СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року м. Харків Справа № 922/4825/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Білоусова Я.О., суддя Лакіза В.В.,

без виклику учасників справи,

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, м. Харків (вх. № 679 Х/2),

на рішення Господарського суду Харківської області від 03.03.2025 (повний текст складено 03.03.2025) у справі № 922/4825/24 (суддя Аюпова Р.М.),

за позовом Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, м. Харків,

до Акціонерного товариства "Укрпошта", м. Київ,

про стягнення коштів у розмірі 96 743, 68 грн,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (далі Управління комунального майна та приватизації, позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Акціонерного товариства "Укрпошта" (далі АТ "Укрпошта", відповідач) про стягнення безпідставно збережених коштів у сумі 96743,68 грн, з яких: орендна плата у сумі 85307,72 грн за період 09.07.2022 04.11.2024 року, 3 % річних у сумі 2837,84 грн за період 16.07.2022 04.11.2024 та інфляційні втрати у сумі 8598,12 грн за період липень 2022 жовтень 2024.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між Управлінням комунального майна та приватизації та АТ "Укрпошта" було укладено договір позички №1891 від 01.08.2019, предметом якого є безоплатне користування відповідачем нерухомим майном (нежитловими приміщеннями за адресою: місто Харків, проспект Тракторобудівників, 160), яке надавалося позивачем на підставі рішення Харківської міської ради №1623/19 від 19.06.2019 "Про комунальну власність м. Харкова".

Позивач стверджує, що строк дії договору, яким передбачено безоплатне користування нежитловими приміщеннями, сплив 01.07.2022, однак відповідач своєчасно після закінчення дії договору не повернув вищевказані нежитлові приміщення позивачу. Фактичне повернення нерухомого майна позивачу відбулося 04.11.2024, що підтверджується відповідним Актом приймання-передачі.

Отже, на думку позивача, відповідач користувався зазначеним майном після спливу строку дії договору (у період з 08.07.2022 по 04.11.2024), що є підставою для стягнення з останнього суми коштів у розмірі орендної плати за фактичне користування нерухомим майном без належних на те правових підстав відповідно до приписів ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 03.03.2025 у справі №922/4825/24 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, господарський суд першої інстанції виходив з того, що у спірних правовідносинах відсутні підстави для застосування ст. 1212 Цивільного кодексу України, оскільки між сторонами склалися договірні (зобов`язальні) правовідносини, а не кондикційні. Зокрема, суд встановив, що укладений між сторонами договір позички був автоматично продовжений на період дії воєнного стану (до моменту фактичного повернення майна 04.11.2024) в силу приписів пунктів 5, 16 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 №634, адже завершення строку дії цього договору припадало на період воєнного стану та було відсутнє письмове повідомлення орендодавця про припинення орендних правовідносин (направлене у встановлені законом строки та формі).

Виходячи з вищевказаного, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у сумі орендної плати у розмірі 85307,72 грн у заявлений в позові період, так само і нараховані на цю суму 3% річних та інфляційні втрати як похідні вимоги.

Не погодившись з ухваленим рішенням, позивач - Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 03.03.2025 у справі №922/4825/24 та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Також апелянт просить стягнути з відповідача на свою користь судові витрати.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник посилається на те, що:

- суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України №634 щодо автоматичного продовження дії договору позички №1891 від 01.08.2019 через закінчення його строку в період дії воєнного стану;

- оскільки норми спеціального Закону №157-ІХ, який має вищу юридичну силу, встановлюють пряму заборону на передачу комунального майна у безоплатне користування або позичку і саме Закон підлягає застосуванню;

- з урахуванням наведеного, апелянт вважає, що строк дії договору позички №1891 від 01.08.2019, тобто безоплатного користування відповідачем нежитловими приміщеннями, сплив після закінчення терміну його дії - 01.07.2022 у відповідності до п. 5.1. договору;

