ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2025 р. Справа №910/11640/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

секретар судового засідання - Ярітенко О.В.

представники сторін:

від скаржника: Колесник А.С.

від позивача: Головатюк С.А.

від відповідача: Подольський А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства юстиції України

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 (повний текст складено 05.06.2025)

у справі №910/11640/24 (суддя Босий В.П.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Чкалова"

до Державного підприємства "Гарантований покупець"

про стягнення 73 008 862,95 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються

08.05.2025, через систему "Електронний суд", Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Чкалова" (далі - ТОВ "Агрофірма ім. Чкалова") подано скаргу на дії державного виконавця, в якій позивач просить суд:

- визнати неправомірними дії заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Відділ) Заєць Тетяни Ігорівни щодо винесення повідомлення від 05.05.2025 про повернення виконавчого документа (наказу Господарського суду міста Києва від 14.04.2025 №910/11640/24) стягувачу без прийняття до виконання;

- скасувати рішення, яке оформлено повідомленням, заступника начальника Відділу Заєць Т.І. від 05.05.2025 про повернення виконавчого документа (наказу Господарського суду міста Києва від 14.04.2025 №910/11640/24) стягувачу без прийняття до виконання від 05.05.2025.

- зобов`язати заступника начальника Відділу Заєць Т.І. усунути порушення (поновити порушене право заявника) шляхом відкриття виконавчого провадження за заявою представника ТОВ "Агрофірма ім. Чкалова" від 14.04.2025 про примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2024 у справі №910/11640/24 на підставі наказу Господарського суду міста Києва від 14.04.2025 №910/11640/24.

В обґрунтування вищенаведеної скарги позивач посилається на неправомірність дій заступника начальника Відділу Заєць Т.І. щодо винесення повідомлення від 05.05.2025 про повернення виконавчого документа (наказу Господарського суду міста Києва від 14.04.2025 №910/11640/24) стягувачу без прийняття до виконання.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її постановлення

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 у справі №910/11640/24 скаргу ТОВ "Агрофірма ім. Чкалова" на дії заступника начальника Відділу Заєць Т.І. задоволено.

Визнано неправомірними дії заступника начальника Відділу Заєць Т.І. щодо повернення виконавчого документа (наказу Господарського суду міста Києва від 14.04.2025 №910/11640/24) стягувачу без прийняття до виконання.

Скасовано рішення заступника начальника Відділу Заєць Т.І., яке оформлене повідомленням про повернення виконавчого документа (наказу Господарського суду міста Києва від 14.04.2025 №910/11640/24) стягувачу без прийняття до виконання від 05.05.2025.

Зобов`язано заступника начальника Відділу Заєць Т.І. усунути порушення (поновити порушене право заявника) шляхом відкриття виконавчого провадження за заявою представника ТОВ "Агрофірма ім. Чкалова" від 14.04.2025 про примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2024 у справі №910/11640/24 на підставі наказу Господарського суду міста Києва від 14.04.2025 №910/11640/24.

Стягнуто з Відділу на користь ТОВ "Агрофірма ім. Чкалова" судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, у розмірі 10 000,00 грн.

Постановляючи вищенаведену ухвалу суд першої інстанції, встановивши неправомірність дій заступника начальника Відділу Заєць Т.І. з повернення наказу Господарського суду міста Києва від 14.04.2025 у справі №910/11640/24 про стягнення з Державного підприємства "Гарантований покупець" (далі - ДП "Гарантований покупець") на користь ТОВ "Агрофірма ім. Чкалова" 61 044 273,37 грн основного боргу, 3 093 481,91 грн трьох процентів річних, 7 801 785,23 грн інфляційних втрат та 847 840,00 грн судового збору без прийняття до виконання, дійшов висновку про задоволення скарги на дії державного виконавця.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухвалою місцевого господарського суду, Міністерство юстиції України звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 у справі №910/11640/24 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги ТОВ "Агрофірма ім. Чкалова" на рішення-повідомлення заступника начальника Відділу Заєць Т.І. від 05.05.2025 №77961167/1-20.1 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що судом першої інстанції при постановлені ухвали неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, та порушено норми процесуального права, що в силу статті 277 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) є підставами для скасування судового рішення місцевого господарського суду та ухвалення нового рішення у справі.

Так, скаржник зазначає, що заступником начальника Відділу Заєць Т.І. вчинено всі дії, відповідно до чинного законодавства України, та не порушено вимоги Закону України "Про виконавче провадження", а підстави для задоволення скарги у суду відсутні.

Крім того, апелянт вважає, що витрати ТОВ "Агрофірма ім.Чкалова", пов`язані з розглядом справи, не є співмірними зі складністю питань, обґрунтованими та пропорційними, а тому не підлягають задоволенню.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2025 апеляційну скаргу Міністерства юстиції України у справі №910/11640/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2025 апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків.

