ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2025 року м. Дніпро Справа № 908/1528/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач)

суддів: Чус О.В., Дарміна М.О.

секретар судового засідання: Скородумова Л.В.

представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Димова О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

в режимі відеоконференції апеляційну скаргу

Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

на рішення Господарського суду Запорізької області від 07.10.2024р.

(суддя Проскуряков К.В., м. Запоріжжя, повний текст рішення складено 21.10.2024р.)

у справі

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фултрейд", м. Київ

до відповідача: Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" , м. Київ в особі Філії "Відокремлений підрозділ "Запорізька атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" , м. Енергодар,

про стягнення 1 445 929,84 грн., -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фултрейд" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція", про стягнення 1 445 929,84 грн.

Позов обґрунтований тим, що у порушення умов договору Відповідач не здійснив оплату поставленого товару у сумі 1 267 748,04 грн. У зв`язку з порушенням строків здійснення оплати за отриманий товар, Позивачем нараховано 3 % річних за загальний період з 05.10.2022 по 22.05.2024 у розмірі 59 235,00 грн. та інфляційні витрати на суму 118 946,80 грн.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 07.10.2024р. позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Філії "Відокремлений підрозділ "Запорізька атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фултрейд" основну заборгованість у розмірі 1 267 748 грн. 04 коп., 3 % річних на суму 18 715 грн. 02 коп., інфляційні витрати у розмірі 9 558 грн. 72 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 19 440 грн. 33 коп. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 15 237,51 грн. 51 коп.. Органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 07.10.2024 по справі № 908/1528/24 ухвалено здійснювати нарахування 3 % річних на суму основного боргу у розмірі 1 267 748,04 грн. починаючи з 07.10.2024 до моменту остаточного виконання рішення суду. Розрахунок 3% річних здійснювати за формулою: (СНЗ х 3 х КДП) : КДР : 100 = сума процентів, де: СНЗ - сума непогашеної заборгованості, КДП - кількість днів прострочення, КДР - кількість днів у році, у якому нараховуються проценти. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", через систему "Електронний суд", подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення про часткове задоволення позову у частині стягнення 18 715,04 грн. 3% річних та витрат на правничу допомогу у розмірі 15 237,51 грн. та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних та витрат на правничу допомогу.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Скарга обґрунтована тим, що для оплати вартості всієї поставленої продукції за договором, має значення факт здійснення реєстрації податкової накладної в ЄРПН, її належне оформлення та надання її Покупцю. Зобов`язання Відповідача щодо сплати суми в розмірі ПДВ має настати виключно за умов належного оформлення, реєстрації та надання податкової накладної. Обов`язок щодо належного оформлення податкової накладної та надання її Покупцю лежить на Постачальнику безпосередньо. Відповідно, стягнення судом першої інстанції 3 % річних, нарахованих на всю суму поставленого товару, в тому числі на ПДВ, не відповідає умовам укладеного договору та нормам матеріального права, які регулюють договірну діяльність.

Також у скарзі йдеться про те, що:

Енергодарська міська територіальна громада, у якій розташована ВП ЗАЕС, віднесена до тимчасово окупованих російською федерацією територій України з 02.03.2022;

з моменту окупації ВП ЗАЕС працює в екстремальних умовах, на початку захоплення атомна станція працювала на мінімальних потужностях, а вже з вересня 2022 відпуск електричної енергії у мережу зі станції не здійснюється, разом з цим, для підтримання життєздатності атомних блоків живлення станції відбувається за рахунок виробленої електричної енергії іншими атомними станціями України;

на теперішній час Компанією втрачено виробничі потужності, що забезпечували майже половину його доходу від реалізації електроенергії та що вкрай негативно вплинули на фінансовий стан Компанії. Поряд з цим, АТ"НАЕК "Енергоатом" продовжує нести витрати з утримання об`єктів і персоналу ВП ЗАЕС, не одержуючи від діяльності цього відокремленого підрозділу жодного доходу;

