ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

04 серпня 2025 року м. ХарківСправа № 922/1657/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Рильової В.В.

без виклику представників сторін

розглянувши заяву представника Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради адвоката Мамалуй М.О. про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення у справі (вх.№17834 від 01.08.2025) у справі

за позовом Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (місцезнаходження: 61003, місто Харків, м-н Конституції, будинок 16; )
до Фізичної особи-підприємця Омелаєнка Олександра Борисовича (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 )
про стягнення коштів, розірвання договору, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення заборгованості за договором оренди №1713 від 21.08.2006 в сумі 27 198,32грн. (19 408,60 грн. - заборгованість, 7 789,72 грн. - пеня) з Фізичної особи-підприємеця Омелаєнка Олександра Борисовича (відповідач).Також позивач просив розірвати Договір оренди нерухомого майна № 1713 від 21.08.2006, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та ФОП Омелаєнком Олександром Борисовичем, зобов`язати ФОП Омелаєнка Олександра Борисовича звільнити та повернути Управлінню комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради нежитлові приміщення 1-го поверху № VIII загальною площею 8,0 кв. м. в житловому будинку за адресою: м. Харків, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 25, літ. А-2, протягом трьох робочих днів з дня набрання рішенням законної сили.

Також позивачем у позовній заяві було заявлено клопотання щодо розподілу судових витрат у справі: відшкодування судового збору і витрат на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 11 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 28.07.2025 судом позовні вимоги Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради задоволено повністю. Розірвано Договір оренди нерухомого майна № 1713 від 21.08.2006, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та ФОП Омелаєнком Олександром Борисовичем. Зобов`язано ФОП Омелаєнка Олександра Борисовича звільнити та повернути Управлінню комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради нежитлові приміщення 1-го поверху № VIII загальною площею 8,0 кв. м. в житловому будинкуза адресою: м. Харків, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 25, літ. А-2, протягом трьох робочих днів з дня набрання рішенням законної сили. Стягнуто з ФОП Омелаєнка Олександра Борисовича на користь Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради заборгованість за договором оренди №1713 від 21.08.2006 в сумі 27 198,32грн. (19 408,60 грн. - заборгованість, 7 789,72 грн. - пеня), а також судові витрати у сумі 18 267,20 грн, з яких 7 267,20 грн судовий збір; 11 000,00 грн витрати на професійну правничу допомогу.

01.08.2025 до Господарського суду Харківської області від представика позивача - адвоката Мамалуй М.О., надійшла заява про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення у справі (вх.№17834 від 01.08.2025). У вказаній заяві, представник позивача зазначає, що 28.07.2025 Господарським судом Харківської області було ухвалено рішення у справі, однак не вирішено ВСІ питання про судові витрати, а саме витрати позивача на професійну правничу допомогу. До вказаної заяви, представником позивача додано акт здавання-приймання наданих послуг № 20 від 01.08.2025 на суму 1000,00 грн. (за участь представника позивача у судових засіданнях 16.06.2025, 30.06.2025, 28.07.2025). На підставі зазначеного, представник позивача просить вирішити питання щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 1000,00 грн.

04.08.2025 до Господарського суду Харківської області від представика позивача - адвоката Мамалуй М.О., надійшла заява про усунення недоліків, в якій остання вказує на арифметичну помилку у заяві від 01.08.2025 (вх.№17834) та просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2000,00 грн..

Розглянувши заяву про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення у справі (вх.№17834 від 01.08.2025) , суд зазначає таке.

За змістом ч.ч. 1-3 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Таким чином, наведені процесуальні норми вказують на те, що обов`язку суду щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу передує подання стороною відповідної заяви.

Водночас, докази на підтвердження розміру витрат сторони на професійну правничу допомогу можуть бути подані у такому порядку: 1) докази можуть бути подані до закінчення судових дебатів у справі; 2) або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила заяву.

