ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/18250/16 (910/33/24)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Білоуса В.В. - головуючого, Васьковського О.В., Погребняка В.Я.

за участю секретаря судового засідання - Кондратюк Л.М.;

за участю представника:

скаржника - Гапоненка Р. І. (керівника)

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційного підприємства "Автофургон"

на постанову Північного апеляційного господарського суду

від 26.03.2025

у справі № 910/18250/16 (910/33/24)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційного підприємства "Автофургон"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "ВБК Візард", 2) Приватного акціонерного товариства "Індбуд", 3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжиніринг"

про визнання припиненими зобов`язань

в межах справи № 910/18250/16

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоздоббуд", Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа"

до Приватного акціонерного товариства "Індбуд"

про банкрутство,-

ВСТАНОВИВ:

1. У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/18250/16 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Індбуд" (далі - ПрАТ "Індбуд") на стадії ліквідаційної процедури, відкритої постановою цього суду від 19.04.2017.

2. 01.01.2024 до Господарського суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Автофургон" (далі - ТОВ "Виробничо-комерційне підприємство "Автофургон") з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВБК Візард" (далі - ТОВ "ВБК Візард"), ПрАТ "Індбуд", Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжиніринг" (далі - ТОВ "Стройкомплекс Інжиніринг") про визнання припиненими зобов`язань.

3. Позовні вимоги, з посиланням на положення статей 509, 599 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), мотивовані тим, що зобов`язання ПрАТ "Індбуд" перед ТОВ "Стройкомплекс Інжиніринг" на суму 1 055 313, 68 грн, які виникли на підставі договору субпідряду № В-234 від 23.05.2013 (далі - Договір субпідряду) та визнані ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.03.2017 у справі №910/18250/16, є припиненими у зв`язку із укладенням 22.08.2016 між ПрАТ "Індбуд" (Сторона 1), ТОВ "Стройкомплекс Інжиніринг" (Сторона 2) та ТОВ "ВБК Візард" (Сторона 3) договору № В-234/ВПВ-1 про відступлення права вимоги за частиною зобов`язань.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

4. Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.08.2024 у задоволенні позову відмовлено.

5. Вказане рішення суду першої інстанції обґрунтовано відсутністю підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів припинення зобов`язань у заявленому розмірі між ТОВ "ВБК Візард" та ПрАТ "Індбуд" щодо заборгованості боржника за Договором субпідряду та договору № В-234/ВПВ-1 про відступлення права вимоги за частиною зобов`язань.

Короткий зміст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції

6. Не погоджуючись із вказаним рішенням місцевого господарського суду, ТОВ "Виробничо-комерційне підприємство "Автофургон" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

7. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.03.2025 апеляційну скаргу ТОВ "Виробничо-комерційне підприємство "Автофургон" залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2024 у цій справі змінено, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови; в решті рішення господарського суду від 19.08.2024 у цій справі залишено без змін.

Рух касаційної скарги

8. 28.04.2025 ТОВ "Виробничо-комерційне підприємство "Автофургон" звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою від 28.04.2025 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.03.2025 у справі № 910/18250/16 (910/33/24), сформована в системі "Електронний суд" 28.04.2025.

9. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги ТОВ "Виробничо-комерційне підприємство "Автофургон" у справі № 910/18250/16 (910/33/24) визначено колегію суддів у складі:- Білоуса В.В., судді - Погребняка В.Я., судді - Васьковського О.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2025.

10. Ухвалою від 26.05.2025 відкрито касаційне провадження у справі № 910/18250/16 (910/33/24) за касаційною скаргою ТОВ "Виробничо-комерційне підприємство "Автофургон" від 28.04.2025 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.03.2025 та призначено розгляд касаційної скарги на 01.07.2025 року о 14:00 у приміщенні Касаційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6 в залі судових засідань № 330.

11. ТОВ Виробничо-комерційне підприємство "Автофургон" подано додаткові пояснення до касаційної скарги.

Короткий зміст вимог касаційної скарги з узагальненими доводами особи, яка подала касаційну скаргу

12. Не погоджуючись з вказаною постановою суду апеляційної інстанції, ТОВ Виробничо-комерційного підприємства "Автофургон" подано касаційну скаргу, в якій останнє просить скасувати повністю постанову суду апеляційної інстанції від 26.03.2025 та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції; вирішити питання розподілу судових витрат скаржника, шляхом їх покладення на Відповідачів. Зазначає, що орієнтовний розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які очікує понести становить 70 000, 00 грн.

