ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2025 р.м. ХарківСправа № 922/1864/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (вул. Шолуденка, буд. 1, м. Київ, 04116; )
до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області (м-н Героїв Небесної Сотні, буд.36, корп. 2, м. Харків, 61001; )
про стягнення 55144,31 грн
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" 28.05.2025 звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області про стягнення з відповідача на свою користь боргу в загальній сумі 55 144,31 грн, у тому числі: основного боргу в сумі 26010,64 грн; пені в сумі 17 153,19 грн; трьох процентів річних у сумі 2 267,82 грн; інфляційних втрат у сумі 9 712,66 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач, в порушення умов Договору № 19-5230/24-БО-Т від 25.12.2023 про постачання природного газу та приписів чинного законодавства, частково розрахувався за отриманий у березні 2024 року природний газ та не розрахувався за природний газ, отриманий у квітні 2024 року.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.06.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" було прийнято до розгляду; відкрито провадження у справі № 922/1864/25; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку частини п`ятої статті 252 Господарського процесуального кодексу України.

У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 04.06.2025, відповідач проти позову заперечував, посилаючись, зокрема, на те, що він неодноразово звертався до постачальника з проханням розділити акти/змінити договір у зв`язку з недостатньою кількістю коштів для здійснення оплати. Проте, звернення відповідача до постачальника залишились без належного реагування, що унеможливило виконання фінансового зобов`язання у межах відповідного бюджетного періоду.

09.06.2025 позивач надав до суду відповідь на відзив відповідача на позовну заяву, в якій позивач, зазначив, що у нього відсутня можливість самостійно змінювати обсяги споживання та, відповідно, змінювати вартість поставленого у розрахунковому періоді природного газу. Тому вимоги, які виклав відповідач у своїх листах, неможливо виконати. Обсяги спожитого природного газу визначаються саме Оператором ГТС на підставі даних по ЕІС-коду, який закріплюється за кожним споживачем. Оскільки відповідач не заперечує наявність заборгованості в розмірі 26010,64 грн, позивач вважає, що його позовна заява підлягає задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

25.12.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (позивач) та Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Харківській області (відповідач) було укладено Договір № 19-5230/24-БО-Тпостачання природного газу (далі - Договір).

Згідно з п. 1.1 Договору, позивач, як постачальник, зобов`язався поставити відповідачу, як споживачеві, природний газ (далі - газ) за ДК 021:2015 код 09120000-6 "Газове паливо" (природний газ), а відповідач зобов`язався прийняти його та оплатити на умовах цього Договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору, постачальник передає споживачу на умовах цього Договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з 01 січня 2024 року по 15 квітня 2024 року (включно), в кількості 59,0 тис.куб.метрів.

На виконання умов Договору, позивач передав у власність відповідача на його замовлення природний газ на загальну суму 1 002 690,15 грн.

Підпунктами 3.5.1 - 3.5.4 Договору визначено, що споживач зобов`язується надати постачальнику не пізніше 5-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, завірену копію відповідного акту надання послуг з розподілу/транспортування газу за такий період, що складений між Оператором ГРМ та споживачем. На підставі даних отриманих від споживача даних та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС постачальник готує та надає споживачу два примірники акту приймання-передачі за відповідний період. У випадку не повернення підписаного оригіналу акту до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від споживача відповідно до підпункту 3.5.1, обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність споживачу.

Проте, відповідач свої зобов`язання щодо актів виконав не в повному обсязі.

Так, відповідачем повернуто позивачу підписаний акт приймання-передачі за січень 2024. Від підписання актів приймання-передачі за лютий, березень та квітень 2024 відповідач ухилився.

За таких обставин, позивач був змушений, відповідно до умов Договору, визначати обсяги спожитого природного газу відповідачем у інший дозволений спосіб. Факт споживання відповідачем обсягів, які вказані у позовній заяві, підтверджується листом Оператора ГТС №ТОВВИХ-25-6509 від 23.04.2025, де міститься інформація по споживачу з ЕІСкодом 56XS0000Q7T6X002 (додаток 2). Аналогічний ЕІС-код відображений у Договорі № 19-5230/24-БО-Т від 25.12.2023.

Відповідно до інформації, наданої Оператором ГТС, споживач з ЕІС-кодом 56XS0000Q7T6X002 спожив:

- у лютому 2024 - 18,98434 м3;

- у березні 2024 - 16,78451 м3;

- у квітні 2024 - 0,34213 м3.

За умовами пункту 5.1 Договору, оплата за природний газ за розрахунковий період здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами в наступному порядку:

- 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому відповідач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період.

Відповідач розрахувався за отриманий природний газ за січень та лютий 2024 року повністю, за березень 2024 - частково, за квітень 2024 - не розрахувався.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 вищевказаної статті, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 7 цієї статті передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином, не допускаються.