через втрату Компанією значної частини своїх виробничих потужностей, було розбалансовано фінансовий стан державного підприємства, а через зниження частоти в енергосистемі України на енергоблоках спрацьовує система аварійного захисту, внаслідок чого енергоблоки автоматично відключаються та працюють у проєктному режимі, без генерації у вітчизняну енергосистему;

починаючи з лютого 2020 року почалося швидке накопичення заборгованості ДП «Гарантований покупець» за електроенергію, внаслідок цього у ДП "НАЕК "Енергоатом" виник довгостроковий дефіцит платіжного балансу, який негативно вплинув на можливість виконувати зобов`язання по сплаті платежів, у тому числі по сплаті таких першочергових платежів як податки, збори та інші платежі до державного бюджету, постачання ядерного палива тощо;

витрати ДП "НАЕК "Енергоатом" на виконання фінансової моделі ПСО на мільярд гривень більші, ніж весь дохід Компанії від реалізації електричної енергії. ДП"НАЕК "Енергоатом" фактично забезпечує покриття основного фінансового навантаження, необхідного для реалізації загальносуспільного інтересу, та зазнає надзвичайно великих фінансових витрат у межах його виконання, за відсутності джерела та механізму компенсації за виконання таких спеціальних обов`язків.

На думку Скаржника, сукупність вищенаведеного є надзвичайними обставинами, які вплинули на здатність Компанії своєчасно розрахуватись за надані Позивачем послуги. З огляду на вказане суд повинен був їх врахувати, та звільнити Відповідача від відповідальності у вигляді стягнення 3 % річних, заявлених Позивачем у справі. Втім, суд першої інстанції не врахував ці обставини справи у своїх висновках, тобто не застосував норми закону, які мав застосувати.

Щодо витрат та правничу допомогу, то Апелянт вважає такі витрати в розмірі 15237,51грн завищеними, необґрунтованими та непропорційними до предмета спору, пославшись на те, що позов не є складним і не потребував значного часу виконання як юридичної, так і технічної роботи, оскільки не вимагав додаткового вивчення й аналізу законодавства України і судової практики; справа не обтяжена значною кількістю доказів, оскільки усі докази, якими обґрунтовані позовні вимоги у справі, є в наявності у Позивача, відповідно, його представником ці докази не збиралися, не потребували додаткового вивчення; справа, що розглядається, стосується лише Позивача та Відповідача та не викликає публічного інтересу, а результат її вирішення не може вплинути на репутацію сторін; ціна позову не впливає на вирішення питання щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

За доводами скарги, вивчення договору, який є стандартним договором поставки, аналіз судової практики по аналогічним справам, надання консультації з питань господарських взаємовідносин по договору не є складним завданням. Крім того, адвокат Шулякова Марія Василівна представляє інтереси клієнтів то аналогічним справам, де відповідачем є також АТ "НАЕК "Енергоатом" (справи № 908/3704/23, 908/3703/23, 908/3706/23), тобто вказана робота є однотипною.

Враховуючи вищевикладене, на переконання апелянта, навіть стягнута судом пропорційно до суми задоволених вимог вартість витрат на правничу допомогу у сумі 15 537,51 грн є значно завищеною та підлягає зменшенню при прийнятті відповідного рішення про розподіл судових витрат.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Позивач у відзиві вважає рішення Господарського суду Запорізької області у цій справі законним та обґрунтованим, та таким, що відповідає нормам матеріального права та при його ухваленні дотримано норм процесуального права.

При цьому, за доводами Позивача, Відповідач у апеляційній скарзі не зазначає які саме норми матеріального т процесуального права порушені судом першої інстанції при ухваленні рішення, не надаючи жодні доказів на підтвердження своїх доводів.