- враховуючи, що відповідач продовжував користування нерухомим майном у період з 08.07.2022 по 04.11.2024 (здійснював в ньому господарську діяльність та отримував прибуток), тому останній має понести відповідальність за користування об`єктом оренди після закінчення дії договору без належних на те правових підстав, у зв`язку з чим, на думку скаржника, наявні підстави для стягнення з нього суми коштів у розмірі орендної плати за фактичне користування нерухомим майном згідно з ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України. Крім того, у зв`язку з простроченням зобов`язання, наявні підстави для нарахування відповідачу 3% річних та інфляційних втрат відповідно до приписів ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2025 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Здоровко Л.М., суддя Лакіза В.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 31.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради на рішення Господарського суду Харківської області від 03.03.2025 у справі №922/4825/24; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень; попереджено учасників процесу, що апеляційна скарга Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської на рішення Господарського суду Харківської області від 03.03.2025 у справі №922/4825/24 буде розглядатися за правилами, встановленими ч. 10 ст. 270 ГПК України без повідомлення учасників справи.

Копії ухвали Східного апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження доставлено сторонам у справі через підсистему "Електронний суд", що підтверджується довідками про доставку електронного листа (а.с.131 133 т. 1).

07.04.2025 через підсистему "Електронний суд" від АТ "Укрпошта" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач заперечує проти доводів та вимог апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції без змін.

В обґрунтування своєї позиції АТ "Укрпошта" посилається на те, що:

- договір позички №1891 автоматично продовжив свою дію, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування ст. 1212 Цивільного кодексу України, зважаючи на те, що фактично до 04.11.2024 майно не поверталося власнику та акти повернення майна сторонами не підписувалися, чим підтверджується те, що обидві сторони вважали договір позички продовженим; цей факт підтверджується актом повернення майна від 04.11.2024;

- окрім того, до договору позички застосовуються положення глави 58 ЦК України, якою регулюються відносини найму (оренди) майна (ст. 827 ЦК України), а отже, до таких правовідносин має застосовуватись запроваджена з початком воєнного стану саме Постанова КМУ №634 від 27.05.2022, яка прийнята для регулювання процесів оренди комунального й державного майна на цей період, оскільки враховуючи, що закінчення дії договору позички припадає на 01.07.2022, тобто у період дії воєнного стану, тому зазначений договір є автоматично продовженим.

Згідно із витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.06.2025, у зв`язку з відставкою судді Здоровко Л.М. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Білоусова, Я.О., суддя Лакіза В.В..

У відповідності до ч. 13 ст. 8 та ч. 8 ст. 252 ГПК України, у разі здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами, досліджує докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, судове засідання не проводиться.

За приписами ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що ціна позову у даній справі (96743,68 грн) є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд апеляційної інстанції розглядає дану справу за правилами ч. 10 ст. 270 ГПК України без повідомлення учасників справи.

На час ухвалення цієї постанови клопотання будь-якого із учасників справи про розгляд справи в порядку загального позовного провадження до Східного апеляційного господарського суду не надходили.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що рішенням Харківської міської ради № 1623/19 від 19.06.2019 затверджено Перелік об`єктів, які передаються в безоплатне користування за договором позички, в тому числі нежитлові приміщення, які підлягають передачі у безоплатне користування АТ "Укрпошта" строком на 2 роки та 11 місяців.

На підставі вищезазначеного рішення Харківської міської ради, 01.08.2019 між позивачем, як позичкодавцем, та відповідачем, як користувачем, укладено договір позички № 1891 (далі договір), за умовами якого предметом договору є безоплатне користування майном. Право на укладення договору отримано користувачем на підставі рішення 27 сесії Харківської міської ради 7 скликання № 1623/19 від 19.06.2019 "Про комунальну власність м. Харкова" (п.1.1. Договору).

Об`єктом договору позички є нежитлові приміщення 1-го поверху №1-:-13, загальною площею 108,0 кв. м у житловому будинку літ. "А-9" (далі майно), розташоване за адресою: м. Харків, просп. Тракторобудівників, 160, та знаходиться на балансі КП "Жилкомсервіс" (далі балансоутримувач (п. 1.2. договору).