20.06.2025, через систему "Електронний суд", скаржником подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 у справі №910/11640/24. Розгляд апеляційної скарги призначено на 23.07.2025. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/11640/24. Учасникам справи встановлено строк на подання відзиву, заяв, пояснень, клопотань, заперечень до 11.07.2025.

03.07.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/11640/24.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

07.07.2025, через систему "Електронний суд", ТОВ "Агрофірма ім.Чкалова" подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останнє просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 у справі №910/11640/24 - без змін.

Так, у відзиві ТОВ "Юнайтед Енерджі" зазначає, що:

- твердження Міністерства юстиції України в апеляційній скарзі про те, що повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання прийнято з дотриманням вимог Закону України "Про виконавче провадження" є необґрунтованим та безпідставним, що і встановлено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні;

- твердження Міністерства юстиції України про неспівмірність витрат на правничу допомогу, стягнутих судом першої інстанції на користь позивача є надуманими та безпідставними;

- твердження Міністерства юстиції України про втручання судом першої інстанції у дискрецію державного виконавця є необґрунтованим та безпідставним.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

У судове засідання 23.07.2025 з`явилися представники скаржника та сторін.

Представники скаржника та відповідача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали, з викладених у ній підстав, просили її задовольнити. Скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 у справі №910/11640/24 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги на дії державного виконавця.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 у справі №910/11640/24 залишити без змін.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Згідно зі статтею 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (частина 1 статті 271 ГПК України).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом

Відповідно до статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" однією з засад виконавчого провадження є забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

За приписами частини 1 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі статтею 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Таким чином, одним з засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень, який передбачає, зокрема, обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби щодо примусового виконання судових рішень.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ТОВ "Агрофірма ім. Чкалова" звернулось до Відділу із заявою від 14.04.2025 про примусове виконання рішення на підставі наказу Господарського суду міста Києва від 14.04.2025 у справі №910/11640/24 про стягнення з ДП "Гарантований покупець" на користь ТОВ "Агрофірма ім. Чкалова" 61 044 273,37 грн основного боргу, 3 093 481,91 грн трьох процентів річних, 7 801 785,23 грн інфляційних втрат та 847 840,00 грн судового збору.

05.05.2025 заступником начальника Відділу Заєць Т.І. прийнято рішення про повернення без прийняття до виконання наказу Господарського суду міста Києва від 14.04.2025 у справі №910/11640/24 про стягнення з ДП "Гарантований покупець" на користь ТОВ "Агрофірма ім. Чкалова" 61 044 273,37 грн основного боргу, 3 093 481,91 грн трьох процентів річних, 7 801 785,23 грн інфляційних втрат та 847 840,00 грн судового збору.

Зі змісту вказаного повідомлення вбачається, що виконавчий документ повернуто без прийняття до виконання на підставі пункту 6 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" з підстав не визначення сторін виконавчого провадження та їх ідентифікаційних даних (боржник та стягувач).

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Отже, обов`язковим є зазначення у виконавчому документі, зокрема, повного найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дати народження боржника - фізичної особи, а також ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності).

У той же час, частиною 2 статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Таким чином, саме нормою частини 2 статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" визначено стягувача та боржника. В той час, як законом не встановлено обов`язку для суду зазначати у виконавчому документі саме такі відомості, а встановлено обов`язок зазначення їх повного найменування (для юридичних осіб) або прізвища, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб), їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дати народження боржника - фізичної особи, а також ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності).

Так, в наказі Господарського суду міста Києва від 14.04.2025 у справі №910/11640/24 зазначено, зокрема: "Стягнути з Державного підприємства "Гарантований покупець" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 27; ідентифікаційний код 43068454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Чкалова" (26000, Кіровоградська обл., м. Новомиргород, вул. В`ячеслава Черновола, буд. 50К; ідентифікаційний код 03757146) заборгованість у розмірі 61 044 273 (шістдесят один мільйон сорок чотири тисячі двісті сімдесят три) грн. 37 коп., 3% річних у розмірі 3 093 481 (три мільйони дев`яносто три тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 91 коп., інфляційні втрати у розмірі 7 801 785 (сім мільйонів вісімсот одна тисяча сімсот вісімдесят п`ять) грн. 23 коп. та судовий збір у розмірі 847 840 (вісімсот сорок сім тисяч вісімсот сорок) грн. 00 коп.".

Тобто, словосполучення "стягнути з Державного підприємства "Гарантований покупець" є визначенням юридичної особи на яку покладається обов`язок щодо виконання рішення, а словосполучення "на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Чкалова" - зазначенням юридичної особи на користь якої видано виконавчий документ.

