ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2025 р.м. ХарківСправа № 922/1946/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Харківського Національного педагогічного університету ім.Г.С.Сковороди, м.Харків
до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків, м.Харків
про стягнення 70082,02 грн
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

05.06.2025 року позивач - Харківський національний педагогічний університет імені Г.С. Сковороди звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків про стягнення заборгованості з відшкодування витрат за спожиту електричну енергію за період з 01.09.2023 по 30.09.2023 у розмірі 70082,02 грн, в т.ч. ПДВ - 11680,34 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 06.06.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/1946/25 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами.

19.06.2025 року представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву (вх.№14535), в якому просить суд в позові відмовити повністю, наполягаючи на тому, що 22.06.2023 між КЕВ м. Харків, Позивачем та В/Ч укладено трьохсторонній договір №237 (далі - Договір) спільного тимчасового безоплатного користування нерухомим майном. Відповідно до п.8.2. Договору КЕВ м. Харків взяло на себе зобов`язання відшкодування вартості комунальних послуг, що були спожиті військовою частиною. КЕВ м. Харків на заперечує, проти того, що укладало зазначений вище Договір але відповідно до п.3.3. та п.3.4 відшкодування Відповідачем за отримані В/Ч комунальні послуг відбувається на підставі укладених договорів на відшкодування окремо за кожним видом наданих комунальних послуг за відповідним пакетом документів до них.

Як стверджує відповідач, позивач не звертався у 2024 році до КЕВ м. Харків з відповідним пакетом документів на відшкодування за вересень 2024 року, чим позбавив себе можливості вчасно отримати відшкодування за отримані військовою частиною комунальні послуги.

Заперечуючи проти позову, відповідач також зазначає, що позивачем до позовної заяви не надано рахунків, що були виставлені постачальною організацією, з постачання електроенергії, не додано жодного документу (доказу), що підтверджує розмір заборгованості у вигляді понесених витрат з оплати послуг за електричну енергію. Позовна заява не містить жодних доказів (документів) що підтверджують кількість кВт (розмір в кВт електричної енергії), що була спожита військовою частиною, (документів) що підтверджують розмір тарифів (вартість постачання електричної енергії), згідно яких нараховувалася сума заборгованості, та жодного документу (доказу), розрахунку, згідно з яким можна перевірити нарахування суми заборгованості (ціни позову).

Крім того, за твердженнями відповідача, не має вини в діях КЕВ в тому, що позивач не звертався за відшкодуванням у встановлені розумні строки, коли відповідач мав можливість оплатити за взятими на себе зобов`язаннями по Договору інакше як за рішенням суду.

Надані документи прийняті судом до розгляду та долучені до матеріалів справи.

Згідно з ст.248 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше 60 днів з дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

22.06.2023 року між Харківським національним педагогічним університетом імені Г.С. Сковороди (надалі - ХНПУ імені Г.С. Сковороди, Сторона 1), військовою частиною НОМЕР_1 (надалі - ВЧ НОМЕР_1 , Сторона 2) та Квартирно-експлуатаційним відділом міста Харків (надалі - КЕВ міста Харків, Сторона 3) укладено Договір № 237 спільного тимчасового безоплатного користування нерухомим майном (надалі - Договір № 237 користування майном).

Згідно з п. 1.1. Договору № 237 користування майном Сторона 1 надає Стороні 2 можливість на спільне безоплатне користування нерухомим майном, належним Стороні 1, а саме - нежитловими приміщеннями загальною площею 1371,02 кв. м., (далі - Майно), розташовані на земельній ділянці загальною площею 9,0591 Га за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Гайдари, згідно переліку, зазначеного п. 1.1. Договору № 237 користування майном.

Згідно з п. 3.2. п. 1.1. Договору № 237 користування майном Сторона 3 зобов`язана відшкодувати Стороні 1 всі витрати за комунальні послуги за договорами відшкодування комунальних послуг, які були отримані Стороною 2 за час дії цього Договору.