Позичкодавець передає користувачу вищевказане майно у безоплатне користування на умовах, викладених у цьому договорі, строком на 2 (два) роки 11 (одинадцять) місяців для розміщення відділення поштового зв`язку (п. 1.3 договору).

Майно, що передається у користування, є об`єктом комунальної власності територіальної громади міста Харкова. Передача майна у безоплатне користування не припиняє права комунальної власності територіальної громади міста Харкова (п.1.4. договору).

Згідно з п. 2.1. договору позичкодавець зобов`язаний передати користувачу майно протягом 10 днів після підписання цього Договору. Прийом і передача оформляється двостороннім Актом прийому - передачі (додаток), який є невід`ємною частиною Договору.

Користувач зобов`язаний прийняти передане майно протягом 10 днів після підписання цього Договору та здійснити відображення майна в обліку користувача в порядку та на умовах, визначених законодавством (п. 3.1.1. договору).

Відповідно до п.3.1.7 договору протягом 7 днів з моменту прийняття рішення про ліквідацію користувача, припинення дії або дострокового розірвання договору користувач повинен повернути актом передане майно позичкодавцю у тому ж стані, в якому це майно йому передавалось, з урахуванням нормального зносу майна.

Пунктами 5.1- 5.2 договору передбачено, що останній діє з 01 серпня 2019 року до 01 липня 2022 року.

У разі припинення або розірвання цього договору, здійснені користувачем поліпшення майна, які неможливо відокремити без заподіяння йому шкоди, компенсації не підлягають (п. 5.4. договору).

Дія договору позички припиняється внаслідок, зокрема, закінчення строку, на який було укладено Договір (п. 5.5. договору).

Згідно з Актом приймання-передачі б/н, який є додатком до договору, позивач передав, а відповідач прийняв нежитлові приміщення 1-го поверху №1-:-13, загальною площею 108,0 кв. м у житловому будинку літ. "А-9", розташовані за адресою: м. Харків, просп. Тракторобудівників, 160.

Звертаючись до господарського суду першої інстанції з даним позовом, позивач зазначає, що договір позички може бути продовжений на новий термін тільки за умови позитивного рішення сесії Харківської міської ради. При цьому, під позитивним рішенням сесії Харківської міської ради слід розуміти рішення, аналогічне рішенню Харківської міської ради № 1623/19 від 19.06.2019, яким було би продовжено або встановлено новий термін безоплатного користування відповідачем відповідними нежитловими приміщеннями. Однак, таких рішень Харківська міська рада в подальшому не приймала.

Таким чином, за твердженням позивача, строк дії договору №1891 від 01.08.2019, тобто строк безоплатного користування АТ "Укрпошта" нежитловими приміщеннями, закінчився 01.07.2022 відповідно до п. 5.1. договору.

Разом з цим, позивач посилається на те, що згідно з положеннями ч. 2 ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 №157-ІХ (який набрав чинності 01.02.2020, тобто станом на момент закінчення договору позички) забороняється передача державного або комунального майна в безоплатне користування або позичку. Тобто, на думку позивача, після закінчення строку укладеного між сторонами договору користування нерухомим майном має здійснюватися виключно на платних засадах в порядку, передбаченому чинним законодавством.

За твердженням позивача, на підставі п. 3.1.7 договору відповідач був зобов`язаний протягом 7 днів із моменту припинення дії договору (не пізніше 08.07.2022), повернути позивачу передане майно у тому ж стані, в якому це майно йому передавалось. Однак, всупереч п. 3.1.7 договору таке майно відповідачем було повернуто лише 04.11.2024, що підтверджується Актом приймання-передачі.

За таких обставин, позивач вважає, що після 08.07.2022 у відповідача були відсутні правові підстави саме для безоплатного користування нежитловими приміщеннями у період з 09.07.2022 по 04.11.2024, як на підставі договору позички (дія якого припинена), так і на підставі Закону №157-ІХ від 03.10.2019 (яким не передбачено можливості безоплатного користування майном).

