ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2025 р.м. ХарківСправа № 922/1851/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного Товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Виробничий підрозділ "Люботинська авторемонтна майстерня "Авторем" регіональної філії "Південна залізниця" АТ "УКРАЇНЬСКА ЗАЛІЗНИЦЯ"
доХарківського квартирно-експлуатаційного управління , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Війська частина НОМЕР_1
простягнення коштів

без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

АТ "УКРАЇНЬСКА ЗАЛІЗНИЦЯ" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Харківського КЕУ, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь АТ "УКРАЇНЬСКА ЗАЛІЗНИЦЯ" в особі виробничого підрозділу "Люботинська авторемонтна майстерня "Авторем" регіональної філії "Південна залізниця" АТ "УКРАЇНЬСКА ЗАЛІЗНИЦЯ" заборгованість за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії/перетікання реактивної енергії в розмірі 98.903,13 грн, заборгованість за спожите централізоване водопостачання та водовідведення в розмірі 6.231,72 грн, а також сплачений судовий збір у розмірі 2.422,40 грн.

Фактичними підставами позову є невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині відшкодування позивачу витрат за спожите водопостачання та водовідведення та за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії/перетікання реактивної енергії.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.06.2025 у справі №922/1851/25 позовну заяву АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" залишено без руху.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.06.2025 з урахуванням малозначності справи №922/1851/25 в розумінні частини п`ятої статті 12 ГПК України відкрито спрощене позовне провадження, призначено розгляд справи без повідомлення сторін; залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Виробничий підрозділ "Люботинська авторемонтна майстерня "Авторем" регіональної філії "Південна залізниця" АТ "УКРАЇНЬСКА ЗАЛІЗНИЦЯ" та на стороні відповідача - Військову частину НОМЕР_1 ; встановлено учасникам справи строк на подання заяв по суті справи.

20.06.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від Виробничого підрозділу Люботинська авторемонтна майстерня "Авторем" регіональної філії "Південна залізниця" АТ "УКРАЇНЬСКА ЗАЛІЗНИЦЯ" надійшли пояснення (вх. №14631/25), в яких зазначив, що відповідач не відшкодував позивачу надані комунальні послуги, чим порушив зобов`язання за умовами Договору спільного тимчасового безоплатного користування нерухомим майном від 12.09.2024 №П/Т-241-ВС/НЮ. При цьому, відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для звільнення відповідача від здійснення зобов`язань за вищевказаним Договором.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.06.2025 у справі №922/1851/25 відмовлено в задоволенні заяви АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" про розгляд справи у закритому судовому засіданні.

23.06.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №14821/25), в якому проти задоволення позову заперечує та зазначає, що КЕВ міста Харків є неприбутковою установою, тобто утримується за рахунок коштів відповідного (державного) бюджету. Всі витрати такої установи узгоджуються з органом, який уповноважений здійснювати фінансування такої установи, для чого складається кошторис, в який вносяться всі статті витрат. Фактично проведення бюджетних платежів здійснюється органами Казначейства України в рамках бюджетного періоду та затвердженого бюджету розпорядника бюджетних коштів. У зв`язку з тим, що позивач звернувся до відповідача лише в січні 2025 з належними документами про відшкодування за отримані послуги з розподілу електричної енергії/перетікання реактивної енергії за жовтень, листопад, грудень 2024 та за послуги водопостачання та водовідведення за вересень, жовтень, листопад, грудень 2024, що унеможливило провести оплату за отримані військовою частиною послуги інакше, як на підставі рішення суду.

26.06.2025через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №15103/25), в якій зазначив, що неможливість здійснити відшкодування за комунальні послуги за попередній період у зв`язку з відсутністю відповідного бюджетного асигнування не є поважною причиною несплати наданих послуг, оскільки відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для звільнення відповідача від здійснення зобов`язань за спірним Договором.

Правом на подання заперечень відповідач не скористався.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розгляну за наявними матеріалами справи.

Перевіривши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд встановив наступне.