Згідно з п. 3.3. Договору № 237 користування майном відшкодування за спожиті комунальні послуги Стороною 2 сплачуються Стороною 3 на підставі укладених договорів на відшкодування окремо за кожним видом надання комунальних послуг (електричної енергії, водовідведення, водопостачання, теплової енергії або природного газу, вивіз ТБО) за відповідним пакетом документів до них.

Згідно з п. 6.4. Договору № 237 користування майном Сторона 1 зобов`язується укласти зі Стороною 2 та Стороною 3 договори відшкодування спожитих комунальних послуг окремо за кожним видом комунальних послуг.

Згідно з п. 8.2. Договору № 237 користування майном Сторона 3 зобов`язана відшкодувати Стороні 1 вартість комунальних послуг, що спожиті Стороною 2 у процесі виконання цього Договору.

На виконання п. 6.4. Договору № 237 користування майном позивачем укладено із ВЧ НОМЕР_1 Договір про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію (надалі - Договір відшкодування).

Згідно з п. 1.1. Договору відшкодування ХНПУ імені Г.С. Сковороди забезпечує постачання електричної енергії, що використовується ВЧ НОМЕР_1 , а КЕВ міста Харків відшкодовує витрати, понесені ХНПУ імені Г.С. Сковороди з оплати електричної енергії, яка була спожита ВЧ НОМЕР_1 за встановленими тарифами в терміни, передбачені даним Договором.

Згідно з п. 1.2. Договору відшкодування - відшкодування витрат за спожиту електричну енергію здійснюється відповідно до показників лічильників або розрахунку згідно Договору № 237 користування майном.

Вартість постачання електричної енергії, згідно з п. 2.1. Договору відшкодування становить:

- З 01.09.2023 року за 1 кВт/год - 5,518704 грн. з ПДВ.

- Загальна вартість цього Договору на дату його складання становить 70082,02грн., в т.ч. ПДВ - 11680,34 грн.

Згідно з п. 3.1. Договору відшкодування облік та розрахунки за спожиту електричну енергію здійснюються за показниками приладів обліку (лічильника) або розрахунку.

Згідно з п. 3.3. Договору відшкодування підставою для розрахунку за цим договором є діючі договори на постачання, розподіл та перетікання реактивної електричної енергії, укладені ХНПУ імені Г.С. Сковороди та постачальною організацією, копія якого необхідно надати Стороні 1.

Згідно з п. 3.4. Договору відшкодування щомісячно, в термін до 15 числа місяця за розрахунковим, ХНПУ імені Г.С. Сковороди та ВЧ НОМЕР_1 повинні надати Харківському КЕУ акт виконаних робіт (наданих послуг), до якого додаються відповідні документи: п. 3.5. та акт звірки взаєморозрахунків.

Згідно з п. 3.5. Договору відшкодування до акту виконаних робіт (наданих послуг) Сторона 2 - ХНПУ імені Г.С. Сковороди повинна надати наступний пакет підтверджуючих документів:

- Копії рахунків та/або актів приймання-передачі та постачання електричної енергії, отриманих від постачальника Стороною 2 - ХНПУ імені Г.С. Сковороди;

- Копії актів про обсяги розподіленої електричної енергії, отриманих від Оператора розподілу Стороною 2 - ХНПУ імені Г.С. Сковороди;

- Акт фіксації показників лічильника електричної енергії, підписаний Стороною 2 - ХНПУ імені Г.С. Сковороди та Стороною 3 - ВЧ НОМЕР_1 .

Як стверджує позивач, ХНПУ імені Г.С. Сковороди свої зобов`язання за укладеними договорами виконав, оплатив електричну енергію, яка була спожита ВЧ НОМЕР_1 , підписав із ВЧ НОМЕР_1 та направив до КЕВ міста Харків договір на відшкодування витрат, акт фіксації показників лічильника електричної енергії, акт виконаних робіт (наданих послуг).