Позивач також звертає увагу на те, що після 08.07.2022 відповідач не вчиняв будь-яких дій, спрямованих на повернення нерухомого майна за договором позички та продовжував користуватися таким майном для розміщення відділення поштового зв`язку, де надавалися клієнтам відповідні послуги та отримувався дохід від господарської діяльності, а повернув позивачеві майно лише 04.11.2024 на підставі акту приймання-передачі.

Отже, на думку позивача, сума коштів у розмірі орендної плати за фактичне користування відповідачем нерухомим майном після 08.07.2022 без належних на те правових підстав підлягає стягненню на підставі ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендна плата визначається за результатами аукціону.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою КМУ №483 від 03.06.2020, зі змінами, а саме: відповідно до п.п. 52, 53 Порядку стартова орендна плата на першому аукціоні для аукціонів з оренди майна, строк оренди якого перевищує один місяць, зазначається в розрахунку за місяць оренди та становить 1 відсоток вартості об`єкта оренди.

При визначенні розміру безпідставно збережених коштів позивачем врахована балансова вартість нежитлових приміщень, яка становить 247864,87грн, що підтверджується довідкою КП "Жилкомсервіс" № 6679/2/07-05 від 05.07.2024.

У частині 3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" закріплено, що орендна плата підлягає коригуванню на індекс інфляції згідно з Методикою розрахунку орендної плати, затвердженої постановою КМУ №630 від 28.04.2021 (далі - Методика).

Пунктом 18 Методики передбачено, що якщо орендна плата за січень-грудень року оренди, що настає за роком, на який припадає перший місяць оренди, визначається шляхом коригування орендної плати за перший місяць оренди на річний індекс інфляції року, на який припадає перший місяць оренди. Орендна плата за січень-грудень третього року оренди і кожного наступного календарного року оренди визначається шляхом коригування місячної орендної плати, що сплачувалась у попередньому році, на річний індекс інфляції такого року.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує зміни загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Це означає, що розмір орендної плати за другий рік оренди визначається на основі інфляції першого року оренди.

Річний індекс інфляції 2022 року становить 126,6%, а 2023 року - 105,1%.

Враховуючи вищевказані положення Закону №157-ІХ та Методики, позивач розрахував орендну плату за договором у період з 09.07.2022 по 04.11.2024, виходячи із розрахунку: 247864,87грн (балансова вартість) * 1% = 2 478,65 грн щомісячна плата, зокрема, помісячно у наступному розмірі:

- за період з 09.07.2022 до 31.07.2022 1839, 00 грн (22 дні);

- за серпень-грудень 2022 року по 2478, 65 грн;

- за січень-грудень 2023 року по 3137, 97 грн (2478, 65*126,6% інфляції) ;

- за січень-жовтень 2024 року по 3298, 01 грн (3137, 97*105,1% інфляції);

- за період з 01.11.2024 до 04.11.2024 439, 73 грн.

Враховуючи вищевказані розрахунки, загальна сума орендної плати за фактичне користування відповідачем нерухомим майном за період з 09.07.2022 до 04.11.2024 без належних на те правових підстав становить 85 307, 72 грн.

Крім цього, у зв`язку із безпідставним збереженням відповідачем коштів, які мали б бути сплачені за користування майном, позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3 % річних у сумі 2837,84 грн за період 16.07.2022 04.11.2024 та інфляційні втрати у сумі 8598,12 грн за період липень 2022 жовтень 2024.

Вищевказані обставини щодо стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, а також нарахованих у зв`язку з прострочення їх оплати інфляційних та 3 % річних стали підставою звернення позивача до суду за захистом його прав та охоронюваних законом інтересів.

За результатом розгляду позовних вимог Господарським судом Харківської області 03.03.2025 ухвалено оскаржуване рішення у справі №922/4825/24, яким у задоволенні позову відмовлено.

