УХВАЛА

м. Київ

30.07.2025Справа № 910/8188/25

За позовом заступника керівника Оболонської окружної прокуратури м. Києва (04212, місто Київ, вулиця Героїв полку «Азов», будинок 10, ідентифікаційний код 02910019) в інтересах держави в особі Київської міської ради (01001, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 36, ідентифікаційний код 22883141)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІМС КОНСАЛТИНГ» (04107, місто Київ, вулиця Пугачова, будинок 19А, квартира 8, ідентифікаційний код 40805983)

про усунення перешкод у розпорядженні та користуванні земельною ділянкою,

Суддя Карабань Я.А.

Секретар судових засідань Севериненко К.Р.

Представники учасників справи:

від прокуратури: Голосов С.С.;

від позивача: Шульга І.Ю.;

від відповідача: Козирь Т.О.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник керівника Оболонської окружної прокуратури м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради (надалі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІМС КОНСАЛТИНГ» (надалі - відповідач), в якому просить суд:

- зобов`язати відповідача знести самочинно збудований об`єкт нерухомого майна - виробничо-складську базу площею 333,4 кв.м, яка розташована на земельній ділянці площею 0,1115 га на вулиці Вербовій, 2-А у Оболонському районі міста Києва (кадастровий номер :78:129:0002);

- скасувати державну реєстрацію права власності за відповідачем на виробничо-складську базу площею 333,4 кв.м, яка розташована на земельній ділянці площею 0,1115 га на вулиці Вербовій, 2-А у Оболонському районі міста Києва (кадастровий номер :78:129:0002), з припиненням такого права із закриттям розділу та реєстраційної справи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000);

- зобов`язати відповідача повернути територіальній громаді м. Києва в особі Київської міської ради земельну ділянку площею 0,1115 га на вулиці Вербовій, 2-А у Оболонському районі міста Києва (кадастровий номер :78:129:0002), привівши її у придатний для використання стан;

- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :78:129:0002 у Державному земельному кадастрі та закрити щодо неї поземельну книгу.

Позовні вимоги, з посиланням на ст.15, 16, 182, 202, 203, 228, 256, 316, 317, 319, 328, 331, 334, 375, 376, 391, 626 Цивільного кодексу України, ст. 9, 79-1, 90, 95, 102-1, 152 Земельного кодексу України, ст. 2, 3, 10, 12, 14, 18, 22, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, ст. 5 Закону України «Про містобудування», ст. 4 Закону України «Про архітектурну діяльність», ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій», ст. 1, 22, 24, 25 Закону України «Про Державний земельний кадастр», ст. 1, 35, 57 Закону України «Про землеустрій», ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 1, 4, 16, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» мотивовані тим, що на земельній ділянці площею 0,1115 га (кадастровий номер :78:129:0002) розташована на вул. Вербовій, 2-А у Оболонському районі м. Києва, власником якої є територіальна громада столиці в особі Київської міської ради, здійснено самочинну забудову загальною площею 333,4 кв. м, право власності на яку було зареєстровано 23.11.2016 за Приватним акціонерним товариством «КОНЦЕРН «ФРЕШ АП».

У подальшому 15.02.2017 року право власності на вказаний вище об`єкт нерухомості перейшло до відповідача.

Позивач зазначає, що первинна реєстрація права власності на вказаний об`єкт здійснена на підставі технічного паспорту, серія та номер: б/н, виданого 24.10.2016, видавник: ТОВ «АВІСТОР»; довідки, серія та номер: б/н, виданого 20.10.2016, видавник: Приватне акціонерне товариство «КОНЦЕРН «ФРЕШ АП»; наказу, серія та номер: 97, виданого 19.05.1993, видавник: Міністерство промисловості України.

Водночас, будь-які відомості, а саме: документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, інформації, що вказані нежитлові будівлі, збудовані на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав в матеріали реєстраційної справи не містять.

За вказаних обставин, Приватне акціонерне товариство «КОНЦЕРН «ФРЕШ АП», а в подальшому, відповідач, не були законними власниками вказаного нерухомого майна, адже в будь-якому випадку за відсутності належних документів щодо наявності підстав для виникнення права власності, технічний паспорт, довідка та копія наказу Міністерства промисловості України № 97 від 19.05.1993, не можуть слугувати самостійною підставою для здійснення державної реєстрації.

Враховуючи, що Приватне акціонерне товариство «КОНЦЕРН «ФРЕШ АП» в силу положень Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України не набуло і не могло набути у встановленому законом порядку права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, в подальшому останнє не могло передати його на підставі договору купівлі-продажу від 15.02.2017 відповідачу.

Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, в силу приписів ч. 2 ст. 376 Цивільного кодексу України не змінює правового режиму такого будівництва як самочинного.

Відтак, реєстрація за Приватним акціонерним товариством «КОНЦЕРН «ФРЕШ АП», а в подальшому за відповідачем права власності на майно в обхід закону та надання ними для реєстрації документів, які не відповідають вимогам законодавства, з метою введення в оману задля реєстрації права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, не може свідчити про правомірне набуття майна у власність.

Отже, відповідач не набув відповідно до законодавства право власності на самочинно збудований об`єкт нерухомого майна - виробничо-складська база літ. (А, Б, б, В, в, в1, Г) загальною площею 333,4 кв.м, за адресою: м. Київ, вулиця Вербова, будинок 2-А, в визначеному законом порядку в зв`язку з відсутністю дозвільних документів на будівництво та відведення земельної ділянки.