Відповідно до п.3.6. договору відшкодування оплата за цим Договором здійснюється згідно ст. 46, 48, 49 БКУ на підставі належним чином оформленого акту виконаних робіт (наданих послуг) протягом 30 календарних днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок КЕВ міста Харків за відповідним кодом видатків).

На виконання пунктів 3.4., 3.5. Договору відшкодування ХНПУ імені Г.С. Сковороди надав Харківському КЕУ пакет підтверджуючих документів, підписані із боку ХНПУ імені Г.С. Сковороди та ВЧ НОМЕР_1 :

- Договір відшкодування витрат за спожиту електричну енергію;

- Акт фіксації показників лічильника електричної енергії за період з 01.09.2023 по 30.09.2023, згідно якого спожита е/е (кВт/год) складає 12 699;

- Акт виконаних робіт (наданих послуг) згідно якого загальна сума до сплати за спожиту електричну енергію за період з 01.09.2023 по 30.09.2023 складає 70082,02грн., в т.ч. ПДВ - 11680,34 грн.

Згідно з п. 5.2.1. Сторона 2 - ХНПУ імені Г.С. Сковороди має право отримувати від Сторона 1 - КЕВ міста Харків оплату згідно п. 1.1. Договору відшкодування та відшкодування збитків (п. 5.2.2.).

Позивачем на адресу Відповідача направлялася претензія про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію. Поштове відправлення із претензією №692 вручене Відповідачеві 10.04.2025 року.

У відповіді на претензію від 14.05.2025 № 583/285/ КЕВ м. Харкова відповів, що, як бюджетна установа, не може передати до органу Державного казначейства доручення на здійснення платежу. Також зазначено, що для відшкодування заборгованості за спожиту електричну енергію, ХНПУ імені Г.С. Сковороди необхідно звернутися до Господарського суду Харківської області.

Таким чином, за твердженнями позивача, відповідачем не виконувались взяті на себе зобов`язання за Договором про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію в частині сплати вчасно та в повному обсязі витрат за спожиту електроенергію, у зв`язку з чим, за відповідачем обліковується заборгованість у сумі 70082,02 грн за період з 01.09.2023 по 30.09.2023 року.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивачем до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться

У відповідності до ст.173 ГК України, зі змістом якої кореспондуються і приписист.509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.6 ст.283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ч.1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч. 1 ст. 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права (ч. 1 ст. 761 ЦК України).

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (чч. 1, 5 ст. 762 ЦК України).

Статтею 793 ЦК України визначені вимоги до форми договору найму будівлі або іншої капітальної споруди, згідно з якими договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню, крім договору, предметом якого є майно державної або комунальної власності, який підлягає нотаріальному посвідченню у разі, якщо він укладений за результатами електронного аукціону строком більше ніж на п`ять років.

Відповідно до ч. 1 ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Враховуючи викладене, дослідивши текст укладеного договору від 22.06.2023 №237, суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором найму будівлі або іншої капітальної споруди, а спірні правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем на підставі зазначеного договору, є правовідносинами щодо користування приміщенням без сплати за користування, але з відшкодуванням всіх витрат за спожиті комунальні послуги, які були отримані наймачем (Користувачем) за час дії цього Договору.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджено, що позивач належним чином виконав свої обов`язки за договором від 22.06.2023 №237, передав у спільне безоплатне користування приміщеннями загальною площею 1371,02 кв. м., розташовані на земельній ділянці загальною площею 9,0591 Га за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Гайдари, згідно переліку, зазначеного п.1.1. Договору № 237 користування майном.

Як вбачається із зазначеного Акту приймання-передачі, сторони підписали цей акт без заперечень та зауважень, у зв`язку з чим, відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, вони повинні належним чином виконувати всі умови укладеного з позивачем Договору, в тому числі в частині своєчасного та у повному обсязі внесення платежів з відшкодування за спожиті комунальні послуги, в т.ч. за електричну енергію.

