ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2025м. ДніпроСправа № 904/2447/25

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» (69034, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Цимлянська, буд. 29-А, )

до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (50095, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, буд. 1, )

про стягнення 20 208,61 гривень

Суддя Дичко В.О.

Без виклику (повідомлення) учасників справи.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про стягнення 20 208,61 грн, у тому числі інфляційних втрат у сумі 17 808,47 грн та 3% річних у сумі 2 400,14 гривень.

Справу просить розглянути в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що товар, поставлений за видатковою накладною № РН-00205 від 09.02.2023, оплачено відповідачем з порушенням строку, передбаченого договором № 2156 від 21.09.2021 року.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 904/2447/25 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

10 червня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач вважає, що позивач допустив арифметичні помилки при розрахунку суми позову в частині інфляційних втрат, зокрема, не врахував дефляцію впродовж липня серпня 2023 року.

23 червня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» надійшла відповідь на відзив. Позивач заперечує проти доводів Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг». Вважає, що відповідач спонукає суд вийти за межі позовних вимог. Крім того, звертає увагу, що умови договору № 2156 від 21.09.2021 мають суттєвий дисбаланс, оскільки для покупця (Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг») не містить штрафів, пені або неустойки. У зв`язку з вищенаведеним Товариство з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» просить суд під час виходу за межі позовних вимог стягнути з відповідача пеню в сумі 15 506 968,80 гривень.

29 липня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від відповідача надійшла заява про залишення без розгляду відповіді позивача від 23.06.2025 на відзив у справі № 904/2447/25 у зв`язку з пропуском процесуального строку подання відповіді на відзив.

Щодо пропуску строку на подання відповіді на відзив суд указує наступне.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

На підставі ч. 4 ст. 166 Господарського процесуального кодексу України відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Згідно зі ст. 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2025 у справі №904/2447/25 позивачу встановлено строк на подання до суду відповіді на відзив на позовну заяву протягом 10 днів з дня одержання відзиву на позовну заяву.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» подало до суду відповідь на відзив 23.06.2025, тобто з порушенням установленого судом строку, без клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.

Ураховуючи вищевикладене, подана позивачем відповідь на відзив судом залишається без розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 «Розгляд справ у порядку спрощеного позовного провадження» цього Кодексу.

З огляду на режим воєнного стану та повітряні тривоги, в суді встановлено особливий режим роботи й запроваджено певні організаційні заходи. Справу розглянуто в розумний строк, ураховуючи вищенаведені обставини, а також з огляду на перебування судді в щорічній основній відпустці в період з 07.07.2025 до 25.07.2025 згідно з наказом Господарського суду Дніпропетровської області № 301-В від 09.06.2025 та необхідність надання сторонам часу для реалізації своїх прав.

Ураховуючи приписи ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення підписано без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані письмові докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування в даній справі є наявність/відсутність підстав для нарахування інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасно виконане зобов`язання за договором поставки.

21 вересня 2021 року між Публічним акціонерним товариством «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» (далі продавець) укладено договір № 2156 (а.с. 10-25, далі Договір).

Відповідно до пункту 1.1 Договору продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця продукцію (далі продукцію або товар) за цінами, узгодженими у специфікації(-ях) до даного Договору, в об`ємах та згідно строків, зазначених у замовленнях на поставку, що є невід`ємними частинами даного Договору, а покупець прийняти продукцію та оплатити її на умовах даного Договору.

Відповідно до пункту 2.1 Договору ціна продукції, що постачається покупцю, договірна і вказується для кожної позиції окремо в специфікації(-ях), що є невід`ємною частиною Договору.

Згідно з пунктом 2.2 Договору загальна вартість продукції за відповідною специфікацією, яка буде поставлена покупцю відповідно всіх наданих ним замовлень на поставку в рамках даної специфікації, не повинна перевищувати граничну суму, зазначену у цій специфікації.

Згідно з пунктом 2.3 Договору загальна вартість продукції за Договором розраховується як сума вартості продукції, зазначеної у замовленнях на поставку до даного Договору. При цьому загальна вартість продукції, що може бути поставлена за даним Договором, не може перевищувати 13 000 000 грн без ПДВ.

На підставі пункту 4.1 Договору датою оплати вважається дата списання коштів з рахунка покупця на користь продавця. Оплата продукції покупцем здійснюється в національній валюті України по банківських реквізитах продавця, зазначених у Договорі, в наступному порядку:

4.1.1. Оплата належним чином поставленої продукції здійснюється з відстрочкою платежу у терміни, узгоджені у відповідних специфікаціях.

Згідно з пунктом 11.1 Договору Договір набирає чинності з 14.09.2021 і діє по 31.12.2023, а в частині:

1) порядку врегулювання спору, встановленого даним Договором;

2) порядку застосування штрафних санкцій;

3) гарантійних зобов`язань;

4) виконання грошових зобов`язань за даним Договором;

5) зберігання продукції з недоліками до повного виконання вказаних зобов`язань.

Позивач на підтвердження своїх доводів надав до суду видаткову накладну № РН-00205 від 09.02.2023 (а.с. 27) на загальну суму 94 377 грн (із ПДВ).

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.03.2025 у справі №904/2788/24, яке набрало законної сили 03.04.2025, частково задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про стягнення 115 543,77 гривень. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» 94 377 грн заборгованості, 13 667,74 грн інфляційних нарахувань, 7 348,28 грн 3% річних та 2 419,24 грн витрат на сплату судового збору.