13. Касаційна скарга подається з підстав, визначених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

14. Аргументи касаційної скарги полягають у наступному.

14.1. Оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 5 ГПК України, оскільки суд апеляційної інстанції вказав про неналежний спосіб захисту обраний позивачем, без урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22, від 04.09.2019 у справі № 910/10012/17.

14.2. В даному випадку, позивач позбавлений можливості скористатися запропонованими судом апеляційної інстанції способами захисту через сплив процесуальних строків, визначених ГПК України (на оскарження ухвали про визнання чи відхилення грошових вимог іншого кредитора до апеляційного суду та перегляд судом ухвали про визнання чи відхилення грошових вимог іншого кредитора за нововиявленими обставинами). На думку скаржника, він обрав альтернативний спосіб захисту, визначений ЦК України.

15. У судовому засіданні 01.07.2025 представник скаржника підтримав касаційну скаргу.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

16. ТОВ "ВБК Візард" подано відзив на касаційну скаргу, в якому останнє просить касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін; зазначає, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат (на професійну правничу допомогу адвоката), які ТОВ "ТОВ "ВБК ВІЗАРД" очікує понести у зв`язку із розглядом касаційної скарги становить 20 000, 00 грн.

Розгляд клопотань Верховним Судом

17. ТОВ "Виробничо-комерційне підприємство "Автофургон" подано клопотання про залишення без розгляду відзиву ТОВ "ВБК Візард" від 09.06.2025 на касаційну скаргу ТОВ "ВКП Автофургон", справу вирішити за наявними матеріалами.

18. Вказане клопотання обґрунтовано тим, що ТОВ "ВБК Візард", яке подало відзив на касаційну скаргу на постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.03.2025 у справі №910/18250/16 (910/33/24) не має зареєстрованого Електронного кабінету в підсистемі Електронний суд (ЄСІТС).

19. У судовому засіданні 01.07.2025 представник скаржника підтримав вказане клопотання та просив його задовольнити.

20. Розглянувши вказане клопотання колегія суддів дійшла висновку про відмову у його задоволенні, оскільки відзив на касаційну скаргу, подано через систему Електронний суд уповноваженим представником ТОВ "ВБК Візард" - Колесніковим А. Г., який має зареєстрований електронний кабінет в системі Електронний Суд, тому вказаний відзив вважається таким, що поданий самою юридичною особою, яку він представляє.

Позиція Верховного Суду

21. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника скаржника, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

22. Відповідно статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

23. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

24. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи.

25. Право на звернення за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів за визначеною законом юрисдикцією господарського суду передбачено нормами статей 2, 4 ГПК України.

26. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи, за захистом якого вона звернулась до суду, а також підтверджений належним доказами факт порушення (невизнання або оспорювання) цього права.

27. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково

28. Позивач, тобто особа, яка подала позов, реалізуючи своє право на судовий захист, визначає зміст свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу та обґрунтовує підстави позову, зважаючи на власне суб`єктивне уявлення про порушення, невизнання чи оспорювання своїх прав або охоронюваних законом інтересів, а також визначає спосіб захисту такого права.

29. У свою чергу, суд перевіряє доводи позивача і, залежно від встановленого, вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

30. У постанові від 09.02.2022 у справі № 910/6939/20 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. При цьому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

31. Порядок звернення до господарського суду, а також здійснення судового провадження у господарській справі регламентовано відповідними нормами процесуального права - ГПК України.

32. Відповідно до пунктів 4, 5 частини третьої статті 162 ГПК України позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

33. З указаних пунктів статті 162 ГПК України вбачається, що позивач у позові повинен зазначити зміст позовних вимог, обставин, якими він обґрунтовує ці вимоги, а також правові підстави позову.

34. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів, які характеризують суть конкретного позову, його зміст та правову природу, а саме: предмета і підстави позову.

35. Водночас Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом саме позивача. Тоді як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц, від 20.06.2018 у справі №308/3162/15-ц, від 30.01.2019 у справі №552/6381/17, від 13.03.2019 у справі №757/39920/15-ц, від 01.04.2020 у справі №520/13067/17, від 05.05.2020 у справі №554/8004/16-ц).