Щодо доводів Апелянта про втрачання основних потужностей у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 24.02.2022, понесення витрат на утримання об`єктів, які знаходяться на тимчасово окупованій території без отримання доходів значною мірою впливає на фінансовий стан Компанії. Позивач вказує, що ці доводи не можуть бути взяті до уваги, оскільки Договір укладено 01.07.2022, під час воєнного стану та після повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України. Позивач, незважаючи на складнощі виконав умови Договору, поніс витрати на придбання товару та поставив його. В той же час невиконання господарських зобов`язань Відповідача за Договором призводить до ще більшого погіршення фінансового стану Позивача та ставить його у вкрай скрутне матеріальне становище.

Позивач стверджує, що нарахування річних та інфляційних втрат є правом кредитора відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. При цьому Відповідач не підтвердив у встановленому порядку настання форс-мажорних обставин саме для спірного випадку невиконання зобов`язання. Крім того, 3 проценти річних від простроченої суми, так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій.

Також Позивач зазначив, що суд обґрунтовано поклав судові витрати Позивача зі сплати судового збору на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та дійшов законного висновку про стягнення з Відповідача суму витрат на професійну правничу допомогу.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2024р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кощеєв І.М. (доповідач), судді Дармін М.О., Чус О.В..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.11.2024р. витребувано у Господарського суду Запорізької області матеріали справи/копії матеріалів справи №908/1528/24.

22.11.2024р. матеріали справи №908/1528/24 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.11.2024 р., відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду у судове засідання на 09.04.2025.

Ухвалою суду від 20.03.2025 задоволено заяву представника АТ Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом та ухвалено провести судове засідання 09.04.2025р. та решту судових засідань у даній справі за його участю у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів.

У зв`язку з перебуванням судді-члена колегії Дарміна М.О. у відрядженні, розгляд справи № 908/1528/24, призначеної на 09 квітня 2025 року не відбувся.

Ухвалою суду від 16.04.2025, розгляд апеляційної скарги призначено у судове засідання на 23.07.2025.

23.07.2025 представник Відповідача надав пояснення у справі.

Представник Позивача 23.07.2025 у судове засідання не з`явився.

Беручи до уваги, що неявка представника Позивача, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за його відсутності.

У судовому засіданні 23.07.2025 була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи.

01.07.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю Фултрейд (Постачальником) та Державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція (Покупцем) укладений договір поставки товару № 53-121-08-22-11244, за умовами п. 1.1. якого постачальник зобов`язався поставити, а Покупець прийняти і сплатити товар, визначений у таблиці п. 1.1 вказаного договору на загальну суму 2 623 331,70 грн. з урахуванням ПДВ.

Згідно з п. 1.3 договору, строк поставки товару до 22 серпня 2022 року.

Покупець має право зменшити обсяг закупівлі товару з урахуваннями фактичного обсягу своїх видатків (п. 1.4. договору).

Відповідно до п. 3.2 договору, оплата за поставлений товар здійснюється протягом 30-ти календарних днів з дати поставки повного обсягу товару, визначеного в п. 1.1 договору, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

Оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації постачальником належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (п. 3.3. договору).

Пунктом 7.1. договору сторони передбачили, що у випадку неналежного виконання або невиконання сторонами зобов`язань за договором, сторони несуть майнову відповідальність відповідно до діючого законодавства України.

У відповідності до п. 12.1 договору, договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє до завершення воєнного стану в Україні з можливістю пролонгації договору.