Між АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (сторона 1), Військовою частиною НОМЕР_1 (сторона 2), Харківським квартирно-експлуатаційним управління (в подальшому перейменоване на КЕВ м. Харків, сторона 3) був укладений Договір спільного тимчасового безоплатного користування нерухомим майном від 12.09.2024 №П/Т-241-ВС/НЮ (надалі - Договір). Згідно з його умовами сторона 1 надає стороні 2 можливість спільного тимчасового безоплатного користування нерухомим майном сторони 1.

Згідно з пунктом 2.1. Договору сторона 2 має тимчасово користуватися майном у термін, указаний у цьому Договорі та акті передачі Майна.

У відповідності до пунктів 3.1.-3.3. Договору спільне тимчасове користування майном здійснюється на безоплатній основі. Сторона 3 зобов`язана відшкодувати стороні 1 всі витрати за комунальні послуги за договорами відшкодування комунальних послуг, які були отримані стороною 2 за час дії цього Договору. Відшкодування за спожиті комунальні послуги стороною 2 сплачуються стороною 3 на підставі укладених договорів на відшкодування окремо за кожним видом наданих комунальних послуг (електричної енергії, водовідведення, водопостачання, теплової енергії або природного газу, вивезення твердих побутових відходів) та підтверджених документів щодо виставлених рахунків на оплату комунальних послуг.

Згідно з розділом 8 Договору сторона 3 зобов`язана сплачувати вартість комунальних послуг, що спожиті стороною 2 у процесі виконання цього Договору (пункт 8.2.).

Відповідно до частини третьої статті 631 ЦК України Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами, умови цього Договору розповсюджуються на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.06.2024 до 31.12.2024, але не довше дії воєнного стану (пункт 10.1. Договору).

Згідно з пунктом 10.4. Договору в разі відсутності заяви сторони 2 про припинення чи дострокове розірвання Договору, дія Договору продовжується на той самий строк, на який його було укладено і на тих самих умовах.

Між стороною 1 та стороною 2 був підписаний Акт приймання-передачі нерухомого майна згідно з Договором, згідно з яким сторона 1 передала, а сторона 2 прийняла Майно.

В подальшому, між АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" ( сторона 2) та стороною 1 був підписаний Договір про відшкодування витрат за спожите водопостачання та водовідведення від 31.12.2024 №П/Т-244-вс/НЮ. За яким Харківське КЕУ відшкодовує понесені АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" з оплати централізованого водопостачання та водовідведення. Ціна цього Договору становить 6.231,72 грн, обсяг водопостачання - 22 куб. м, обсяг водовідведення - 22 куб. м.

До вказаного договору між сторонами був підписаний Акт наданих послуг від 31.12.2024 на суму 6.231,72грн.

Також, між сторонами 1, 2 та 3 був підписаний Договір про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії/перетікання реактивної енергії від 31.12.2024 №П/Т-245-ВС/НЮ. За яким АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" забезпечує постачання електричної енергії, а Харківське КЕУ відшкодовує витрати, понесені АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" з оплати електричної енергії, яка була спожита стороною 3, за встановленими тарифами в терміни, передбачені даним Договором. Загальна вартість цього Договору на дату його складання становить 98.903,13 грн.

До вказаного договору між АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" та стороною 3 був підписаний Акт виконаних робіт (наданих послуг) від 31.12.2024 на суму 98.903,13 грн.

Позивач надіслав на адресу відповідача Вимогу про оплату відшкодування витрат за спожиту електричну енергію, водопостачання та водовідведення від 24.01.2025, в якій просив відшкодувати витрати за електричну енергію та послуги з розподілу електричної енергії/перетікання реактивної енергії в сумі 98.903,13 грн, а також витрати за спожите водопостачання та водовідведення в сумі 6.231,72 грн. Також до вказаної вимоги були додані для погодження та підписання: Договір про відшкодування витрат за спожите водопостачання та водовідведення, акти виконаних робіт (наданих послуг) водопостачання та водовідведення до цього Договору; Договір про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії/перетікання реактивної енергії; акт зняття показань лічильника; акт виконаних робіт (наданих послуг) до цього Договору; акт фіксації показників лічильника електричної енергії.