Надаючи кваліфікацію спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову виходячи з наступного.

Предметом позову в даній справі є матеріально-правова вимога щодо стягнення з АТ "Укрпошта" на користь Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради безпідставно збережених грошових коштів за користування майном без достатньої правової підстави та нарахованих на цю суму 3% річних та інфляційних втрат.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Так, згідно із ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Стаття 1212 ЦК України застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. У разі виникнення спору щодо набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто, в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або звертає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок меж збільшенням майна в однієї особи i відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення (аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №916/2478/20, від 04.05.2022 у справі №903/359/21).

Досліджуючи правову природу спірних правовідносин, які склалися між учасниками цього спору, колегія суддів виходить із наступного.

За приписами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Згідно з положеннями ст. 174 Господарського кодексу України (далі ГК України) господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 ст. 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому за правилами ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 827 ЦК України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку.

Частиною 3 ст. 827 ЦК України передбачено, що до договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу.

Проаналізувавши умови договору позички №1891 від 01.08.2019, що був укладений між сторонами, колегія суддів дійшла висновку, що незважаючи на його назву як "договір позички", фактично правовідносини між сторонами виникли з приводу користування (оренди) нерухомим майном комунальної власності, яке було передано Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради у строкове безоплатне користування АТ "Укрпошта" на підставі відповідного рішення Харківської міської ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Правові наслідки продовження володіння та / або користування майном після закінчення строку договору найму врегульовані ст. 764 ЦК України.

Так, відповідно до ч. 1 наведеної статті, якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що після закінчення строку дії договору позички № 1891 від 01.08.2019, тобто після 01.07.2022 (п. 5.1. договору) орендар - АТ "Укрпошта" продовжував користуватись нежитловими приміщеннями за адресою: м. Харків, просп. Тракторобудівників, 160, та були відсутні будь-які заперечення орендодавця проти продовження орендних правовідносин.

Судом встановлено, що позивачем в ході розгляду справи судом першої інстанції не було надано доказів наявності в Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради будь-яких заперечень з приводу продовження такого користування. Відповідні докази у матеріалах справи відсутні та позивачем такі обставини не спростовуються.

З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що договір позички №1891 від 01.08.2019, на підставі якого АТ "Укрпошта" безоплатно користувалось спірним майном, відповідно до приписів ч. 1 ст. 764 ЦК України продовжував діяти до моменту фактичного повернення майна та підписання акту приймання-передачі майна 04.11.2024 уповноваженими представниками сторін.

Разом з цим, колегія суддів виходить з того, що особливості найму (оренди) державного і комунального майна встановлюються Законом України "Про оренду державного та комунального майна" (ч. 3 ст. 759 ЦК України).

Як встановлено судом, у даному випадку об`єктом за укладеним між сторонами договором позички є нерухоме майно, що знаходиться в комунальній власності.

Таким чином, до спірних правовідносин, які регулюють порядок користування спірним нерухомим майном, підлягають застосуванню також норми спеціального законодавства, яким є, зокрема, Закон України "Про оренду державного та комунального майна".

Станом на момент укладення договору позички №1891 від 01.08.2019 сторони керувалися Законом України від 10.04.1992 № 2269-XII "Про оренду державного та комунального майна".

Водночас 27.12.2019 набрав чинності Закон України від 03.10.2019 №157-ІХ "Про оренду державного та комунального майна", який введено в дію 01.02.2020, та відповідно до пункту 2 Перехідних положень якого на правовідносини щодо продовження договору оренди після 01.07.2020 поширюється дія саме цього Закону.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, строк якого в подальшому був неодноразово продовжений Указами Президента України. Зокрема, Указом від 16.11.2022 №2738-ІХ дію воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 21.11.2022 строком на 90 діб, який діє станом і на сьогодні.

Отже, як правильно встановлено господарським судом першої інстанції, закінчення строку укладеного між сторонами договору позички (01.07.2022) припало на час дії воєнного стану в Україні.