36. Предметом позову у цій справі є вимога ТОВ "Виробничо-комерційне підприємство "Автофургон" про визнання припиненими зобов`язань ПрАТ "Індбуд" перед ТОВ "ВБК Візард" за договором субпідряду №В-243 від 23.05.2013, у зв`язку з їх повним виконанням (підстава позову).

37. Обґрунтовуючи підставу позову, що 22.08.2016 між ПрАТ "Індбуд" (Сторона 1), ТОВ "Стройкомплекс Інжиніринг" (Сторона 2) та ТОВ "ВБК Візард" (Сторона 3) було укладено Договір відступлення права вимоги (далі - Договір відступлення права вимоги), за яким замінено боржника з ПрАТ "Індбуд" (Сторону 1) в основному зобов`язанні на ТОВ "Стройкомплекс Інжиніринг" (Сторону 2), та подальше виконання такого договору в повному обсязі шляхом перерахування Стороною 2 на користь Сторони 3 грошових коштів у загальному розмірі 1 055 313, 68 грн.

38. Також, ТОВ "Виробничо-комерційне підприємство "Автофургон", мотивуючи належність обраного ним способу захисту, вказало, що він та ТОВ "ВБК Візард" є кредиторами у справі про банкрутство ПрАТ "Індбуд", відтак у нього наявна необхідність захисту порушених прав як кредитора, оскільки неіснуючими (припиненими) вимогами ТОВ "ВБК Візард" штучно збільшується загальний розмір вимог всіх кредиторів боржника, що може призвести до неможливості погашення у повному обсязі кредиторських вимог реальних кредиторів та спричинить подвійне стягнення вимог ТОВ "ВБК Візард".

39. Як було зазначено вище, за результатом розгляду вказаного спору по суті, рішенням господарського суду від 19.08.2024 відмовлено у задоволенні позову з огляду на відсутність на це правових підстав, а саме, належних та допустимих доказів припинення зобов`язань у заявленому розмірі між ТОВ "ВБК Візард" та ПрАТ "Індбуд" щодо заборгованості боржника за Договором субпідряду.

40. Суд апеляційної інстанції оскаржуваною постановою змінив рішення господарського суду від 19.08.2024 у цій справі, виклавши його мотивувальну частину в редакції постанови суду апеляційної інстанції; в решті рішення господарського суду від 19.08.2024 у цій справі залишив без змін.

41. Суд апеляційної інстанції змінюючи рішення суду першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту порушеного права, водночас наявність таких висновків суду в цілому не впливає на суть ухваленого рішення про відмову у задоволенні позову.

42. Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції враховуючи наступне.

43. Розгляд та захист порушених справ у межах справи про банкрутство має певні характерні особливості, що відрізняються від позовного провадження. Передусім це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні специфічних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного.

44. Судова процедура банкрутства має певні особливості правового регулювання, якими, у тому числі, передбачено належний та ефективний спосіб захисту законних інтересів кредитора у справі про банкрутство, зокрема, й у питанні обґрунтованості грошових вимог до боржника іншого кредитора.

45. Так, системний аналіз приписів статей 1, 9, 45, 47 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) з урахуванням норм статей 42, 254, 255 ГПК України дає підстави для висновку про те, що конкурсні кредитори, після набуття ними процесуального статусу учасника справи про банкрутство, не позбавлені права на оскарження ухвали про визнання чи відхилення грошових вимог іншого кредитора разом із ухвалою господарського суду, постановленою за результатами попереднього засідання.

46. Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи за результатами попереднього засідання господарським судом 13.03.2017 було поставлено ухвалу, якою, зокрема, визнано конкурсним кредитором - ТОВ "ВБК Візард" на суму 5 494 004, 67 грн, з яких кредиторські вимоги до боржника на суму 1 055 313,68 грн заявлені на підставі за Договору субпідряду та Договору про відступлення права вимоги № 03/07/2014 від 03.07.2014.

47. Вказана ухвала Господарського суду м. Києва від 13.03.2017 набрала законної сили та є обов`язковою для виконання.

48. Отже, як вірно зазначив суд апеляційної інстанції, задоволення судом відповідних позовних вимог одного кредитора про визнання зобов`язань боржника перед іншим його кредитором припиненими за наявності при цьому чинної ухвали попереднього засідання про визнання судом відповідних грошових вимог такого [іншого] кредитора за цими ж зобов`язаннями, призведе до порушення принципу верховенства права, невід`ємною складовою якого є принцип правової визначеності.

