РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.08.2025Справа № 910/6484/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали господарської справи

за позовом Приватного підприємства "НЕССІ" (04211, м. Київ, просп. Володимира Івасюка, буд. 2-Г, офіс 241, ідентифікаційний код 22935056)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МП-КИЇВ" (52005, Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, смт. Слобожанське, вул. Логістична, буд. 2, ідентифікаційний код 43422208)

про стягнення 243 833, 00 грн,

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "НЕССІ" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "МП-КИЇВ" (далі - відповідач) про стягнення 243 833,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору оренди № 05/03-24 від 05.03.2024 (далі - договір), а саме: ушкодження об`єкта оренди, проведення ремонтних робіт приміщення та встановлення додаткового обладнання без згоди позивача, останній в односторонньому порядку розірвав договір з 23.02.2025, однак відповідач приміщення звільнив лише 17.04.2025, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 172 333 грн подвійної орендної плати (неустойки) та суми нарахованих штрафів відповідно до пунктів 7.3, 7.5. договору у розмірі 71 500, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 26.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

03.06.2025 через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС Товариством з обмеженою відповідальністю "МП-КИЇВ" подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що розмір орендної плати - 55 000, 00 грн мав тимчасовий характер, оскільки був погоджений сторонами у додатковій угоді №1 від 09.01.2025 до 31.03.2025; відповідач не завдавав шкоди орендованому майну, а лише здійснював його облаштування з метою використання за цільовим призначенням, про що було відомо позивачу; останній протягом періоду з 25.07.2024 по 05.02.2023 не ініціював розірвання договору на підставі пункту 9.1.6. договору; надані позивачем акти фіксації пошкоджень не підтверджують завдання пошкоджень саме відповідачем та підписані особами, що не мають фахової освіти будівельників.

05.06.2025 Приватним підприємством "НЕССІ" через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС подано відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що відповідач, заперечуючи проти факту завдання ним пошкоджень, не надає жодного доказу на підтвердження своєї позиції, а відсутність спеціальної будівельної чи іншої освіти у працівників, що підписали акти пошкоджень, не має жодного значення; відповідач, приймаючи приміщення у користування, підтвердив їх задовільний стан, в свою чергу, позивач не надавав письмової згоди на здійснення відповідачем облаштування орендованого приміщення.

Відповідач своїм правом на подання заперечень, передбаченим приписами статті 167 Господарського процесуального кодексу України, не скористався.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Поряд з цим, у зв`язку з перебуванням судді Пукшин Л.Г. у щорічній відпустці підписання тексту рішення здійснено після виходу судді з відпустки.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

05.03.2024 між Приватним підприємством "НЕССІ" (далі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МП-КИЇВ" (далі - орендар) укладено договір оренди №05/03-24 (далі - договір), за умовами пунктів 1.1; 1.2 якого орендодавець передає орендарю у строкове платне користування (оренду) нежитлове приміщення (далі - об`єкт оренди). Об`єкт оренди: частина нежитлового приміщення №1 на першому поверсі будинку №44 (в літері «А») за адресою м. Київ, вул. Вишгородська, загальною площею 33 кв. м.; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000; номер запису про право власності: 43322525.

Цільове призначення об`єкта оренди: ведення орендарем господарської діяльності, а саме торгівля продовольчими товарами (пункт 1.3. договору).

Відповідно до пункту 2.1. договору передача і повернення приміщення оформлюється актом приймання-передачі, який є невід`ємною частиною цього договору. Акти підписуються сторонами в двох оригінальних примірниках, по одному для кожної сторони.

В актах зазначається технічний стан та стан оздоблення приміщення, перелік переданого майна, показники лічильників на момент їх передачі і повернення (пункт 2.2. договору).

Після закінчення строку оренди, дострокового розірвання або припинення договору орендар протягом 5 робочих днів має звільнити приміщення і повернути його орендодавцеві разом з майном, перелік якого вказано в акті у стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу. Приміщення та майно вважається повернутим орендодавцю з моменту підписання акту приймання-передачі (пункт 2.3. договору).

Неповернення приміщення орендодавцеві після припинення/розірвання договору є підставою для стягнення з орендаря подвійного розміру орендної плати за весь час такого неповернення/прострочення (пункт 2.4. договору).