Водночас, у зв`язку із запровадженням воєнного стану в Україні, Верховною Радою Законом від 01.04.2022 №2181-IX внесено зміни до Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №157-ІХ та доповнено пунктом 6-1, яким унормовано, що під час дії воєнного стану Кабінет Міністрів України може встановити інші правила передачі в оренду державного та комунального майна, ніж ті, що передбачені цим Законом, зокрема щодо: продовження договору оренди, шляхом запровадження можливості автоматичного продовження договорів оренди, строк дії яких закінчується під час дії воєнного стану, на строк до припинення чи скасування та на чотири місяці після припинення чи скасування воєнного стану.

На виконання вказаних законодавчих приписів Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 27.05.2022 №634 "Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану", яка набрала законної сили 01.06.2022.

Так, у пункті 5 Постанови №634 від 27.05.2022 визначено, що договори оренди державного та комунального майна, строк дії яких завершується у період воєнного стану, вважаються продовженими на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, крім випадку, коли балансоутримувач з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди повідомив орендодавцю та орендарю про не продовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону.

Для продовження договору оренди на строк, передбачений цим пунктом, заява орендаря та окреме рішення орендодавця не вимагаються. У разі коли граничний строк для подання заяви про продовження договору оренди припадає на період воєнного стану, цей строк продовжується на строк воєнного стану та три місяці з дати його припинення чи скасування (абз. 6 п. 5 Постанови №634 від 27.05.2022).

Відповідно до пункту 16 Постанови №634 орендодавцям державного та комунального майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з п.1 цієї постанови, а також продовження та припинення договорів оренди відповідно до п. 5 цієї Постанови, починаючи з 24.02.2022.

Правовий аналіз наведених нормативних приписів вказаної Постанови дає підстави для висновку, що автоматичне продовження договорів оренди державного та комунального майна, строк дії яких закінчується під час дії воєнного стану, починається з 24.02.2022, відбувається за наявності таких умов:

- строк дії відповідних договорів завершується у період воєнного стану;

- відсутнє повідомлення балансоутримувача, з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, направленого за 30 к.д. до дати закінчення договору оренди, орендодавцю та орендарю про не продовження договору оренди з підстав, визначених ст. 19 Закону №157-ІХ.

Аналогічний висновок викладено Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 12.04.2023 у справі №917/564/22, правовідносини у якій є подібними до правовідносин, що склалися між сторонами у даній справі.

Отже, пунктом 5 Постанови КМУ №634 встановлено правило: договори оренди автоматично продовжуються до кінця воєнного стану в країні та ще на 4 місяці та виключеннями з цього правила є лише два випадки:

1) коли балансоутримувач повідомив орендодавцю та орендарю про непродовження такого договору за 30 календарних днів до дати завершення його строку дії з підстав, визначених ст. 19 Закону України №157-IX;

2) продовження договору відбулось за результатами аукціону, який було опубліковано до дати набуття чинності Постановою №634, тобто до 01.06.2022 (в такому разі орендар мав право укласти договір оренди з переможцем такого аукціону).

Як було встановлено судом та зазначалося раніше, ані позивачем, ані балансоутримувачем КП «Жилкомсервіс», не було повідомлено відповідача про відсутність своєї згоди (заперечення) на продовження такого договору за 30 календарних днів до дати завершення його строку дії з підстав, визначених ст. 19 Закону України №157- IX.

Також позивачем не надано доказів продовження договору за результатами аукціону, як і взагалі відсутні докази проведення будь-якого аукціону.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в даному випадку відсутні обставини, які є виключенням для застосування п. 5 Постанови КМУ №634, а тому укладений між сторонами договір позички продовжував свою дію також і в силу положень даної постанови.

Разом із цим, в контексті доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що Постанова КМУ №634, як акт органу виконавчої влади, є по суті імперативною нормою, яка носить обов`язковий характер для учасників відповідних правовідносин, не зважаючи на її нижчу юридичну силу порівняно з ЦК України та ГК України.

