нежилі приміщення № 9,10,11 (групи приміщень № 3), загальною площею 27,90 кв.м., що складає 37/1000 частини від нежилого будинку площею 753,70 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Якуба Коласа, буд. 8-А (літера А). Право власності належало Територіальній громаді Святошинського району м. Києва, та підтверджувалося Свідоцтвом про право власності серії САС № 241557, виданим Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) 20.02.2009, на підставі наказу Головного управління комунальної власності м. Києва від 20.02.2009 №131-В, зареєстрованим Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 23.03.2009, записано у реєстрову книгу №188П-230 за реєстровим № 9461-П.

Актом прийому-передачі проданого приміщення від 06.05.2009 підтверджується, що Фонд приватизації комунального майна Святошинського району м. Києва передав, а ТОВ «КІНО-КОНЦЕРТНИЙ КОМПЛЕКС БОРЩАГІВКА» прийняв нежилі приміщення № 9,10,11 (групи приміщень № 3), загальною площею 27,90 кв.м., що складає 37/1000 частини від нежилого будинку площею 753,70 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Якуба Коласа, буд. 8-А (літера А).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Доказів визнання недійсним договору купівлі-продажу від 06.05.2009, укладеного між ТОВ «КІНО-КОНЦЕРТНИЙ КОМПЛЕКС БОРЩАГІВКА» та Фондом приватизації комунального майна Святошинського району м. Києва та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зверьковою Н.В. за реєстровим №1990, суду не надано.

При цьому, згідно інформаційної довідки, складеної Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» НЖ-2024 № 344 від 13.05.2024, згідно з даними реєстрових книг Бюро, спірні нежилі приміщення на праві власності зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кіно-концертний комплекс Борщагівка» на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Звєрьковою Н.В. від 06.05.2009, № 1990 та зареєстрованого в Бюро 22.06.2009 реєстровим № 9461-П.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем доведено наявності права власності у позивача на спірне майно - нежилі приміщення № 9,10,11 (групи приміщень № 3), загальною площею 27,90 кв.м., що складає 37/1000 частини від нежилого будинку площею 753,70 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Якуба Коласа, буд. 8-А (літера А).

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором.

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 239279332 від 29.12.2020 підтверджується, що державним реєстратором Кузорою Анною Віталіївною Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради 21.12.2020 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 55998852 від 29.12.2020, здійснено державну реєстрацію права комунальної власності за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради на нежитлову будівлю, літ. «А», загальною площею 749,5 кв. м, за адресою: м. Київ, вулиця Якуба Коласа, будинок 8А, розмір частки: 1/1. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

Отже, станом на час звернення позивача до суду, право власності на об`єкт нерухомості: нежитлового приміщення, літ. "А", загальна площа (кв.м): 749.5, за адресою: м. Київ, вул Коласа Якуба, буд. 8А, до складу якого входять спірні нежилі приміщення № 9, 10, 11 (групи приміщень № 3) загальною площею 27,90 кв.м., що складає 37/1000 частини від нежилого приміщення будинку за адресою: вул. Якуба Коласа буд. 8-А, зареєстроване за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради (відповідачем) на підставі рішення державного реєстратора Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради Кузори Анни Віталіївни, індексний номер 55998852 від 29.12.2020.

Поряд з тим, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

У розумінні приписів ст. 15, ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України, спосіб захисту повинен бути таким, що відповідає закону, змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Статтею 5 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "ефективний засіб правого захисту" повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Визначений позивачем предмет позову в повній мірі має забезпечувати захист його порушеного права. При цьому метою правосуддя є забезпечення ефективного поновлення порушеного права.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Такий висновок сформульований, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16.

Позивач, заявляючи позовні вимоги про скасування рішення державного реєстратора, посилався на відсутність можливості внести відомості про право власності на спірний об`єкт нерухомого майна.

Цивільне законодавство розрізняє право володіння як складову повноважень власника (частина перша статті 317 Цивільного кодексу України), як різновид речових прав на чуже майно (пункт 1 частини першої статті 395 Цивільного кодексу України) та як право, що виникає на договірних засадах, тобто договірне володіння.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 Цивільного кодексу України).

Враховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Тобто особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього повноваження власника, зокрема набуває і право володіння.

Таким чином, власник нерухомого майна перестає бути володільцем цього майна в разі реєстрації цього права за іншою особою.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постанові від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то факт володіння другими може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння). Отже, наявність державної реєстрації права власності на нерухоме майно за особою означає, що ця особа володіє нерухомим майном («книжкове» володіння).

Принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомим майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц (пункт 89)) передбачає, що відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається, виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17 (пункт 100)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц зроблено висновки про те, що з урахуванням специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, як це властиво для багатьох видів рухомого майна (крім бездокументарних цінних паперів, часток у статутному капіталі ТОВ, інших нематеріальних об`єктів тощо), а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним.

Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності).

Отже, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності.

Тому заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа.

Отже, особа, за якою зареєстроване право власності, є володільцем нерухомого майна, але право власності (включаючи право володіння як складову права власності) може насправді належати іншій особі.

Якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідними для ефективного відновлення його права (див., зокрема, пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц).

У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребовує таке майно на користь позивача.

Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем.

З огляду на викладене, у разі державної реєстрації права власності за новим володільцем (відповідачем) власник, який вважає свої права порушеними, має право пред`явити позов про витребування відповідного майна.

Водночас, у цій справі позивач посилається на безпідставну реєстрація права власності за відповідачем на спірні нежилі приміщення № 9, 10, 11 (групи приміщень № 3) загальною площею 27,90 кв.м., що складає 37/1000 частини від нежилого приміщення будинку за адресою: вул. Якуба Коласа буд. 8-А .

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 та інші.

При цьому, як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Такий висновок сформульований, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що спірне нерухоме майно вибуло поза волею позивача шляхом державної реєстрації права власності за відповідачем, позовні вимоги про скасування рішення державного реєстратора не відповідають належному способу захисту у цій справі та не призводить до відновлення його прав і є неефективним.

Обрання позивачем неналежного чи неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20).

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «КІНО-КОНЦЕРТНИЙ КОМПЛЕКС БОРЩАГІВКА».

Отже, обраний позивачем спосіб захисту не буде ефективним і не призведе до відновлення порушеного права, що є підставою для відмови у позові.

Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги) (стаття 173 ГПК України).

Таким чином, права позивача підлягають захисту шляхом звернення з позовом про витребування майна з володіння відповідача та скасування рішення державного реєстратора.

Також відповідачем було заявлено про застосування строків позовної даності.

Як визначено ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами ст. 257, 258 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність, зокрема, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за грошовим зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання зобов`язання.

При застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст. 267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи, що у задоволенні зазначених вище позовних вимог суд відмовляє з підстав їх необґрунтованості, а тому суд не застосовує при цьому позовну давність та наслідки її спливу, оскільки позовна давність застосовується лише за наявності порушення прав особи.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

ВИСНОВКИ СУДУ

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «КІНО-КОНЦЕРТНИЙ КОМПЛЕКС БОРЩАГІВКА» до Київської міської ради.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 01.08.2025.

Суддя О.В. Гулевець