Пунктом 3.2. Договору передбачено, що Сторона 2 зобов`язана відшкодувати Стороні 1 всі витрати за комунальні послуги, які були отриманні Стороною 2 за час дії цього Договору.

Також, п.3.3. Договору визначено, відшкодування за спожиті комунальні послуги Стороною 2 сплачуються Стороною 3 на підставі укладених договорів на відшкодування окремо за кожним видом надання комунальних послуг (електричної енергії, водовідведення, водопостачання, теплової енергії або природного газу, вивіз ТБО) за відповідним пакетом документів до них.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, Стороною 1 - ХНПУ імені Г.С. Сковороди було підготовлено проект договору відшкодування комунальних витрат за спожиту електричну енергію, а також відповідні акти виконаних робіт (наданих послуг) та акти фіксації показників лічильника електричної енергії, які передбачали відшкодування вартості спожитої електроенергії від користування нерухомим майном Стороною 2.

У договорі та актах була визначена кількість та вартість спожитої електричної енергії на загальну суму 70082,02 грн. В тому числі за вересень 2023 року за постачання електричної енергії за 1кВт/год 5,518704грн.

Відповідно до Акту фіксації показників лічильника електричної енергії за період з 01.09.2023 по 30.09.2023 спожита е/е (кВт/год) складає 12 699. Згідно з Актом виконаних робіт (наданих послуг) загальна сума до сплати за спожиту електричну енергію за період з 01.09.2023 по 30.09.2023 складає 70082,02 грн., в т.ч. ПДВ - 11680,34 грн.

Крім того, відповідно до п. 2.1. Договору відшкодування вартість постачання електричної енергії, згідно п. 2.1. Договору відшкодування становить: З 01.09.2023 року за 1 кВт/год - 5,518704 грн. з ПДВ. Загальна вартість цього Договору на дату його складання становить 70082,02 грн., в т.ч. ПДВ - 11680,34 грн.

Вказані договори та акти були підписані ХНПУ імені Г.С. Сковороди та ТВО командира в/ч НОМЕР_1 без будь-яких застережень і зауважень.

Споживання електричної енергії у вересні 2023 підтверджується актом фіксації показників лічильника електричної енергії за період з 01.09.2023 по 30.09.2023, підписаним між ХНПУ імені Г.С. Сковороди та ТВО командира в/ч НОМЕР_1 .

Між позивачем та військовою частиною підписані акти виконаних робіт (наданих послуг) про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію, а також акти фіксації показників лічильника електричної енергії.

Проте, відповідач зобов`язання за договором не виконав, вартість спожитої військовою частиною електричної енергії позивачу не відшкодував, у зв`язку з чим, у нього перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 70082,02 грн.

Станом на момент ухвалення судом рішення, відповідачем не надано доказів, які б могли спростувати наявність у нього заборгованості перед позивачем з відшкодування 70082,02 грн за спожиті Користувачем комунальні послуги за електричну енергію.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами статей 525-526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідачем не надано доказів погашення заборгованості перед позивачем з відшкодування 70082,02 грн за спожиту електричну енергію, отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спожиту електричну енергію в сумі 70082,02 грн є правомірними, обґрунтованими, підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами, та підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги те, що відповідач не вчинив необхідних дій, передбачених сторонами у договорі та не розрахувався за комунальні послуги у визначений умовами договору строк, доказів протилежного суду не надав, суд дійшов висновку, що останній є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання за Договором на суму 70082,02 грн.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов, спростовуються наступним.