У відповідь на вимогу позивача, відповідач листом від 29.01.2025 №583/442 зазначив, що він є бюджетною установою, яка в своїй діяльності фінансується з державного бюджету та є розпорядником бюджетних коштів виключно в рамках взятих на себе зобов`язань бюджетного періоду. А отже Харківське КЕУ не може передати до органу Казначейства України доручення на здійснення платежу згідно з вимогою АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" за Договором.

В подальшому позивач повторно звернувся до відповідача з листом від 10.04.2025 №82, в якому зазначив, що останнім не зроблені розрахунки з відшкодування витрат за спожите централізоване водопостачання та водовідведення на суму 6.231,72 грн та витрат за спожиту електричну енергію та розподіл електричної енергії на суму 98.903,13 грн. У зв`язку з чим просив підписати та повернути примірники Договору про відшкодування витрат за спожите водопостачання та водовідведення від 31.12.2024 №П/Т-244-ВС/НЮ та Договору про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії/перетікання реактивної енергії від 31.12.2024 №П/Т-245-ВС/НЮ.

У відповідь на вказаний лист відповідач у своєму листі від 07.05.2025 №583/2680 зазначив, що він не має повноважень на підписання договорів щодо яких відсутні бюджетні асигнування та рекомендував звернутися до Господарського суду Харківської області щодо відшкодування наявної заборгованості.

Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту шляхом вжиття наведених у позові способів захисту права.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

У відповідності до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої, другої статті 3 Закону України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України", суб`єктами господарської діяльності у Збройних Силах України є військові частини, заклади, установи та організації Збройних Сил України, які утримуються за рахунок коштів Державного бюджету України, ведуть відокремлене господарство, мають кошторис надходжень та видатків, рахунки в установах банків, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням. Перелік видів господарської діяльності, здійснення якої дозволяється військовим частинам, визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про Збройні Сили України", фінансування Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з пунктами 6,7 частини першої статті 2 БК України, бюджетне асигнування - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов`язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження; бюджетне зобов`язання - будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому.

Статтею 3 БК України передбачено, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

За приписами частини першої статті 48 БК України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років; довгострокових зобов`язань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України; довгострокових зобов`язань у рамках державно-приватного партнерства, узятих на облік органами Казначейства України; середньострокових зобов`язань за договорами щодо забезпечення судноплавного стану внутрішніх водних шляхів та судноплавних шлюзів; середньострокових зобов`язань у сфері охорони здоров`я; середньострокових зобов`язань за договорами на будівництво, реконструкцію, ремонт і утримання автомобільних доріг; щодо завдань (проектів) Національної програми інформатизації - після їх погодження з Генеральним державним замовником Національної програми інформатизації.

Довгострокове зобов`язання за енергосервісом на підставі документального підтвердження в установленому порядку скорочення обсягів споживання комунальних послуг та енергоносіїв і видатків на їх оплату за звітний період (порівняно з такими обсягами (видатками), які були б спожиті (здійснені) за відсутності енергосервісу) набуває статусу бюджетного зобов`язання у сумі, визначеній згідно з умовами договору енергосервісу виходячи з цін (тарифів), діючих у періоді, за який здійснюється розрахунок, у межах фактичного скорочення таких видатків.

Відповідно до статті 49 БК України, розпорядник бюджетних коштів після отримання товарів, робіт і послуг відповідно до умов взятого бюджетного зобов`язання приймає рішення про їх оплату та надає доручення на здійснення платежу органу Казначейства України, якщо інше не передбачено бюджетним законодавством, визначеним п. 5 ч. 1 ст. 4 цього Кодексу. Казначейство України здійснює платежі за дорученнями розпорядників бюджетних коштів у разі: 1) наявності відповідного бюджетного зобов`язання для платежу у бухгалтерському обліку виконання бюджету; 2) наявності затвердженого в установленому порядку паспорта бюджетної програми; 3) наявності у розпорядників бюджетних коштів відповідних бюджетних асигнувань.

Згідно зі статтею 51 БК України, розпорядники бюджетних коштів забезпечують у повному обсязі проведення розрахунків за електричну та теплову енергію, водопостачання, водовідведення, природний газ, інші енергоносії, комунальні послуги та послуги зв`язку, які споживаються бюджетними установами, та укладають договори за кожним видом відповідних послуг у межах бюджетних асигнувань, затверджених у кошторисі.