Факт споживання відповідачем поставленого позивачем природного газу та його вартість підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Строк оплати спожитого природного газу, відповідно до п. 5.1 Договору № 19-5230/24-БО-Т від 25.12.2023 про постачання природного газу та ч. 1 ст. 530 ЦК України, є таким, що настав.

Оскільки відповідач не надав суду доказів сплати існуючої заборгованості, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 26 010,64 грн основного боргу.

При цьому, суд не погоджується з доводами відповідача щодо неможливості виконати свої зобов`язання з оплати спожитого природного газу через відсутність відповідних бюджетних асигнувань з огляду на наступне.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та в рішенні від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України" зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до положень статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Наведений висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 916/1345/18.

Аналогічний правовий висновок про те, що сама собою відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання викладено в постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі № 3-77гс17, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.03.2018 у справах № 925/246/17, № 925/974/17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 12-46гс18 (п. 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 911/4249/16).

Згідно з ч. 1 ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. За приписами ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частина 2 ст. 617 ЦК України та ч. 2 ст. 218 ГК України передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.

До того ж, ст. 1 ЦК України визначено, що однією з ознак майнових відносин є юридична рівність їх учасників, в тому числі й органів державної влади, а тому самі лише обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації з місцевого бюджету та відсутністю у ньому коштів, не виправдовують замовника та не заперечують обов`язку такого органу, який виступає стороною зобов`язального правовідношення, від його виконання належним чином.

З огляду на викладене, відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для звільнення відповідача від сплати заборгованості.

Щодо посилань відповідача на відсутність реакції з боку позивача на листи №04-48/2001/24 від 22.05.2024 та №04-48/2397/24 від 24.06.2024, в яких відповідач просить позивача надати акт приймання-передачі природного газу на 257 501,83 грн, а саме розділити акти/змінити договір, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 3.5.4 Договору, у випадку неповернення підписаного оригіналу акту приймання-передачі до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, обсяг (об`єм) спожитого газу вважається узгодженим відповідно до даних

Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених в розділі 4 цього Договору.

Так, відповідно до акту приймання-передачі та даних Інформаційної платформи Оператора ГТС за березень 2024 відповідач спожив 16,78451 тис.куб.м. У квітні 2024 відповідачем було спожито 0,34213 тис.куб.м. Вартість спожитого природного газу за березень та квітень 2024 визначена у розмірі 16 553,89 грн за квітень 2024 - 5 663,58 грн за 1000 куб.м, відповідно до розділу 4 Договору. Загальна вартість поставленого позивачем та спожитого відповідачем природного газу у березні 2024 складає 277 848,89 грн, за квітень 2024 - 5 663,58 грн.

Водночас, слід зазначити, що у позивача відсутня можливість самостійно змінювати обсяги споживання та, відповідно, змінювати вартість поставленого у розрахунковому періоді природного газу, оскільки обсяги спожитого природного газу визначаються саме Оператором ГТС на підставі даних по ЕІС-коду, який закріплюється за кожним споживачем.

Відтак, вимоги, які виклав відповідач у свої листах, неможливо виконати.

При цьому, суд бере до уваги, що відповідач у своїх листах не заперечував проти факту споживання природного газу у визначених, відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС, обсягах та вказував на можливість стягнення коштів у розмірі 26 010,64 грн, визначених ним як заборгованість, виключно у судовому порядку.

Отже, враховуючи, що наявність простроченого та несплаченого основного боргу в розмірі 26 010,64 грн не заперечується відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 624 ЦК України встановлено: якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 7.2 Договору, у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно п. 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього Договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

У зв`язку з порушенням відповідачем строків оплати, позивачем здійснено нарахування пені в сумі 17 153,19 грн; трьох процентів річних у сумі 2 267,82 грн та інфляційних втрат у сумі 9 712,66 грн.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки, суд визнав вимоги про стягнення з відповідача пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат у вищевказаному розмірі законними і обґрунтованими.

Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 55 144,31 грн, у тому числі: основний борг - 26010,64 грн; пеня - 17 153,19 грн; три проценти річних - 2 267,82 грн; інфляційні втрати - 9 712,66 грн.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 29, 42, 73, 74, 86, 91, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області (м-н Героїв Небесної Сотні, буд.36, корп. 2, м. Харків, 61001; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (вул. Шолуденка, буд. 1, м. Київ, 04116; ) - борг у загальній сумі 55 144,31 грн (у тому числі: основний борг у розмірі 26 010,64 грн; пеню у розмірі 17 153,19 грн; три проценти річних у розмірі 2 267,82 грн; інфляційні втрати у розмірі 9 712,66 грн); витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається відповідно до ст. 256-257 ГПК України.

Повне рішення складено "28" липня 2025 р.

Суддя Н.М. Кухар