У постанові Верховного Суду від 21.10.2021 у справі № 620/2936/20 зазначено, що правила подання до закінчення судових дебатів у справі доказів на підтвердження понесених сторонами судових витрат встановлюються у випадку, коли справа слухається у відкритому судовому засіданні. В іншому випадку, коли справа призначається до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін для вирішення судом питання розподілу судових витрат у справі достатнім буде зазначити про ці докази у прохальній частині позовної заяви або ж надати їх протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови попередження про це до прийняття рішення по суті.

За загальним правилом, питання про стягнення таких витрат має вирішуватися судом одночасно із вирішенням спору у відповідному судовому рішенні. Разом з тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості своєчасно подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин; подачі відповідної заяви про це в даному випадку до закінчення розгляду справи по суті; наявності належного обґрунтування поважності причин, що перешкоджають подачі доказів до закінчення розгляду справи.

Разом з тим процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.01.2022 у справі №921/221/21, від 31.05.2022 у справі №917/304/21 та від 19.01.2024 у справі №910/2053/20.

Вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, суд зауважує, що вказівка у частині 8 статті 129, частині 1 статті 221 ГПК України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останній етап - перед переходом суду до стадії ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи - для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.

Проте, підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати. Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне справу й ухвалить відповідне рішення.

Наведені вище положення ГПК у сукупності дають підстави дійти висновку про те, що сторона спору має обов`язок заявити про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу та подати докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Такий обов`язок сторони чітко визначено у статтях 124, 126, 221 ГПК України.

Водночас положення частини восьмої статті 129 ГПК України підлягають застосуванню судом під час дослідження обставин стосовно дотримання стороною порядку та строків подання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, і у разі дотримання стороною цих вимог, суд здійснює розподіл судових витрат. У разі не дотримання стороною порядку та строків на подання таких доказів суд залишає таку заяву без розгляду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2024 у справі № 910/9714/22.

Відтак, для реалізації права на відшкодування витрат на правову допомогу сторона має дотриматися процедури, встановленої нормами процесуального права, а саме:

- у своїй першій заяві по суті сторона має навести попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ст. 124 ГПК України);

- подати до суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 126 ГПК України);

- подати до суду докази, які обґрунтовують розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи (ч.8 ст. 129 ГПК України);

- зробити заяву про подання до суду доказів, які обґрунтовують розмір судових витрат, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у зв`язку з наявністю поважних причин, які унеможливлюють подання таких доказів до закінчення судових дебатів.

Дотримання стороною викладеного вище порядку, передбаченого нормами права ГПК України, необхідно для інформування іншої сторони про попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, які можуть бути покладені на неї судом за наслідками розгляду справи, що може вплинути на стратегією захисту прав та інтересів такої сторони під час розгляду справи, що враховується судом під час визначення розміру судових витрат, що заявлені до відшкодування.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 28.04.2023 у справі №924/427/22.

Виконання стороною вищезазначених приписів процесуального законодавства має істотне значення для встановлення обґрунтованості судом судових витрат, заявлених стороною до відшкодування, та визначення їх розміру.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання частини 9 статті 163 ГПК України позивачем до позовної заяви було надано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат в розмірі 11 000,00 грн. та докази на підтвердження понесених позивачем витрат на допомогу адвоката.

При цьому, у позовній заяві позивач не вказував, що докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу БУДУТЬ надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. НАТОМІСТЬ, до позовної заяви позивачем одразу були надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11 000,00 грн. Саме цю суму у позовній заяві представник позивача просила стягнути з відповідача.

Дослідивши запис звукової та відеофіксації та протокол судового засідання від 30.06.2025 ( під час закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті) суд встановив, що судом в порядку п. 16 ч.9 ст.182 ГПК України було з`ясовано у представника позивача розмір судових витрат, які заявлені ним до стягнення у вказаній справі (дія в протоколі судового засідання 22, час -11:19:47).

Представником позивача Мамалуй М.О. було повідомлено, що розмір судових витрат на правничу допомогу складає 11 000,00 грн. (дія в протоколі судового засідання №23, час - 11:19:48). При цьому, суд акцентує увагу, що представником позивача НЕ БУЛО ЗАЗНАЧЕНО, що докази понесення витрат на професійну правничу допомогк будть надані до суду протягом 5 днів з дня ухвалення рішення.