Відповідно до п. 3.3. договору №237 від 22.06.2023 відшкодування за спожиті комунальні послуги третьою особою сплачуються відповідачем, на підставі укладених договорів на відшкодування окремо за кожним видом наданих комунальних послуг (електричної енергії, водовідведення, водопостачання, теплової енергії або природного газу, вивезення твердих побутових відходів) та підтвердних документів щодо виставлених рахунків на оплату комунальних послуг. Позивач був зобов`язаний згідно з п. 6.4. договору №237 від 22.06.2023 укласти з ВЧ та відповідачем договори відшкодування спожитих комунальних послуг окремо за кожним видом комунальних послуг. Дана вимога виконана сторонами договору №237 від 22.06.2023 шляхом укладання договору про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію укладеного між позивачем, відповідачем та військовою частково.

Крім того, суд зауважує, що зі змісту відповіді відповідача на вимогу позивача щодо сплати заборгованості за спожиту військовою частиною електричну енергію, вбачається, що останнім не заперечується факт та розмір суми заборгованості та обсяг спожитої електричної енергії користувачем, тобто наявної заборгованості.

Також відповідачем не надано до суду доказів звернення до позивача щодо незгоди з сумою заборгованості за спожиту електричну енергію або незгоди з розміром тарифів (вартість постачання електричної енергії), згідно з якими нараховувалася сума заборгованості.

При цьому, суд зауважує, що обсяг спожитої електричної енергії та її вартість підтверджено військовою частиною, шляхом підписання актів виконаних робіт(послуг) та інших документів, які своєчасно були надані позивачем на адресу відповідача для їх підписання та проведення оплати.

Отже суд дійшов висновку, що відповідачем не обґрунтовано наявності істотних обставин, які б могли перешкодити здійснити розрахунок з позивачем за спожиту електричну енергію та чи пов`язана неповнота розрахунків та необхідність остаточних розрахунків, у зв`язку з розбіжностями обсягів з даними актів прийому-передачі.

Також, суд звертає увагу, що ненадання позивачем рахунків на оплату за вересень 2023 року - не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в силу ст. 613 цього Кодексу, тобто наявність або відсутність рахунків не звільняє відповідача від обов`язку сплатити вартість фактично спожитої військовою частиною електричної енергії відповідно до умов договору про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію, що також не суперечить ч. 1 ст. 692 ЦК України.

Водночас, суд зазначає, що відсутність бюджетних асигнувань для фінансування оплати за надані позивачем послуги не є підставою для звільнення від обов`язку їх оплати. Оскільки Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та в рішенні від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України" зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до положень статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Наведений висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 916/1345/18.

Аналогічний правовий висновок про те, що сама собою відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання викладено в постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі № 3-77гс17, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.03.2018 у справах № 925/246/17, № 925/974/17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 12-46гс18 (пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 911/4249/16).

Враховуючи викладене, суд відхиляє посилання відповідача у відзиві на неможливість здійснити оплату за спожиту електроенергію за вересень 2023 року у розмірі 70082,02 грн, у зв`язку з відсутністю відповідного бюджетного асигнування, оскільки відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для звільнення відповідача від здійснення зобов`язань за вищезазначеним Договором.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч.1 ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно з ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем доказів на спростування позовних вимог, доказів оплати заборгованості, контррозрахунку боргу до суду не надано.

Підсумовуючи вищевикладене, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність заявлених позовних вимог, які підтверджуються матеріалами справи, відповідачем не спростовані, отже, позов підлягає повному задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ст.129 ГПК України, відповідно до яких, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, з вини якого виник спір.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 13, 20, 73, 74, 76-80, 86, 129, 236-238, 240, 247, 251, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків (адреса: 61024, м.Харків, вул.Пушкінська, 61; ) на користь Харківського національного педагогічного університету імені Г.С. Сковороди (адреса: 61002, м.Харків, вул.Алчевських, 29; ; рахунок UA2003639 у ДКСУ м. Київ) відшкодування витрат за спожиту електричну енергію за період з 01.09.2023 по 30.09.2023 у розмірі 70082,02 грн, в т.ч. ПДВ - 11680,34 грн, а також 3028,00 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "29" липня 2025 р.

Суддя К.В. Аріт