Пунктом 3.1. договору, у редакції, викладеній у додатковій угоді №1 від 09.01.2025 до договору, сторони погодили, що орендар сплачує на користь орендодавця орендну плату за договором оренди від 05.03.2024 №05/03-24 за користування приміщенням з 18.01.2025 до 31.03.2025 в розмірі 55 000, 00 грн за один календарний місяць, без ПДВ.

Згідно умов пункту 5.4. договору орендар зобов`язаний, зокрема,

- не здійснювати оклеювання зовнішньої частини скла вікон і дверей приміщення (п.п. 5.4.9.);

- не проводити будь-які роботи, що можуть призвести до руйнації чи пошкодження підлоги (плитки), віконних і дверних конструкцій, стін, стелі та інженерних систем без отримання окремого погодження від орендодавця (п.п. 5.4.10.);

- усувати будь-які ушкодження приміщення і переданого майна, якщо вони виникли з вини орендаря, або здійснювати повну заміну майна, обладнання та устаткування на ідентичне (аналогічне) за попереднім письмовим погодженням з орендодавцем (п.п. 5.4.11.).

При цьому, орендар може поліпшити приміщення лише за письмовою згодою орендодавця (пункт 6.1. договору).

Орендар може здійснювати за власний рахунок поточний ремонт приміщення та обладнання, інженерних комунікацій, встановлення нового обладнання. Конкретний перелік ремонтних робіт та обладнання, осіб (фізичних/юридичних), які будуть виконувати такі роботи і строки виконання робіт мають бути узгоджені письмово з орендодавцем шляхом направлення орендодавцеві детальних креслень (проектів) із зазначенням матеріалів, строків і способів виконання робіт. Вартість таких робіт не підлягає компенсації з боку орендодавця чи заліку в рахунок орендної плати чи інших платежів за даним договором. При відсутності такого письмового погодження всі встановлені споруди, елементи та інші непередбачені компоненти/зміни за вимогою орендодавця підлягають негайному демонтажу за рахунок орендаря, а на орендаря накладається штраф. Також орендар відшкодовує орендодавцю вартість всіх нанесених ушкоджень приміщенню і майну (пункт 6.4.).

Орендар може здійснювати оновлення існуючого кольору стін приміщення шляхом фарбування, якщо RAL кольору фарби, яка нанесена на стіни, не змінюється. В такому випадку погодження від орендодавця не вимагається (пункт 6.5.).

Розділом 7 договору встановлена відповідальність сторін.

Так, у разі проведення ремонтних робіт приміщення та переданого обладнання, встановлення нового обладнання без попереднього погодження з орендодавцем згідно п. 6.4. орендар сплачує штраф у розмірі 30% від суми орендної плати за один місяць (в якому виявлений цей факт) за кожен такий випадок (пункт 7.3. договору).

За інші порушення умов цього договору орендар сплачує орендодавцю штраф у розмірі 20% від суми орендної плати за один місяць (в якому виявлений цей факт) за кожен такий випадок в разі, якщо орендар протягом 14 календарних днів з моменту отримання повідомлення орендодавця про наявність порушень не усунув виявлені порушення. В разі не усунення порушень у вказаний строк, орендар зобов`язаний сплатити штраф протягом 3 банківських днів з моменту виставлення орендодавцем відповідної вимоги (пункт 7.5. договору).

У відповідності до пункту 8.1. договору такий набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 березня 2026 року.

Закінчення строку дії договору не звільняє орендаря від обов`язку сплати усіх заборгованостей, штрафних санкцій та інших платежів, а також від виконання своїх зобов`язань і відшкодування завданих збитків орендодавцеві (пункт 8.2. договору).

Підпунктом 9.1.6. пункту 9.1. договору погоджено, що орендодавець має право розірвати договір достроково у випадку порушення умов цього договору.

Відповідно до пункту 10.1. договору усі повідомлення за цим договором вважаються зробленими належним чином, якщо вручені другій стороні під розписку або направлені їй поштою цінним листом з описом.

Окрім того сторони дійшли згоди, що надсилання/отримання/обмін документами (в тому числі рахунками-фактурами, актами виконаних робіт, тощо) може відбуватися в електронній формі на електронну адресу, якщо така вказана у реквізитах цього договору. При цьому сторони погоджуються, що для визнання таких документів належними і юридично значимими, вони мають відповідати вимогам ЗУ "Про електронні довірчі послуги", а саме мають бути підписані кваліфікованим/цифровим електронним підписом.

За актом приймання-передавання орендованого майна від 01.04.2024 орендодавець передав, а орендар прийняв у орендне користування частину нежитлового приміщення №1 площею 33 кв. м., що розташоване на першому поверсі за адресою: 04114, м. Київ, Оболонський район, вул. Вишгородська, буд. 44, літ. «А», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

Пунктами 2 та 3 вказаного акту сторони засвідчили, що передане приміщення знаходиться у задовільному стані, повністю відповідає умовам договору оренди, відповідає санітарним, пожежним і технічним вимогам та може бути використане орендарем за призначенням. За згодою сторін здійснена фото фіксація стану приміщення на момент передачі; Шляхом підписання цього акту орендар свідчить, що оглянув приміщення особисто до підписання цього договору і не має претензій щодо стану приміщення; зауваження та недоліки, які б перешкоджали виконанню договору оренди і користуванню приміщенням - відсутні.

Як зазначає позивач, відповідачем неодноразово були порушені умови договору, а саме: встановлено додаткове електрообладнання без згоди позивача, здійснено пошкодження плитки, перил при вході, проведено без згоди позивача електромонтажні роботи, пошкоджено віконні конструкції на фасадній стороні об`єкта, проведені будівельні роботи на об`єкті оренди, про що представниками орендаря та орендодавця були складені та підписані відповідні акти фіксації ушкоджень (від 25.07.2024, від 03.10.2024, від 07.01.2025, від 08.01.2025).

Листами від 26.07.2024 №26/07-24, від 07.01.2025 №07/01-25, від 08.01.2025 №08/01-25-1, від 16.01.2025 №16/01-25 позивач вимагав відповідача усунути встановлені пошкодження, відшкодувати збитки та повідомив про накладення штрафів.

За твердженням позивача, вказані збитки та штрафи були сплачені відповідачем, проте порушення не усунуті.

В подальшому, сторонами аналогічним чином складено та підписано з боку орендаря і орендодавця акт фіксації ушкоджень від 04.02.2025 (з фотофіксацією), яким встановлено ушкодження (керамічних плит облицювання фасаду та керамічної плити в середині приміщення біля вхідної двері).

Позивач направив відповідачу повідомлення вих. №05/02-25-1 від 05.02.2025, у якому вимагав усунути пошкодження та сплатити штраф.

Втім, як вказано позивачем, вимога не відповідачем не виконана, пошкодження не усунуті, штраф не сплачений.

В цьому ж повідомленні позивач також, керуючись пунктом 9.1.6 договору, враховуючи наявність систематичних порушень умов договору з боку відповідача, повідомив останнього про дострокове розірвання договору з 23.02.2025, запропонувавши забезпечити явку представника у строк до 28.02.2025.

Відповідач, в свою чергу, надіслав позивачу лист б/н від 17.02.2025, де, повідомив про розірвання договору на підставі пункту 9.4. з 17.04.2025.

Позивач, надіслав повторне повідомлення від 26.02.2025 вих. №26/02-25 щодо розірвання договору та необхідності звільнити приміщення з 28.02.2025.

Однак, відповідач повернув позивачу приміщення лише 17.04.2025, про що свідчить акт приймання-передачі від 17.04.2025, підписаний з боку орендаря та орендодавця.

Також, у додатку до акту від 17.04.2025 наведено перелік порушень умов договору, а саме: 1) заміну частину плитки zeus на нову, між новою плиткою частково не затерті шви, великі зазори між плиткою плінтусами; 2) стан приміщення брудний; 3) стіни приміщення перефарбовані у світло-сірий колір; 4) пошкоджена коробка вхідної двері з алюмінієвого профілю; 5) три отвори на стелі біля алюмінієвої системи (вікна - вітрини).

Позивач, посилаючись на те, що відповідач допустив порушення умов договору під час дії договору, а після закінчення його дії порушив строки повернення майна з оренди, звернувся до суду за даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача: 172 333, 00 грн подвійної орендної плати за період з 01.03.2025 по 17.04.2025 включно; штраф в сумі 16 500 грн на підставі пункту 7.3 договору за порушення, зафіксовані в акті від 04.02.2025; штраф в сумі 33 000, 00 грн на підставі пункту 7.3 договору за порушення, зафіксовані в додатку до акту від 17.04.2025; штраф в сумі 22 000, 00 грн на підставі пункту 7.5. договору за порушення, зафіксовані в додатку до акту від 17.04.2025.

Відповідач, в свою чергу, заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, зазначивши у відзиві, що розмір орендної плати, на який нарахована неустойка - 55 000, 00 грн, мав тимчасовий характер, оскільки був погоджений сторонами у додатковій угоді №1 від 09.01.2025 до 31.03.2025; відповідач не завдавав шкоди орендованому майну, а лише здійснював його облаштування з метою використання за цільовим призначенням, про що було відомо позивачу; останній протягом періоду з 25.07.2024 по 05.02.2023 не ініціював розірвання договору на підставі пункту 9.1.6. договору; надані позивачем акти фіксації пошкоджень не підтверджують завдання пошкоджень саме відповідачем та підписані особами, що не мають фахової освіти будівельників.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором найму (оренди), а відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом (частина 1, 3 статті 760 ЦК України).

Частинами 1, 3 статті 283 Господарського кодексу України унормовано, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності. Об`єктом оренди можуть бути, зокрема, нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

Відповідно до частини 1 та 2 статті 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк.

За приписами статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно із частиною 7 статті 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

В силу ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 654 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини 3 статті 651 Цивільного кодексу України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Отже, за змістом наведених норм розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору.

Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути передбачені законом або безпосередньо у договорі та можуть бути узалежнені від вчинення/невчинення сторонами договору певних дій, так і без будь-яких додаткових умов (безумовне право сторони на відмову від договору).

При цьому, у випадку наявності права, одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли права на односторонню відмову у сторони немає, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін.

У даному випадку, умовами підпункту 9.1.6. пункту 9.1. договору погоджено, що орендодавець має право розірвати договір достроково у випадку порушення його умов цього договору.

Отже, право позивача односторонньо розірвати договір оренди передбачено самим договором в разі порушення його умов орендарем.

Пунктом 5.4. договору встановлено, що орендар зобов`язаний, зокрема: не здійснювати оклеювання зовнішньої частини скла вікон і дверей приміщення (п.п. 5.4.9.); не проводити будь-які роботи, що можуть призвести до руйнації чи пошкодження підлоги (плитки), віконних і дверних конструкцій, стін, стелі та інженерних систем без отримання окремого погодження від орендодавця (п.п. 5.4.10.); усувати будь-які ушкодження приміщення і переданого майна, якщо вони виникли з вини орендаря, або здійснювати повну заміну майна, обладнання та устаткування на ідентичне (аналогічне) за попереднім письмовим погодженням з орендодавцем (п.п. 5.4.11.).

У той же час, матеріали справи свідчать, що відповідач після отримання в оренду нежитлового приміщення неодноразово допускав порушення умов договору, зокрема пошкодження плитки, віконних конструкцій, здійснював будівельні роботи без письмової згоди орендодавця тощо, що зафіксовано в актах фіксації ушкоджень: від 25.07.2024, від 03.10.2024, від 07.01.2025, від 08.01.2025, від 04.02.2025 та в додатку до акту від 17.04.2025.

Вказані акти ушкоджень підписані як з боку орендаря, так і орендодавця. Здійснена фотофіксація порушень (крім додатку до акту від 17.04.2025).

Судом враховано, що додаток до акту від 17.04.2025, підписаний директором відповідача, містить зауваження, що орендар з порушеннями, які вказані в пунктах 2; 5 акту не згоден, пункт 3 за порушення не вважає, однак жодних заперечень щодо порушень, наведених в пунктах 1; 4 (заміна частини плитки zeus на нову, між новою плиткою частково не затерті шви, великі зазори між плиткою плінтусами; пошкоджена коробка вхідної двері з алюмінієвого профілю) відповідачем не наведено.

Водночас, суд не бере до уваги заперечення відповідача щодо недоведеності пошкодження орендованого майна саме відповідачем, оскільки характер порушень, зафіксованих в актах ушкоджень не потребує їх обов`язкового встановлення спеціалістами, що мають фахову будівельну освіту.

При цьому, пунктами 2 та 3 акту приймання-передавання орендованого майна від 01.04.2024 сторони засвідчили, що передане приміщення знаходиться у задовільному стані, повністю відповідає умовам договору оренди, відповідає санітарним, пожежним і технічним вимогам та може бути використане орендарем за призначенням. За згодою сторін здійснена фото фіксація стану приміщення на момент передачі; Шляхом підписання цього акту орендар свідчить, що оглянув приміщення особисто до підписання цього договору і не має претензій щодо стану приміщення; зауваження та недоліки, які б перешкоджали виконанню договору оренди і користуванню приміщенням - відсутні.

Суд також відхиляє доводи відповідача щодо необхідності здійснення облаштування приміщення з метою використання за цільовим призначенням, позаяк умовами 6.1, 6.4. договору передбачена можливість здійснення орендарем поліпшення приміщення, поточний ремонт приміщення та обладнання, інженерних комунікацій, встановлення нового обладнання лише за письмовою згодою орендодавця, доказів чого суду не надано.

Статтями 2, 13 Господарського процесуального кодексу України закріплений принцип змагальності господарського судочинства, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") наголошено, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". …Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.12.2020 у справі №904/1103/20 та від 25.06.2020 у справі №924/266/18.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

У даному аспекті слід зазначити, що відповідачем під час розгляду справи не надано суду більш переконливих доказів, які б свідчили, що порушення, зафіксовані в актах від 25.07.2024, від 03.10.2024, від 07.01.2025, від 08.01.2025, від 04.02.2025 та додатку до акту від 17.04.2025, не були наслідком діяльності відповідача.

Отже, враховуючи, що орендарем допущено порушення умов договору, у орендодавця виникло право на одностороннє розірвання договору, передбачене підпунктом 9.1.6. пункту 9.1. договору.

Судом встановлено, а відповідачем не спростовано, що позивач направив орендарю повідомлення вих. №05/02-25-1 від 05.02.2025, у якому повідомив про дострокове розірвання договору з вищенаведених підстав з 23.02.2025, запропонувавши забезпечити явку представника у строк до 28.02.2025. Заперечень щодо своєчасного отримання вказаного повідомлення в електронному вигляді відповідачем не наведено, натомість 17.02.2025 останнім був надісланий лист щодо розірвання договору, однак з іншої підстави та з іншої дати 17.04.2025.

Таким чином, оскільки позивач реалізував своє право, у встановленому договором порядку та відмовився від договору, надіславши відповідачу відповідне повідомлення про односторонню відмову, і така одностороння відмова не потребує узгодження з відповідачем, то з урахуванням умов самого повідомлення договір слід вважати припиненим з 23.02.2025.

У відповідності до частини 1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Тобто, припинення договору оренди свідчить про відсутність у орендаря правових підстав для подальшого користування об`єктом оренди та виникає зобов`язання з повернення об`єкту оренди.

Пунктом 2.3. договору погоджено, що після закінчення строку оренди, дострокового розірвання або припинення договору орендар протягом 5 робочих днів має звільнити приміщення і повернути його орендодавцеві разом з майном, перелік якого вказано в акті у стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу. Приміщення та майно вважається повернутим орендодавцю з моменту підписання акту приймання-передачі.

Як встановлено судом, договір оренди був достроково припинений 23.02.2025, отже з урахуванням змісту пункту 2.3. договору, орендар мав повернути об`єкт оренди орендодавцю до 28.02.2025 включно, тоді як повернення об`єкта оренди відповідачем здійснено лише 17.04.2025.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Згідно приписів частини 2 ст. 785 Цивільного кодексу України якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Пунктом 2.4. договору передбачено, що неповернення приміщення орендодавцеві після припинення/розірвання договору є підставою для стягнення з орендаря подвійного розміру орендної плати за весь час такого неповернення/прострочення.

Невиконання наймачем передбаченого частиною першою статті 785 ЦК України обов`язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі (у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі) у разі припинення договору є порушенням умов договору, що породжує у наймодавця право на застосування до наймача відповідно до частини другої статті 785 ЦК України такої форми майнової відповідальності як неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Відтак, відповідач, продовжуючи користуватись об`єктом оренди після 28.02.2025, прострочив зобов`язання з його повернення після закінчення строку дії договору, що є підставою для застосування до нього відповідальності у вигляді виплати неустойки у відповідності до ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України.

Приписами частини 1 статті 286 Господарського кодексу України передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Пунктом 3.1. договору, у редакції, викладеній у додатковій угоді №1 від 09.01.2025 до договору, сторони погодили, що орендар сплачує на користь орендодавця орендну плату за договором оренди від 05.03.2024 №05/03-24 за користування приміщенням з 18.01.2025 до 31.03.2025 в розмірі 55 000, 00 грн за один календарний місяць, без ПДВ.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок неустойки у розмірі подвійної орендної плати, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог в цій частині - в сумі 168 666, 66 грн, оскільки день повернення об`єкта оренди не входить до періоду прострочення.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача штрафів на підставі пунктів 7.3, 7.5. договору суд зазначає наступне.

