УХВАЛА

28 липня 2025 року

м. Київ

cправа № 914/2565/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є. В. - головуючого, Мачульського Г. М., Рогач Л. І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради на постанову Західного апеляційного господарського суду від 22.05.2025 (колегія суддів: Матущак О. І., Скрипчук О. С., Кравчук Н. М.) та рішення Господарського суду Львівської області від 27.02.2025 (суддя Березяк Н. Є.) у справі

за позовом Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "СБК-Захід" про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Львівської області звернувся Департамент економічного розвитку Львівської міської ради (далі - Департамент) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СБК-Захід" (далі - ТОВ "СБК-Захід") про стягнення 1 741 742,75 грн суми пайового внеску, 153 416,52 грн пені, 1 041 806,05 грн інфляційних втрат та 163 664,37 трьох процентів річних.

27.02.2025 Господарський суд Львівської області ухвалив рішення, залишене без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 22.05.2025, про задоволення позову частково. Стягнуто з ТОВ "СБК-Захід" на користь позивача 1 741 742,75 грн суми пайового внеску, 153 416,52 грн пені, 812 582,24 грн інфляційних втрат, 163 664,37 грн трьох процентів річних та 42 144,94 грн відшкодування витрат по сплаті судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Департамент звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у сумі 812 582,24 грн та ухвалити цій частині нове рішення, яким задовольнити позов в частині стягнення з ТОВ "СБК-Захід" інфляційних втрат у сумі 1 041 806,05 грн. Крім того, скаржник заявив клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2025 справу передано на розгляд колегії суддів у складі: Краснова Є. В. - головуючого, Мачульського Г. М., Рогач Л. І.

04.07.2025 Верховний Суд постановив ухвалу про залишення касаційної скарги Департаменту без руху на підставі частини другої статті 292 ГПК України з наданням скаржнику строку для усунення недоліків шляхом подання доказів на підтвердження доказів сплати судового збору за подання цієї касаційної скарги та належного обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України. Для усунення зазначених у цій ухвалі недоліків суд встановив скаржнику десятиденний строк з дня її вручення.

11.07.2025 до Верховного Суду надійшла заява про усунення недоліків касаційної скарги.

Проаналізувавши доводи, викладені у касаційній скарзі з урахуванням заяви про усунення недоліків, та дослідивши зміст оскаржуваних судових рішень, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає поверненню на підставі пункту 4 частини четвертої статті 292 ГПК України з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у передбачених у цій частині статті випадках.

Підставою касаційного оскарження судових рішень з урахуванням заяви про усунення недоліків Департамент зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України.

Так, у касаційній скарзі Департамент зазначає, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: постанова Верховного Суду від 23.01.2024 у справі № 910/9745/22 - частина перша статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), стаття 526 ЦК України; постанова Верховного Суду від 01.04.2024 у справі № 752/2455/21 - статті 530 ЦК України.

Водночас у пункті 68 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 зазначено, що при касаційному оскарженні судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується скаржник, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням того, в чому саме полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах.

Крім того, у вказаній постанові від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 об`єднана палата також виснувала про те, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції на обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах. Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

Здійснивши аналіз наведених скаржником у касаційній скарзі постанов Верховного Суду, а також доводів касаційної скарги, якими скаржник обґрунтовує підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, колегія суддів зазначає, що просте цитування норм статей 525, 526, 530 ЦК України не є висновком Верховного Суду щодо їх застосування.

При цьому, як вбачається зі змісту касаційної скарги, Департамент наполягає на не правильно проведеному судами при винесені оскаржуваних судових рішень розрахунку інфляційних втрат (зокрема, визначення періоду їх нарахування), в той же час скаржник не вказує, який саме висновок Верховного Суду у наведених ним постановах не було враховано судами попередніх інстанцій при здійсненні обрахунку інфляційних втрат, а також не зазначає, в чому саме полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій судовій практиці.

У касаційній скарзі Департаменту відсутні будь-які посилання на неправильне застосування судами норм статті 625 ЦК України, якою визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми, а також на відповідний висновок Верховного Суду щодо її застосування.

Колегія суддів звертає увагу на те, що правильність оформлення касаційної скарги, зокрема, її вимоги, змісту та підстави касаційного оскарження, покладається саме на заявника касаційної скарги, що має своїм наслідком відповідно до статті 300 ГПК України розгляд касаційної скарги в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Верховний Суд не наділений повноваженнями за скаржника доповнювати касаційну скаргу міркуваннями та обґрунтуванням підстав касаційного оскарження, яких не виклав сам скаржник. В іншому випадку вказане б призводило до порушення таких принципів господарського процесу, як змагальності та диспозитивності.

Разом з цим, у заяві про усунення недоліків касаційної скарги Департамент повторно зазначає про те, що суд апеляційної інстанції застосував частину першу статті 509, статті 526, 530 ЦК України без урахування висновків щодо їх застосування, викладених у постановах Верховного Суду:

- від 23.01.2024 у справі № 910/9745/22 - укладений договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно зі статтями 173, 174 Господарського кодексу України (статті 11, 202, 509 ЦК України), і згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання свого обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу;

- від 01.04.2024 у справі № 752/2455/21 - відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Отже, скаржником не було усунуто недоліки касаційної скарги в частині викладення підстав касаційного оскарження судового рішення з огляду на те, що заява про усунення недоліків, так само, як і касаційна скарга, не містить посилання на висновок Верховного Суду про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні, зокрема, в частині порядку визначення періоду нарахування інфляційних втрат.

З урахуванням викладеного Верховний Суд дійшов висновку, що скаржник не обґрунтував належним чином підстав для оскарження судових рішень.

Частиною четвертою статті 174 ГПК України передбачено, що коли позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, яка звернулася із позовною заявою, а пунктом 4 частини четвертої статті 292 ГПК України вказано, зокрема, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Ураховуючи викладене вище, касаційна скарга Департаменту вважається неподаною і повертається скаржнику.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про повернення касаційної скарги, клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження не розглядається.

Керуючись статтями 174, 234, 235, 292 ГПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради на постанову Західного апеляційного господарського суду від 22.05.2025 та рішення Господарського суду Львівської області від 27.02.2025 у справі № 914/2565/24 з усіма доданими до неї документами повернути скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснов

Суддя Г. М. Мачульський

Суддя Л. І. Рогач