У подальшому між сторонами укладені додаткові угоди до Договору, а саме:

- додаткова угода № 1 від 19.08.2022, якою внесені зміни до п. 1.3 Договору та узгоджено: для певних позиції товару на загальну суму з ПДВ 1 097 749,98 грн. строк поставки до 22.08.2022; для певних позиції товару на загальну суму з ПДВ 1 525 581,72 грн. строк поставки до 21.11.2022 та інші умови договору залишені незмінними;

- додаткова угода № 2 від 19.08.2022, якою внесені зміни до п. 1.3 Договору та узгоджено: для певних позиції товару на загальну суму з ПДВ 917 568,90 грн. строк поставки до 22.08.2022; для певних позиції товару на загальну суму з ПДВ 1 705 762,80 грн. строк поставки до 21.11.2022 та інші умови договору залишені незмінними;

- додаткова угода № 3 від 01.05.2023, якою передбачено наступні умови:

1) тимчасово призупинити виконання зобов`язань за договором поставки товару за договором;

2) після вирішення питання фінансування продовжити виконання зобов`язань за договором з оформленням відповідної угоди про зміну строку поставки товару за даним договором;

3) пункт 12.1. викладено у наступній редакції: договір вважається укладеним з дати підписання сторонами та діє до 31.12.2024 року. Інші умови договору залишені незмінними.

- додаткова угода № 4 від 24.10.2023, якою сторони домовились зменшити обсяг поставки товару відповідно до п. 1.1. договору на 1 355 583,66 грн. та визначили позиції товару, який необхідно поставити за умовами договору на загальну суму 1 267 748,04 грн. в т.ч. ПДВ 211 291,34 грн. Інші умови договору залишені незмінними.

На виконання умов договору Позивачем поставлено, а Відповідачем прийнято товар на загальну суму 1267748,04 грн., в т.ч. ПДВ 211291,34 грн., що підтверджується підписаними та скріпленими печатками обох сторін видаткових накладних, товарно-транспортних накладних та довіреностей на отримання цінностей, а саме:

- видаткова накладна № 4 від 05.08.2022 на суму 917 568,90 грн., товарно-транспортна накладна № Р4 від 05.08.2022;

- видаткова накладна № 8 від 09.11.2022 на суму 350 179,14 грн., товарно-транспортна накладна № Р8 від 09.11.2022.

За доводами Позивача, Відповідач оплату за отриманий товар на вказану вище суму у передбачений договором строк не здійснив.

Таким чином, оскільки сторони остаточно визначили повний обсяг поставки товару у додатковій угоді № 4 від 24.10.2023, то 30-тий день для оплати завершується 23.11.2023.

У матеріалах справи міститься підписаний та скріплений печатками обох сторін акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2022 по 05.02.2024, відповідно до якого станом на 05.02.2024 заборгованість Філії ВП ЗАЕС АТ НАЕК Енергоатом перед ТОВ "Фултрейд" за договором № 53-121-08-22-11244 від 01.07.2022 складає 1 267 748,04 грн.

Позивач стверджує, що Заборгованість за договором у розмірі 1267748,04 грн Відповідачем не погашена.

У зв`язку з порушенням Відповідачем строків оплати за отриманий товар, Позивачем нараховані 3 % річних на загальну суму 59 235,00 грн. та інфляційні витрати на загальну суму 118 946,80 грн., а саме:

- за видатковою накладною № 4 від 05.08.2022 3 % річних за період з 05.10.2022 по 22.05.2024 на суму 44 873,00 грн., інфляційні витрати за період з жовтня 2022 по травень 2024 у розмірі 96 711,29 грн.;

- за видатковою накладною № 8 від 09.11.2022 3 % річних за період з 09.01.2023 по 22.05.2024 на суму 14 362,00 грн., інфляційні витрати за період з січня 2023 по травень 2023 у розмірі 22 235,51 грн.

Неоплата Відповідачем вказаних сум основного боргу, річних та інфляційних втрат стала підставою для звернення Позивача з позовом у даній справі.

За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що факт порушення Відповідачем умов, визначених змістом зобов`язання, та факт несплати у повному обсязі ним вартості отриманої продукції у визначений Договором строк є доведеним. Доказів погашення суми боргу Відповідачем не надано, у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення основного боргу та нарахування 3 процентів річних і інфляційних втрат. Разом з тим, суд встановив помилки у розрахунках Позивача 3% річних та інфляційних втрат, що стало підставою для часткової відмови у задоволенні позовних вимог.