При цьому, судом першої інстанції у вказаному наказі зазначено їх місцезнаходження та ідентифікаційні коди юридичних осіб в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Наведене свідчить про неправомірність дій заступника начальника Відділу Заєць Т.І. з повернення наказу Господарського суду міста Києва від 14.04.2025 у справі №910/11640/24 без прийняття до виконання.

За приписами частин 1, 2 статті 343 ГПК України, за результатами розгляду скарги, суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи вищевикладене, на переконання колегії суддів, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про обґрунтованість доводів ТОВ "Агрофірма ім. Чкалова", у зв`язку з чим скарга на дії заступника начальника Відділу Заєць Т.І. підлягає задоволенню.

Крім того, згідно з частиною 1 статті 344 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Так, ТОВ "Агрофірма ім. Чкалова" заявлено про понесення судових витрат, пов`язаних із розглядом скарги, у вигляді витрат на професійну правничу допомогу розмірі 40 000,00 грн.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

На підтвердження заявлених судових витрат позивачем надано: договір про надання правничої допомоги від 06.05.2025 №06/05/25, рахунок фактуру від 06.05.2025 №1, платіжну інструкцію від 08.05.2025 №615, заключну виписку від 08.05.2025.

Так, 06.05.2025 між Адвокатським об`єднанням "Лігалком-А" (адвокатське об`єднання) та ТОВ "Агрофірма ім. Чкалова" (клієнт) укладено договір про надання правової допомоги №06/05/25. Відповідно до пункту 1.1 якого клієнт доручає та зобов`язується оплачувати, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати клієнту правову допомогу (послуги) в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

За умовами пункту 1.2 договору правова допомога надається у Господарському суді міста Києва у справі про оскарження повідомлення заступника начальника Відділу Заєць Т.І. про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання (справа №910/11640/24) та включає в себе наступні послуги:

- правовий аналіз документів, які стосуються предмету спор та наявні у клієнта для підготовки скарги;

- узагальнення та аналіз судової практики щодо спірних правовідносин;

- надання правової інформації клієнту, консультацій і роз`яснення щодо правової позиції клієнта у судовій справі;

- збір доказів щодо правової позиції клієнта (формування правової позиції на основі зібраних доказів) включаючи підготовку їх до розгляду судом;

- підготовка будь-яких документів, які будуть необхідними в процесі судового розгляду справи, зокрема, але не виключно: скарга, заяви, клопотання, письмові пояснення, процесуальні та інші документи правового характеру спрямовані на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновлення в разі порушення;

- представництво, шляхом безпосередньої участі адвокатами адвокатського об`єднання, інтересів клієнта в суді;

- захист прав, свобод і законних інтересів клієнта у судовій справі;

- інші послуги, що є необхідними та прямо пов`язані із розглядом судової справи.

Гонорар за цим договором встановлюється у фіксованому розмірі та складає 40 000,000 грн без ПДВ (пункт 2.2 договору).

Оплата здійснюється протягом 3-х банківських днів з моменту підписання даного договору на підставі рахунку адвокатського об`єднання (пункт 3.2 договору).

На виконання умов договору, адвокатським об`єднанням виставлено клієнту рахунок фактури №1 від 06.05.2025 на суму 40 000,00 грн, яка повністю сплачена останнім відповідно до платіжної інструкції від 08.05.2025 №615.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим, чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Частиною п`ятою статті 129 ГПК України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (наприклад, рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04, пункт 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У визначенні розумно необхідного розміру суми, яка підлягає сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №910/4515/18.

Водночас, відповідно до частини 5 статті 126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини 4 цієї, статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Слід зазначити, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 ГПК України).

В даному випадку, колегія суддів вважає вірними висновки місцевого господарського суду про неспівмірність та необґрунтованість заявлених позивачем витрат на послуги правничої допомоги із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також що розмір таких витрат є необґрунтованим.

Приймаючи до уваги наведене вище в сукупності та з огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення скарги, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) і розумності їхнього розміру, місцевий господарський суд дійшов висновку, з яким погоджується судова колегія, що заявлений до стягнення розмір витрат на правничу допомогу не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

З огляду на наведене, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про необхідність покладення на Відділ витрат позивача на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн., що є пропорційним предмету спору, складності даної справи та обсягом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатами.

Інші доводи апеляційної скарги взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

При ухваленні даної постанови судом апеляційної інстанції надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду залишає апеляційну скаргу Міністерства юстиції України без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 у справі №910/11640/24 - без змін.

Розподіл судових витрат

Згідно зі статтею 129 ГПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 у справі №910/11640/24 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 у справі №910/11640/24 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/11640/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений статтями 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано - 04.08.2025.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран