РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2025Справа № 910/4863/25

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К. І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні господарську справу

за позовною заявою Фізичної особи-підприємця Прокоси Станіслава Богдановича

до ОСОБА_1

про стягнення 14 460,62 грн

без повідомлення учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернувся Фізична особа-підприємець Прокоса Станіслав Богданович (далі - ФОП Прокоса С.Б., позивач) до фізичної особи ОСОБА_1, який на час спірних правовідносин мав статус фізичної особи-підприємця (далі - ОСОБА_1, відповідач), про стягнення заборгованості в сумі 14 460,62 грн за договором купівлі-продажу № 05/01/2024 від 05.01.2024.

Позов обґрунтований тим, що відповідач порушив умови вказаного договору в частині повної та своєчасної сплати вартості поставленого товару. У позові ФОП Прокоса С.Б просить стягнути з відповідача основну заборгованість в сумі 10 860,54 грн, пеню у сумі 2 382,97 грн та інфляційні втрати в сумі 1 217,11 грн, що разом складає 14 460,62 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.05.2025 за вказаною позовною заявою було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, учасникам справи надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, у строк, визначений законом, відзиву не надав, його позиція щодо заявлених вимог суду невідома. Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Ураховуючи, що відповідач не скористався наданим йому правом у межах визначеного законом процесуального строку на подання відзиву, суд дійшов висновку про можливість вирішення спору за відсутності відзиву відповідача.

Отже, розглянувши позовні вимоги та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Установлено, що 05.01.2024 між ФОП Прокоса С.Б. (продавець) та ФОП ОСОБА_1. (покупець) був укладений договір купівлі-продажу № 05/01/2024 (далі - договір), за умовами якого продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити на умовах даного договору товар (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.2 договору найменування, асортимент, ціна за одиницю товару та загальна кількість товару визначається у видаткових накладних продавця, які є невід`ємною частиною даного договору. Поставка товару здійснюється згідно з узгодженим сторонами замовленням покупця (п. 2.1 договору).

Пунктом 3.1 договору визначено, що ціни на товар узгоджені сторонами і виражаються в рахунках та у видаткових накладних продавця, які є невід`ємною частиною договору. В ціну товару включається вартість доставки товару, за умови звичайної доставки, яка здійснюється транспортом продавця по м. Києву у вівторок та п`ятницю щотижня. У випадку поставки в інший день або індивідуального термінового замовлення до ціни товару включається додатково вартість доставки, яка попередньо узгоджується сторонами при оформленні замовлення.

Відповідно до п. 3.2 договору покупець зобов`язаний оплатити товар протягом 7 календарних днів з моменту поставки товарів. Днем оплати вважається день надходження коштів на поточний рахунок продавця за кожну партію товару, що поставляється згідно з цим договором (п. 3.3 договору).

Даний договір набирає сили з моменту підписання його обома сторонами та діє до року, а в частині взаєморозрахунків до повного виконання сторонами грошових зобов`язань (п. 7.1 договору).

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 вказаної статті).

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Матеріали справи свідчать, що позивач на виконання свого зобов`язання за вказаним договором поставив відповідачу товар на загальну суму 11 259,60 грн, що підтверджується видатковими накладними № 1541 від 23.07.2024 на суму 3 515,20 грн, № 1395 від 04.07.2024 на суму 3 497,40 грн, № 1351 від 28.06.2024 на суму 4 247,00 грн.

Однак відповідач свої зобов`язання з оплати поставленого товару виконав неналежним чином, у зв`язку з чим станом на час розгляду справи у нього утворилась заборгованість в сумі 10 860,54 грн.

Також з інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань судом встановлено, що 29.01.2025 року зареєстровано припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (номер запису: 002046625).

Відповідно до частини дев`ятої статті 4 Закону Країни «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (в редакції, чинній на дату вчинення реєстраційної дії) фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Статтею 52 ЦК України встановлено, що фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 09.10.2019 № 127/23144/18 (провадження № 14-460цс19). У цих постановах Велика Палата Верховного Суду також дійшла висновку, що господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалися зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Отже, оскільки відповідач (який на час спірних правовідносин мав статус суб`єкта господарювання) доказів про сплату вартості поставленого товару за договором купівлі-продажу не надав, доводів позивача не спростував, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення основної заборгованості в сумі 10 860,54 грн.

Крім основного боргу позивач просив стягнути з відповідача пеню в сумі 2 382,97 грн та інфляційні втрати в сумі 1 217,11 грн, нараховані за прострочення грошового зобов`язання за період з 28.06.2024 по 17.04.2025.

Відповідно до ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1, 2 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

У п. 4.1 договору визначено, що у випадку порушення строків оплати поставленого товару, покупець сплачує продавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафних санкцій, суд зазначає, що позивач не врахував приписів пункту 3.2 договору, відповідно до якого покупець зобов`язаний оплатити товар протягом 7 календарних днів з моменту поставки товарів.

Так, з наданих позивачем видаткових накладних вбачається, що поставка товару відбулася 28.06.2024, 04.07.2024, 23.07.2024, а отже, враховуючи пункт 3.2 договору щодо відстрочення платежу на 7 днів, строк нарахування пені повинен розпочинатися з наступного дня після закінчення 7 днів відстрочки платежу, тобто з 06.07.2024, 12.07.2024 та 31.07.2024 (відповідно), що не відповідає розрахунку позивача.

Отже, здійснивши власний перерахунок штрафних санкцій, суд встановив, що умови п. 3.2 договору позивач при обчисленні пені не врахував та не здійснив окремого розрахунку такої пені за кожною видатковою накладною, відтак, розрахунок позивача в цій частині є необґрунтованим та недоведеним, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення пені в сумі 2 382,97 грн задоволенню не підлягають.

Так само, перевіривши поданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд встановив, що позивачем, як і при обчисленні пені, не враховано умови договору щодо відстрочки платежу та не здійснено розрахунок інфляційної складової боргу окремо за кожною видатковою накладною, а тому і в цій частині доводи позивача є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Таким чином суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, які в даному випадку, окрім судового збору, складаються із витрат на правову допомогу в сумі 6 000,00 грн, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 126 ГПК України витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами за результатами розгляду справи. Розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У даному випадку на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу ФОП Прокоса С.Б долучено:

- ордер на надання правничої (правової) допомоги ФОП Прокоса С.Б. адвокатом Чугуновим М.В. серія АІ № 1875544;

- договір про надання професійної правничої допомоги від 24.03.2025, укладеним між Адвокатським об`єднанням «Екселенс Креатівіті Траст ЛО» та ФОП Прокоса С.Б.;

- додаткову угоду до вказаного договору, за якою вартість 1 години витрачено часу на надання професійної правничої допомоги адвокатом складає 1 500,00 грн;

- розрахунок витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6 000,00 грн;

- акт виконаних робіт від 27.03.2025 за договором на суму 6 000,00 грн.

Дослідивши надані докази, суд вважає їх достатніми для підтвердження факту понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

У той же час при визначенні суми відшкодування таких витрат суд виходить з критерію їх реальності (встановлення їх дійсності та необхідності), критерію розумності розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для встановлення розумного розміру наданих послуг адвоката слід надати належну правову оцінку договору у сукупності з іншими доказами, складністю справи та виконання адвокатом робіт (наданих послуг), витраченим часом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та виконання робіт, ціною позову та (або) значення справи.

Як зауважила Велика Палата Верховного Суду, нормами процесуального законодавства передбачено основні критерії визначення та розподілу судових витрат такі, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Разом з цим слід зазначити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Така позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц, Верховним Судом у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19.

Крім того Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію стосовно того, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У даному випадку суд враховує, що справа є простою та малозначною; ціна позову складає 14 460,62 грн, а витрати на послуги адвоката становлять майже половину від вказаної ціни позову; невеликий обсяг часу, необхідний для підготовки такого позову для кваліфікованого юриста; розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін; відсутність відзиву відповідача на позовну заяву, а також будь-яких процесуальних заяв та клопотань з його боку; наявність у провадженні господарських судів великої кількості подібних справ та сталої судової практики у таких спорах.

Отже, виходячи з критерію розумності, співмірності між обсягом роботи, проведеної адвокатом та заявленими витратами, здійсненими на оплату адвокатських послуг, суд вважає, що обґрунтованим розміром судових витрат ФОП Прокоси С.Б. на професійну правничу допомогу адвоката є 3 000 грн.

Крім того суд враховує, що відповідно до ст. 129 ГПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 3 000,00 грн з урахуванням часткового задоволення позову складають 2 253,12 (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог).

Щодо судового збору, то суд зазначає, що судовий збір стягується з відповідача також пропорційно розміру задоволених вимог - в сумі 1 819,32 грн (з урахуванням коефіцієнту 0,8 у зв`язку з подачею позову в електронній формі).

На підставі викладеного, керуючись ст. 73-79, 129, 236-237, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Фізичної особи-підприємця Прокоси Станіслава Богдановича до ОСОБА_1 про стягнення 14 460,62 грн задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Прокоси Станіслава Богдановича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) заборгованість в сумі 10 860 (десять тисяч вісімсот шістдесят) грн 54 коп., витрати на правничу допомогу в сумі 2 253 (дві тисячі двісті п`ятдесят три) грн 12 коп. та судовий збір у сумі 1 819 (одна тисяча вісімсот дев`ятнадцять) грн 32 коп.

У решті вимог - відмовити.

Повне рішення складене 25 липня 2025 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного рішення.

Суддя К. І. Головіна