Наведене узгоджується з висновками Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постанові від 19.04.2024 у справи №911/1359/22.

Так, у постанові від 19.04.2024 у справи №911/1359/22 Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного суду викладено наступні висновки щодо імперативного характеру постанов органів виконавчої влади :

«Підпункт 16 пункту 1 Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332 (у редакції Постанови НКРЕКП від 26.04.2022 № 413) - це імперативна норма, якою держава вказала учасниками ринку електричної енергії, що на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування зупиняється нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії».

Отже, Об`єднана палата дійшла висновку про те, що виконавчий орган, який в силу Закону наділений повноваженнями унормовувати договірні відносини суб`єктів господарювання, може приймати загальнообов`язкові норми, які підлягають виконанню учасниками обороту.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги позивача про безпідставність застосування господарським судом п. 5 Постанови КМУ №634.

Судовою колегією враховується, що сторонами не оспорюється той факт, що після набрання законної сили Законом України "Про оренду державного та комунального майна" № 157-ІХ від 03.10.2019, позивач не звертався до відповідача із заявами про розірвання договору позички або з вимогою повернути майно.

Крім того, з моменту вступу в дію вказаного закону 01.02.2020 та до моменту подання позивачем позову до суду пройшло майже п`ять років. Управління за період з моменту припинення дії договору позички та до 24.08.2023 не зверталося до Товариства з будь-якою вимогою щодо повернення майна та не виставляло рахунки за користування майном тощо. Лише 24.08.2023 листом №4686 Управління проінформувало Товариство стосовно необхідності укладення договору оренди.

Така відсутність активних дій додатково свідчить про те, що позивач фактично прийняв продовження користування майном без укладення нового договору.

Будь-яке письмове повідомлення балансоутримувача КП «Жилкомсервіс» про не продовження договору оренди з підстав, визначених ст.19 цього Закону, у матеріалах справи також відсутні.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта на те, що Харківською міською радою не було прийнято позитивних рішень щодо продовження строку дії договору позички, зважаючи на те, що відповідно до положень абз. 6 п. 5 наведеної вище Постанови №634 від 27.05.2022 прийняття окремого рішення орендодавцем не вимагається, тобто достатньо лише повідомлення (оформленого у довільній формі), яке в даному випадку було відсутнє.

Після прийняття Харківською міською радою рішення від 19.06.2019 про передачу відповідачу у безоплатне користування комунального майна будь-яких інших рішень про платне користування нежитловими приміщеннями, в тому числі спірним нерухомим майном, міською радою не приймалося.

Судова колегія також зазначає, що позовні вимоги в даній справі складаються з орендної плати, розмір якої розраховано за Методикою від №630 від 28.04.2021.

Законом України «Про оренду державного та комунального майна» та зазначеною Методикою передбачено порядок визначення розміру орендної плати саме під час проведення аукціону, на якому початковий розмір такої орендної плати не може бути нижчим за 1% балансової вартості комунального майна.

Натомість, як вже зазначалося, орендодавцем будь-яких рішень з приводу проведення аукціону з продажу права користування спірним нерухомим майном не приймалось, а тому, за оцінкою апеляційного суду, правові підстави для обрахунку розміру орендної плати саме за Методикою позивачем не підтверджено.

Також матеріали справи не містять докази прийняття Харківською міською радою рішень про платне користування спірним комунальним майном.

До того ж, слід відзначити, що будь-якого конкретного розміру (ставки) орендної плати за укладеним між сторонами договором позички також не передбачено. Між сторонами взаємної згоди щодо такого розміру та взагалі щодо необхідності сплати орендної плати досягнуто не було.

Таким чином, договір позички, який продовжував діяти у спірний період, був безоплатним, що виключає можливість пред`явлення позивачем вимог щодо стягнення з відповідача коштів саме у розмірі орендної плати, розрахованою за Методикою (з початковою ставкою для проведення аукціону).