Крім того, суд вважав заяву Позивача щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 17 000,00 грн. обґрунтованою, між тим, відповідно до положень ч. 4 ст. 129 ГПК України витрати на професійну правничу допомогу поклав на Відповідача пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 15 237,51 грн.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Оскільки предметом апеляційного оскарження у даному випадку є рішення суду у частині стягнення з Відповідача 3% річних та витрат на правничу допомогу, то відповідно до приписів ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення лише у цій частині.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Відповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішень суду.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

За змістом ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Спірні правовідносини сторін у даній справі врегульовані договором поставки.

За приписами ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч.ч.1 - 3 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Якщо покупець не виконує свого обов`язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати.

У даному випадку, на виконання умов договору Позивач поставив Відповідачу товар на загальну суму 1 267 748,04 грн.

Факт поставки товару Постачальником 05.08.2022 та 09.11.2022 підтверджується належними доказами, які містяться в матеріалах справи, у тому числі актом звірки взаємних розрахунків, який підписано сторонам і відповідно до якого Відповідачем визнано наявність заборгованості перед Позивачем на суму 1 267 748,04 грн.

Долучені до матеріалів справи видаткові накладні, на підставі яких виникла заборгованість Відповідача, підписані з боку Покупця без зауважень.

Докази оплати Відповідачем товару на вказану вище суму у матеріалах справи відсутні.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

При цьому у ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ст.625 Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо досліджуваної справи, то з урахування положень наведених норм та вищезазначених обставин справи, а саме підтверджений факт неналежного виконання Відповідачем зобов`язання за договором №53-121-08-22-11244 від 01.07.2022 у частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар, що також не заперечується Відповідачем в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що у Позивача виникло право для нарахування сум, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України. З огляду на викладене, місцевим господарським судом зроблено правильний висновок, про стягнення з Відповідача, разом з сумою основного боргу, 3 процентів річних .

Одночасно місцевим господарським судом здійснено перерахунок розміру 3 % річних, що підлягає стягненню з Відповідача, з огляду на помилки у розрахунках Позивача.

Так, перевіривши надані Позивачем детальні розрахунки 3 % річних за накладною № 4 від 05.08.2022 у період з 05.10.2022 по 22.05.2024 на суму 44 873,00 грн. та за накладною № 8 від 09.11.2022 у період з 09.01.2023 по 22.05.2024 на суму 14 362,00 грн. за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», враховуючи вимоги п. 3.2. договору та додаткової угоди № 4 від 24.10.2023 до договору, оскільки порушення зобов`язання відповідачем виникло з 24.11.2023, то суд здійснив власний перерахунок та вважає за можливе частково задовольнити вимоги позивача у частині стягнення 3 % річних за накладною № 4 від 05.08.2022 у період з 24.11.2023 по 22.05.2024 на суму 13 545,53 грн., з відмовою у стягненні 31 327,47 грн. та у частині стягнення 3 % річних за накладною № 8 від 09.11.2022 у період з 24.11.2023 по 22.05.2024 на суму 5 169,49 грн., з відмовою у стягненні 9 192,51 грн., а загалом 18 715,02 грн.

З огляду на відсутність заперечень сторін щодо такого перерахунку, з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню 3 % річних у сумі 18 715 грн. 02 коп.

Доводи скарги про наявність підстав для звільнення Скаржника від сплати 3 % річних у повному обсязі є безпідставними, оскільки за змістом ст.625 ЦК України нарахування 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (такі висновки наведено у постанові Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18).

При цьому доводи скарги про надзвичайні обставини, що вплинули на здатність Відповідача своєчасно розрахуватися за поставлений товар: введення в країні воєнного стану, втрату Відповідачем значної частини виробничих потужностей внаслідок окупації Запорізької АЕС, що вкрай негативно вплинуло на фінансовий стан Компанії апеляційним господарським судом відхиляються, оскільки наведені обставини не виключають застосування до Відповідача відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, у вигляді сплати 3% річних.