Пунктом 7.3. договору встановлено, що у разі проведення ремонтних робіт приміщення та переданого обладнання, встановлення нового обладнання без попереднього погодження з орендодавцем згідно п. 6.4. орендар сплачує штраф у розмірі 30% від суми орендної плати за один місяць (в якому виявлений цей факт) за кожен такий випадок.

За інші порушення умов цього договору орендар сплачує орендодавцю штраф у розмірі 20% від суми орендної плати за один місяць (в якому виявлений цей факт) за кожен такий випадок в разі, якщо орендар протягом 14 календарних днів з моменту отримання повідомлення орендодавця про наявність порушень не усунув виявлені порушення. В разі не усунення порушень у вказаний строк, орендар зобов`язаний сплатити штраф протягом 3 банківських днів з моменту виставлення орендодавцем відповідної вимоги (пункт 7.5. договору).

Суд встановив, що у лютому 2025 року відповідачем було допущено порушення умов договору (ушкодження керамічних плит облицювання фасаду та керамічної плити в середині приміщення біля вхідної двері), зафіксовані в акті фіксації ушкоджень від 04.02.2025, що є підставою для застосування штрафу, встановленого пунктом 7.5. договору.

Також у квітні 2025 року відповідачем допущено порушення умов договору (зокрема: заміна частини плитки zeus на нову, між новою плиткою частково не затерті шви, великі зазори між плиткою плінтусами; пошкоджена коробка вхідної двері з алюмінієвого профілю), зафіксовані в додатку до акту від 17.04.2025, що є підставою для застосування штрафів, встановлених пунктами 7.3; 7.5. договору.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу за лютий 2025 року, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог в цій частині, оскільки характер порушення відповідає змісту пункту 7.5. договору (інші порушення), а не 7.5 (проведення ремонтних робіт приміщення та переданого обладнання, встановлення нового обладнання), відтак правомірною є ставка 20% від суми орендної плати за один місяць, що за розрахунком суду становить 11 000, 00 грн.

У той же час, під час перевірки розрахунку штрафів за квітень 2025 року, суд встановив, що такий здійснено позивачем, виходячи з подвійного розміру орендної плати.

Суд зазначає, що правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 Цивільного кодексу України, статей 283, 284, 286 Господарського кодексу України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.

Водночас, неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, а також пунктом 2.4. договору, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору оренди - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення вказаного договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 Цивільного кодексу України.

Таким чином, яким би способом в договорі оренди не регламентувалися правовідносини між сторонами у разі невиконання (несвоєчасного виконання) наймачем (орендарем) обов`язку щодо повернення речі з найму (оренди) з її подальшим користуванням після припинення такого договору, проте ці правовідносини не можуть врегульовуватись іншим чином, ніж визначено частиною другою статті 785 Цивільний кодекс України (зокрема, з установленням для наймача (орендаря) будь-якого іншого (додаткового) зобов`язання, окрім того, що передбачений вказаною нормою).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі №910/11131/19.

Отже, враховуючи правову природу неустойки, передбачену частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, яка є відмінною від правомірного користуванням річчю, застосування подвійного розміру орендної плати за один місяць при розрахунку штрафів, передбачених пунктами 7.3, 7.5 договору, є неправомірним.

Здійснивши власний розрахунок штрафів за квітень у квітні 2025 року, суд встановив, що обґрунтованою сумою стягнення є 27 500, 00 грн, в решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про належне виконання свого обов`язку чи відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення неустойку та суми штрафів.

Приймаючи до уваги вищевикладене в сукупності, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного підприємства "НЕССІ" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МП-КИЇВ" (52005, Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, смт. Слобожанське, вул. Логістична, буд. 2, ідентифікаційний код 43422208) на користь Приватного підприємства "НЕССІ" (04211, м. Київ, просп. Володимира Івасюка, буд. 2-Г, офіс 241, ідентифікаційний код 22935056) неустойку у розмірі 168 666 грн 66 коп., суму штрафів у розмірі 38 500 грн 00 коп. та витрати зі сплати судового збору у сумі 2 486 грн 00 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням суду законної сили видати позивачу наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено 04.08.2025

Суддя Л.Г. Пукшин