Крім того, в судовому засіданні 28.07.2025 з розгляду справи по суті присутя представник позивача - Мамалуй М.О. на стадї судових дебатів (протоол судового засідання від 28.07.2025, дія 30, час - 11:46:46) просила суд стянути з відповідача судові витрати на допомогу адвоката, та не заявляла про надання доказів понесених витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Отже позивачем до закінчення судових дебатів у справі не було зроблено заяву, зокрема, у письмових заявах, клопотаннях або усних заявах, про неможливість подати докази, що підтверджують розмір понесених ними судових витрат на правову допомогу та вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Навпаки, матеріали справи свідчать, що позивач одразу з позовом на лав всі докази на підтвердження саме тієї суми понесених ним судових витрат на правничу допомогу, яку і просив стягнути з відповідача і в позові і в судових дебатах.

А відтак, з огляду на недотримання позивачем приписів частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, а саме, не подання заяви про неможливість подати докази, що підтверджують розмір понесених ними судових витрат на правову допомогу і вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог, відсутні й підстави щодо розподілу витрат на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн.

За змістом статті 118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з правилами частини 2 статті 42 ГПК України, учасники справи (серед іншого) зобов`язані: подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Згідно з частиною першою статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів для того, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах "Олександр Шевченко проти України", "Трух проти України").

На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ "Богонос проти Росії" від 05.02.2004).

Також суд наголошує на тому, що в силу положень частини 1 статті 46 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Водночас, порушення однією зі сторін процесу встановленого законом та судом порядку подання заяв та клопотань автоматично породжує легітимні очікування іншої сторони на те, що судом вказана заява (клопотання) буде залишена без розгляду з підстав того, що заявником не дотримано визначених законом та процесуальним документом суду обов`язкових для сторін правил поведінки в тому числі форми, порядку та строків подання процесуальних документів.

При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.

Суд також констатує, що прийняття до розгляду зави поданої з порушенням встановленої форми та строків буде прямим порушенням положень статті 13 ГПК України щодо змагальності сторін.

За змістом статті 129 Конституції України до основних засад судочинства належить, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Суд констатує, що статтею 129 Конституції України як однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, тому самі лише обставини, пов`язані з відпусткою представника відповідача не можуть вважатися безумовною підставою для поновлення строку на подання відзиву, оскільки всі учасники рівні перед законом та мають прямий обов`язок подавати процесуальні документи у строк, встановлений судом.

Сторони зобов`язані демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо їх, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі "Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії" від 07.07.1989).

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Тойшлер проти Германії" від 04.10.2001 наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

При цьому, суд враховує, що представник позивача у справі є адвокатом, у зв`язку зі чим, в силу наявності відповідної освіти та кваліфікації, не міг не бути обізнаними із правами та обов`язками сторони, встановленою тривалістю розгляду справи, порядком і строками вчинення відповідних процесуальних дій, розглядом справи господарським судом відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України, які спрямовані на забезпечення своєчасності розгляду справ та правової визначеності, унеможливлення зловживання процесуальними правами та підвищення ефективності судочинства в цілому, з огляду на що встановлено точний порядок та строки вчинення процесуальних дій, чіткі стадії судового процесу і розумні обмеження.

Враховуючи, що заява про розподіл сдуових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн. подана представником позивача поза встановленим законом строком, така заява про стягнення судових витрат на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн. та ухвалення додаткового рішення є такою, що підлягає залишенню судом без розгляду в контексті положень ч. 8 статті 129 та статті 118 ГПК України. З урахуванням наведеного, враховуючи, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, суд вважає, правомірним залишити без розгляду подану позивачем заяву про стягнення судових витрат зі сплати правової допомоги адвоката та ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ст.ст. 13, 42, 46, 118, 129, 234, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву представника Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради адвоката Мамалуй М.О. про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення у справі (вх.№17834 від 01.08.2025) - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення суддею та може бути оскаржена в порядкустатей 255 - 257 Господарського процесуального кодексу Українидо суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвалу складено та підписано 04.08.2025

Суддя В.В. Рильова

Справа №922/1657/25

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі - http://reyestr.court.gov.ua.