Відповідно до п. 5 Методики №630 від 28.04.2021 відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна (у тому числі місць загального користування та прибудинкової території) та надання комунальних послуг орендарю здійснюється відповідно до договору, укладеного між балансоутримувачем та орендарем, примірна форма якого затверджується Фондом державного майна.

Судовою колегією приймається до уваги, що будь-яких інших експлуатаційних витрат на утримання нерухомого майна, окрім орендної плати, ні позивачем, ні балансоутримувачем у даній справі до стягнення не заявлено.

У свою чергу, право на отримання відшкодування вартості експлуатаційних і комунальних послуг у період фактичного користування відповідачем нежитловими приміщеннями будь-яким чином не заперечується, однак, таких вимог позов не містить. Тобто, у даному випадку витрати по житлово-комунальним послугам учасниками спірних правовідносин, у тому числі балансоутримувачем, не заявлялись та до розрахунку заявленої позивачем до стягнення суми такі витрати не входять.

До того ж встановлено, що укладеним між сторонами договором також не передбачено будь-яких умов щодо відшкодування відповідачем витрат на утримання нерухомого майна.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, зокрема, те, що строк дії спірного договору позички (безоплатного користування майном) визначено до 01.07.2022, тобто закінчення такого договору припадало на період дії воєнного стану в Україні, а також приймаючи до уваги приписи Постанови КМУ №634 від 27.05.2022, колегія суддів зазначає, що у спірних правовідносинах відсутні передумови для припинення договору позички №1891 від 01.08.2019 під час дії воєнного стану з підстав, визначених у п. 5 вказаної Постанови, оскільки такий договір вважається продовженим починаючи з 24.02.2022 на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати його припинення чи скасування, в силу імперативних приписів п.п. 5, 16 цієї Постанови, за умови відсутності заяви орендаря, окремого повідомлення (рішення) орендодавця.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що укладений між сторонами договір позички №1891 продовжував діяти у період з 01.08.2019 по 04.11.2024, оскільки відповідно до акту приймання-передачі до договору позички №1891 від 01.08.2019, підписаного уповноваженими представниками сторін та скріпленого печатками, нежитлові приміщення фактично були повернуті 04.11.2024 відповідачем позивачу.

Позивач в односторонньому порядку не відмовлявся від договору позички та не зазначав, що договір буде розірваний сторонами чи визнаний недійсним у судовому порядку.

Таким чином, спірні правовідносини виникли з укладеного між позивачем та відповідачем договору від 01.08.2019 та продовжували діяти до 04.11.2024, тобто мали договірний характер.

Будь-якого рішення про оплатне користування цим об`єктом комунального майна впродовж дії зазначених правовідносин Харківською міською радою також не приймалося.

За встановлених обставин колегія суддів зазначає, що правовідносини сторін у цьому спорі регулюються нормами зобов`язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів суми орендної плати.

З огляду на те, що відносини між сторонами врегульовані договором, який був чинним у період з 09.07.2022 по 04.11.2024 (за яким позивачем пред`явлено до стягнення безпідставно збережені кошти, 3% річних та інфляційні втрати), то наявність таких договірних відносин виключає застосування ст. 1212 Цивільного кодексу України. У зв`язку з наведеним, позивачем також неправомірно нараховані інфляційні втрати та 3 % річних, як похідні вимоги.

Отже, положення ст. 1212 ЦК України до спірних правовідносин не підлягають застосуванню, що обґрунтовано встановлено місцевим господарським судом.

Доводи апеляційної скарги позивача наведених висновків суду не спростовують та фактично зводяться до переоцінки обставин, встановлених місцевим судом, яким надана належна правова оцінка.

Таким чином, доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Харківської області від 03.03.2025 у справі № 922/4825/24 слід залишити без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.

Керуючись ст. 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради на рішення Господарського суду Харківської області від 03.03.2025 у справі №922/4825/24 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 03.03.2025 у справі №922/4825/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення; порядок і строки оскарження постанови передбачені ст.ст. 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя В.В. Лакіза