Судом встановлено, що зміст укладеного між сторонами Договору передбачає відшкодування відповідачем всіх витрат на комунальні послуги, які були спожиті в період дії такого Договору.

Таким чином, оскільки плата за саму діяльність позивача умовами Договору не передбачена, то за своєю правовою природою укладений між сторонами правочин має ознаки договору про безоплатне надання послуг (див. постанову Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №916/770/19).

Згідно зі статтею 904 ЦК України за договором про безоплатне надання послуг замовник зобов`язаний відшкодувати виконавцеві усі фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Обов`язок відшкодувати виконавцеві всі фактичні витрати, необхідні для виконання договору про безоплатне надання послуг, ґрунтується на презумпції відплатності договорів про надання послуг.

Обсяг водопостачання та водовідведення, в період з 01.09.2024 до 31.12.2024 підтверджується Актом наданих послуг від 31.12.2024, котрий підписаний між сторонами 2 та 3, проте не підписаний відповідачем стороною 1, та становить 6.231,72 грн

Також, обсяг спожитої електричної енергії за період з 01.10.2024 до 31.12.2024 в кількості 13.021,68 кВт/год на суму 98.903,13 підтверджується Актом наданих послуг від 31.12.2024, котрий підписаний між сторонами 2 та 3, проте не підписаний відповідачем стороною 1.

Укладаючи Договір з позивачем та стороною 2, відповідач зобов`язався відшкодувати позивачу всі витрати за комунальні послуги, які були отриманні стороною 2 Майна, за час дії цього Договору.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина друга статті 530 ЦК України).

Позивач двічі звертався до відповідача з листами, в яких просив погасити існуючу заборгованість за послуги, а також підписання Договори на відшкодування витарт.

Однак, у відповідях на такі листи відповідач зазначив, що проведення бюджетних платежів здійснюється органами казначейства в рамках бюджетного періоду та затвердженого бюджету розпорядника коштів. У зв`язку з чим, Харківське КЕУ не може передати до органу казначейства доручення на здійснення платежу згідно зі зверненням АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" за Договором.

У відзиві на позовну заяву відповідач також посилається на відсутність бюджетних асигнувань для фінансування оплати.

Суд зазначає, що відсутність бюджетних асигнувань для фінансування оплати за надані позивачем послуги не є підставою для звільнення від обов`язку їх оплати. Оскільки Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та в рішенні від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України" зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до положень статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Наведений висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №916/1345/18.

Аналогічний правовий висновок про те, що сама собою відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання викладено в постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі № 3-77гс17, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.03.2018 у справах № 925/246/17, № 925/974/17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 12-46гс18 (пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 911/4249/16).

Згідно з частиною першою статті 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. За приписами частини другої статті 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

В силу статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, що передбачено частиною першою статті 612 ЦК України.

Всупереч вимог статті 13 та статті 74 ГПК України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень) відповідачем доказів, які б спростовували факт наявності заборгованості за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії/перетікання реактивної енергії в розмірі 98.903,13 грн та заборгованості за спожите централізоване водопостачання та водовідведення в розмірі 6.231,72 грн не подано.

Відповідно до частини першої статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги приписи статті 526 ЦК України та статті 193 ГК України, якими передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов Договору та діючого законодавства та оскільки відповідачем не спростовано наявності заборгованості, суд дійшов висновку про наявність у справі достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 98.903,13 грн та заборгованості за спожите централізоване водопостачання та водовідведення у розмірі 6.231,72 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 129 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, витрати позивача зі сплати судового збору в розмірі 2.422,40 грн покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1, 4, 13, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова (Україна, 61024, м. Харків, вул. Сковороди Григорія, 61 ) на користь Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (Україна, 03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, )

- заборгованість за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії/перетікання реактивної енергії в розмірі 98.903,13 грн;

- заборгованість за спожите централізоване водопостачання та водовідведення в розмірі 6.231,72 грн;

- витрати зі сплати судового збору в розмірі 2.422,40 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції Східного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено "04" серпня 2025 р.

Суддя Н.С. Добреля