49. У такий спосіб позивач намагається переглянути кредиторські вимоги ТОВ "ВБК Візард", розглянуті відповідно до Закону "Про відновлення неплатоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

50. Разом з тим, обраний позивачем у цій справі спосіб захисту його законних інтересів як кредитора у справі про банкрутство не відповідає способу захисту, визначеному зазначеними вище нормами КУзПБ (яким встановлено порядок оскарження ухвали про визнання чи відхилення грошових вимог іншого кредитора разом із ухвалою господарського суду, постановленою за результатами попереднього засідання) у їх взаємозв`язку з приписами ГПК України.

51. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12.02.2025 у справі № 910/18250/16 (910/18292/23).

52. Оскільки вказані обставини не було враховано судом першої інстанції під час розгляду справи, суд апеляційної інстанції правомірно врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 12.02.2025 у справі №910/18250/16 (910/18292/23) та дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем (як кредитором боржника) обрано неналежний спосіб захисту свого законного інтересу шляхом звернення із позовом про визнання припиненими зобов`язань боржника перед іншим кредитором.

53. Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (правовий висновок, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц, від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20).

54. Оскільки позивачем заявлено вимогу про визнання припиненими зобов`язань ПрАТ "Індбуд" перед ТОВ "ВБК Візард" на суму 1 055 313, 68 грн, яка в свою чергу визнана судом ухвалою попереднього засідання у справі про банкрутство, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що підставою для відмови кредитору (ТОВ "Виробничо-комерційне підприємство "Автофургон") у задоволенні позову у даній справі є обрання ним неефективного способу захисту порушеного права.

55. При цьому аргументи касаційної скарги про неможливість оскарження ухвали про визнання чи відхилення грошових вимог іншого кредитора до апеляційного суду та перегляд судом ухвали про визнання чи відхилення грошових вимог іншого кредитора за нововиявленими обставинами через сплив процесуальних строків, визначених ГПК України не спростовують обґрунтовані висновки суду апеляційної інстанції про неефективність обраного позивачем способу захисту, який не відповідає нормами КУзПБ у їх взаємозв`язку з приписами ГПК України.

56. Ураховуючи викладене, аргументи касаційної скарги щодо порушення судом апеляційної інстанції статей 15, 16 ЦК України та статті 5 ГПК України не знайшли свого підтвердження.

57. Так само не знайшли свого підтвердження і аргументи скаржника щодо неврахування судом апеляційної інстанції правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22, від 04.09.2019 у справі № 910/10012/17 з огляду на наступне.

58. Для цілей застосування приписів процесуальних законів щодо подібності правовідносин важливо встановити критерії її визначення.

59. Посилання на загальні висновки у постановах Верховного Суду щодо застосування норм права не підтверджують доводів касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права чи порушив норми процесуального права під час ухвалення оскаржуваного рішення, оскільки фактичні обставини у наведених як приклад справах відрізняються від тих, що установлені судами у розглядуваній справі.

60. Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи, і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року в справі № 154/3029/14 (провадження № 14-43цс22)).

61. На предмет подібності належить оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (пункт 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 року у справі № 233/2021/19).

62. Обставини у наведених у касаційній скарзі постановах Верховного Суду відрізняються від обставин у цій справі, що переглядається у касаційному порядку, тому немає підстав вважати, що суд апеляційної інстанції ухвалив рішення без урахування правових висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах. У кожній із наведених справ суди керувалися конкретними обставинами справи та фактично-доказовою базою з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності. У контексті спірних правовідносин та з урахуванням встановлених обставин справи суд апеляційної інстанції правильно застосував норми матеріального права та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.

63. Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не підтвердилася під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваної постанови з цієї підстави.

64. Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

65. Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зважаючи на межі перегляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України дійшла висновку, що постанова Північного апеляційного господарського суду від 26.03.2025 у справі № 910/18250/16 (910/33/24) прийнята відповідно до фактичних обставин справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для її зміни або скасування відсутні. Доводи касаційної скарги про наявність підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду, а тому Суд відмовляє в задоволенні касаційної скарги.

Щодо судових витрат

66. Оскільки підстав для скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції немає, то судовий збір згідно статті 129 ГПК України за подання касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 15.01.2020 № 460-IX, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційного підприємства "Автофургон" від 28.04.2025 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.03.2025 у справі № 910/18250/16 (910/33/24) залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.03.2025 у справі № 910/18250/16 (910/33/24) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. В. Білоус

Судді О. В. Васьковський

В. Я. Погребняк