Стосовно доводів Скаржника про неврахування судом першої інстанції існування підстав для зменшення розміру заявлених до стягнення 3 % річних апеляційний суд зазначає, що з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання (про що, у тому числі. виснувала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року по справі № 902/417/18 ). Між тим, у даній справі, судом не встановлено обставин очевидної неспівмірності заявлених до стягнення процентів річних, оскільки їх розмір відповідає розміру, встановленому законом (три відсотки).

Крім того, Відповідачем зобов`язання з оплати поставленого товару не виконано, не доведено, що належні до сплати 3 % є надмірно великі для нього, не підтверджено обставин тяжкого фінансового стану Відповідача (відсутності грошових коштів на рахунках в усіх банківських установах тощо), або існування будь-яких інших обґрунтованих обставин, які обумовлюють необхідність втручання суду щодо розміру встановленої відповідальності за порушення.

Доводи Скаржника, про те, що стягнення 3% річних, нарахованих на всю суму поставленого товару, у тому числі на ПДВ не відповідає умовам укладеного договору відхиляються колегією суддів, оскільки як правильно зазначено місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні, зауваження у п. 3.3 Договору щодо оплати Покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ після реєстрації Постачальником належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) не змінює строку щодо оплати у тому числі й у частині суми ПДВ.

Так, положення договору, які визначають вартість товару, що підлягає сплаті покупцем, не розділяють вартість самого товару та суму ПДВ, яка підлягає сплаті. Сума податку на додану вартість включається у загальну ціну товару, зазначену у п. 3.1. договору, а тому вказана сума підлягає сплаті разом з вартістю поставленого товару.

При цьому Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем, хоча невиконання цього обов`язку і може завдати покупцю збитків. Обов`язок реєстрації податкової накладної не перебуває в площині господарських правовідносин та не може слугувати підставою господарської відповідальності сторони договору.

Тобто, навіть у випадку відсутності реєстрації податкової накладної, це жодним чином не нівелює обов`язок покупця зі сплати вартості поставленого товару у повному обсязі та у строк, обумовлений договором, оскільки відсутність квитанції про реєстрацію податкової накладної та будь-яких інших документів не може вважатись відкладальною умовою та не звільняє покупця від обов`язку оплатити поставлений товар у визначений договором строк.

Зауваження у п. 3.3. договору щодо оплати покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ після реєстрації виконавцем належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), не змінює строку щодо оплати повної вартості поставленого товару, в тому числі і суми ПДВ, оскільки згідно ч. 1 ст. 188 Податкового кодексу України сума ПДВ є складовою бази оподаткування, а тому входить до ціни товару і не підлягає відокремленню.

Отже, відповідні доводи Скаржника ґрунтуються на неправильному тлумаченні ним норм права та умов договору.

Щодо наявності форс-мажорних обставин, то під час розгляду справи у суді першої інстанції Відповідач заявляв відповідні доводи, між тим суд відхилив ці доводи з підстав , наведених в оскаржуваному рішенні, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Зокрема суд першої інстанції зазначив, що у досудовому порядку Відповідач не звертався до Позивача з повідомленням про настання форс-мажорних обставин відповідно до п. 9.3 договору, та послався на форс-мажорні обставини лише у відзиві на позов.

Лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 щодо засвідчення форс-мажорних обставин адресований всім, кого він стосується. Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Також, згідно з ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У даному випадку, Договір укладено 01.07.2022, тобто під час воєнного стану та після повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, і у такому випадку Відповідач повинен був усвідомлювати перспективи та ризики, пов`язані з укладенням цього Договору і його виконанням, у тому числі, у частині своєчасної оплати поставленого Позивачем товару.