Відповідач указане рішення суду виконав 07.04.2025, що підтверджується платіжною інструкцією № 600009133 від 07.04.2025 на суму 117 812,26 грн (а.с. 26), у зв`язку з чим позивач нарахував інфляційні втрати в сумі 17 808,47 грн за період з вересня 2023 року до березня 2025року та 3% річних у сумі 2 400,14 грн за період з 01.06.2023 до 06.04.2025, що стало причиною виникнення спору та звернення з позовом до суду.

Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» проти позовних вимог заперечує. Обґрунтовує свою позицію тим, що вимоги, заявлені у справі № 904/2447/25, стосуються видаткової накладної № РН-00205 від 09.02.2023, яка вже була предметом судового розгляду у справі № 904/2788/24.

Відповідач вважає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» навмисно не включило до розрахунку інфляційних втрат місяці з дефляцією (липень серпень 2023 року), що призвело до викривлення періоду прострочення та завищення інфляційної складової на суму 2 234,28 гривень.

Щодо вищенаведеного суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України та п. 7 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ч. 1 ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з гарантій доступу до суду та ефективного захисту прав і законних інтересів сторони у справі, що передбачено п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 (заява № 60750/00) указано, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Європейський суд з прав людини також неодноразово наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконання або надмірно його затримувати, а держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Суд звертає увагу, що Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» було відповідачем у справі № 904/2788/24 та було повідомлено про рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.03.2025, тому мало змогу добровільно виконати це рішення суду до набрання ним законної сили.

Правовідносини, що виникли між сторонами у справі, є господарськими зобов`язаннями, тому на підставі ч. 2 ст. 4, ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Грошове зобов`язання це зобов`язання боржника сплатити кредиторові певну грошову суму згідно з договором чи на інших підставах, передбачених ст. 11 Цивільного кодексу України та ст.174 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

На підставі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Чинне законодавство України не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судового рішення про стягнення заборгованості не припиняє грошове зобов`язання боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника грошових коштів фактично не виконано, кредитор має право вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та 3% річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Це положення спрямоване на захист майнового права та інтересу стягувача (кредитора в зобов`язанні), реальне забезпечення виконання зобов`язання та рішення суду. Оскільки у зв`язку з невиконанням боржником зобов`язання та рішення суду стягувач (кредитор) зазнає матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення їх сплати та неправомірного користування боржником належними йому до сплати грошовими коштами.

Таким чином, застосування ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України після ухвалення рішення суду спонукає боржника виконати таке рішення суду, оскільки сума грошових коштів, що підлягає до стягнення, продовжує зростати до моменту фактичного виконання рішення суду і може бути стягнута за бажанням стягувача (кредитора).

За правовим висновком, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 646/14523/15-ц та № 703/2718/16-ц, за змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника в певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

За змістом статей 509, 524, 533 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Подібні правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.03.2025 у справі №904/2788/24, яке набрало законної сили 03.04.2025, виконано в повному обсязі 07.04.2025, що підтверджується платіжною інструкцією № 600009133 від 07.04.2025 на суму 117 812,26 грн (а.с.26).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» нарахувало інфляційні втрати за період з вересня 2023 року до квітня 2025 року в сумі 17 808,47 грн та 3% річних за період з 01.06.2023 до 06.04.2025 у сумі 2 400,14 гривень.

За результатом перевірки судом правильності здійсненого позивачем розрахунку 3% річних арифметичних помилок не виявлено, тому позовна вимога про стягнення 3% річних у сумі 2 400,14 грн підлягає задоволенню.

Щодо нарахування інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в п. 28 постанови від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 наведено формулу, за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" 100 грн = "ЗБ", де "Х" залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці).

При цьому вказано, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.

Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду.

Зазначена правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19.

Ураховуючи вищевикладене, за період з вересня 2023 року до березня 2025 року інфляційні втрати становлять 17 808,47 гривень.

Щодо заперечень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, про невключення Товариством з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» до розрахунку інфляційних втрат місяців із дефляцією (липень серпень 2023 року), що призвело до викривлення періоду прострочення та завищення інфляційної складової на суму 2 234,28 грн, суд указує наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

З огляду на це, суд, вирішуючи спір, обмежений сформульованими учасниками справи вимогами, тому вирішення спору судом безпосередньо залежить від позовних вимог, адресованих суду.

Отже, суд (за загальним правилом та якщо про це немає спеціальної норми права) не має права вийти за межі сформульованих і заявлених позивачем вимог, оскільки це суперечитиме принципу диспозитивності судочинства у приватноправових відносинах.

Аналогічна правова позиція викладена в п.п. 105-106 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22.

Зважаючи на вищенаведене, суд розглядає справу № 904/2447/25 у межах вимог, заявлених Товариством з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» у позовній заяві, а заперечення Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» щодо періоду розрахунку інфляційних втрат судом до уваги не беруться.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 20 208,61 грн, у тому числі інфляційні втрати в сумі 17 808,47 грн та 3% річних у сумі 2 400,14 гривень.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 3, 14, 20, 73-79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про стягнення 20 208,61 грн задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (50095, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, буд. 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» (69034, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Цимлянська, буд. 29-А, ) 20 208,61 (двадцять тисяч двісті вісім гривень 61 копійка), в тому числі інфляційні втрати в сумі 17 808,47 грн (сімнадцять тисяч вісімсот вісім гривень 47 копійок), 3% річних у сумі 2 400,14 грн (дві тисячі чотириста гривень 14 копійок), судовий збір у сумі 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40копійок).

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 29.07.2025.

Суддя В.О. Дичко