Щодо стягнення з Відповідача витрат на правову допомогу, понесених Позивачем у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції слід зазначити таке.

Ст.123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ст.126 Кодексу витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до абз. 1, 2 ч. 8 ст.129 Кодексу розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З урахуванням вищезазначених вимог закону, при визначені розміру правничої допомоги суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У даному випадку, на підтвердження витрат на правову допомогу Позивач надав суду договір про надання правничої допомоги № 640/1-12-23 від 01.12.2023, укладений ТОВ"Фултрейд" із адвокатом Шуляковою М.В., на підставі якого виписано ордер серії АР № 1174229 від 22.05.2024.

Додатком №1 до цього договору є завдання на надання правничої допомоги, а саме:

- вивчити документи (договір № 53-121-08-22-11244 від 01.07.2022);

- проаналізувати судову практику в господарських спорах з питань стягнення заборгованості;

- надати консультацію з питань господарських взаємовідносин по договору, зокрема стосовно питань стягнення заборгованості за поставлений товар за договором;

- скласти (за необхідності) позовну заяву про стягнення коштів з відповідача;

- представляти інтереси позивача в господарському суді до завершення розгляду справи судом;

- вивчати всі документи, готувати відповіді, складати клопотання, заяви, заперечення під час розгляду справи на них у цій справі.

Визначено, що вартість роботи за виконання зазначеного завдання складає 17 000,00 грн., які клієнт зобов`язується перерахувати на розрахунковий рахунок виконавця у строк до 22.05.2024.

Актом приймання-здачі послуг від 22.05.2024 підтверджено надання адвокатом позивачу правничих послуг, обумовлених у завданні, на суму 17 000,00 грн.

Платіжною інструкцією № 271 від 13.05.2024 позивач сплатив на рахунок адвоката 17 000,00 грн.

Повноваження Шулякової М.В. як адвоката підтверджуються свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії № 640 від 14.09.2007.

Таким чином, з урахуванням заяви Позивача про компенсацію судових витрат на професійну правничу допомогу, наданих заявником документів в їх сукупності, заперечень Відповідача, а також загальних засад цивільного законодавства щодо добросовісності та розумності, а також принципу реальності судових витрат, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з Відповідача витрат на професійну правничу допомогу, наданих адвокатом Позивачу під час розгляду справи у суді першої інстанції, у сумі 17000,00грн.

Одночасно, місцевий господарський суд правомірно поклав витрати на професійну правничу допомогу на Відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 15 237,51 грн.

Вимоги скарги про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу є безпідставними.

Твердження Скаржника про те, що присуджені до стягнення судом першої інстанції витрати на правову допомогу у визначеному Позивачем розмірі є необґрунтованими та неспівмірними з обсягом наданих представником позивача послугами відхиляються колегією суддів, оскільки Відповідачем докази в обґрунтування цих тверджень не надані, зокрема, власні розрахунки, які б свідчили про таку необґрунтованість та неспівмірність і підтверджували відсутність підстав для стягнення з нього таких витрат.

Підсумовуючи вищевикладене, наведені в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права і не спростовують вказаних вище висновків суду, які напряму випливають із матеріалів даної справи, обставин спору та норм чинного законодавства України, що у сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про неправильне застосування судом матеріального права та про невідповідність висновків, викладених у рішенні обставинам справи не знайшли свого підтвердження.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційних скарг в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 07.10.2024р. у справі №908/1528/24 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.

Поряд з цим Суд зазначає, що дана постанова прийнята колегією суддів 23.07.2025р. зі складанням і підписанням вступної та резолютивної частини. Повний текст виготовлено 28.07.2025р., у строк, передбачений ст. 233 Господарського процесуального кодексу України. Водночас, у зв`язку із перебуванням судді Чус О.В. у відпустці з 28.07.2025р. до 01.08.2025р., повний текст постанови підписується 04.08.2025р., після її повернення з відпустки.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус

Суддя М.О. Дармін