З огляду на викладене, оскільки державну реєстрацію права власності на самочинно збудоване майно за Приватним акціонерним товариством «КОНЦЕРН «ФРЕШ АП», а у подальшому за відповідачем було проведено, з порушенням вимог законодавства, всупереч інтересам держави та територіальної громади міста Києва, тому самочинно збудований об`єкт на земельній ділянці комунальної власності підлягає знесенню, державна реєстрація права власності на нього за відповідачем - скасуванню, а земельна ділянка комунальної власності має бути повернута територіальній громаді міста Києва.

Разом з позовом прокурором подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просив суд:

- до набрання рішенням законної сили в справі накласти арешт на об`єкт нерухомості - виробничо-складську базу: літ. (А,Б,б,В,в,в1,Г) загальною площею 333,4 кв.м за адресою: вулиця Вербова, будинок 2а в Оболонському районі міста Києва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер відомостей про речове право 19025489);

- до набрання рішенням законної сили в справі заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також будь-яким іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, будь- яким суб`єктам державної реєстрації прав та нотаріусам вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно - виробничо- складську базу: літ. (А,Б,б,В,в,в1,Г) загальною площею 333,4 кв.м за адресою: вулиця Вербова, будинок 2а в Оболонському районі міста Києва, в тому числі приймати рішення про державну реєстрацію, здійснювати будь-яку державну реєстрацію змін стосовно вказаного нерухомого майна та вносити будь-які записи про такі зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер відомостей про речове право 19025489).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.07.2025 заяву заступника керівника Оболонської окружної прокуратури м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради про забезпечення позову задоволено.

01.07.2025 від представника відповідача надійшли заперечення на заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі №910/8188/25, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 30.07.2025.

29.07.2025 від відповідача надійшла заява про залучення до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідач, Приватне акціонерне товариство «КОНЦЕРН «ФРЕШ АП» та відкладення підготовчого засідання в справі.

30.07.2025 від заступника керівника Оболонської окружної прокуратури Києва надійшов відзив на позов, в якому останній просить задовольнити позов у повному обсязі.

У підготовче засідання 30.07.2025 з`явилися представник прокуратури, представник позивача та представник відповідача.

Суд, вислухавши думку представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про таке.

Так, відповідно до пункту 7 частини 1 статті 228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове й повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Зупинення провадження у справі, здійснюється без зазначення строку, до усунення обставин, які зумовили зупинення провадження у справі, тобто закінчення строку визначається вказівкою на подію.

Предметом розгляду в цій справі є вимоги про знесення самочинного збудованого об`єкту нерухомості, скасування державної реєстрації права власності на об`єкт самочинного будівництва та земельну ділянку та повернення земельної ділянки приведеної її у придатний для використання стан.

Судом встановлено, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27 листопада 2024 року справу №908/2388/21 передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав, передбачених частиною третьою статті 302 ГПК України.

Передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду суд зазначив наступне:

« 19. Спір у справі, що переглядається, виник у зв`язку з тим, що ПП "Терра Віта V" розпочало та здійснило самочинне будівництво з порушенням будівельних норм і правил, всупереч вимог земельного законодавства, на землях комунальної власності, які у користування, у тому числі під забудову, відповідачам не передавались. За таких обставин, Прокурор звернувся з позовом про усунення перешкод Запорізькій міській раді у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованих об`єктів нерухомості (частина четверта статті 376 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).

20. За змістом статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У силу спеціального застереження, наведеного в частині другій цієї статті особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

21. Можливі способи захисту прав особи - власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, прямо визначені статтею 376 ЦК України.

22.Частинами третьою-п`ятою статті 376 ЦК України, відповідно, встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо ж власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

23. Отже, за змістом зазначеної статті знесення самочинного будівництва має здійснюватися особою, яка його здійснила (здійснює), або за її рахунок.

24. У той же час, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду дотримується правової позиції, що належним відповідачем за позовом власника землі про знесення об`єкта самочинного будівництва є не забудовник, а саме останній набувач такого об`єкта, який зареєстрував за собою право власності на самочинне будівництво (див. постанови від 02.06.2021 у справі № 509/11/17, від 30.09.2022 у справі № 201/2471/20, від 15.03.2023 у справі № 205/213/22, від 05.04.2023 у справі № 199/6251/18, від 31.05.2023 у справі № 201/4483/20).

25. Таким чином за висновками Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду знесення самочинного будівництва має здійснювати не особа, яка його вчинила, а особа, до якої, як вона вважає, перейшло право власності на такий об`єкт.

26. Однак колегія суддів Касаційного господарського суду зазначає, що такі висновки Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду прямо суперечать наведеним вище положенням частини четвертої статті 376 ЦК України та статті 19 Конституції України.

27. Так, згідно із положеннями частини четвертої статті 376 ЦК України знесення самочинного будівництва має здійснюватися особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок, а не набувачем такого майна.

28. Положення статті 376 ЦК України не пов`язують наявність факту державної реєстрації права власності на майно (самочинне будівництво) із обов`язком знесення такого будівництва такою особою, за якою майно зареєстроване у відповідному державному реєстрі.

29. Напроти, такий обов`язок (знесення самочинного будівництва) зазначеною нормою права безальтернативно покладено на особу, яка його здійснила.

30. При цьому слід зазначити, що у разі покладення такого обов`язку за рішенням суду (знесення самочинного будівництва) на особу, яка набула його у особи, що здійснила самочинне будівництво, як це має відбуватися за висновками Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, на такого набувача буде покладено надмірний тягар.

31. Так, така особа (новий набувач майна), сплативши відповідну суму коштів за (як в подальшому нею буде з`ясовано) самочинно збудоване майно, отримує ще й додатковий обов`язок за рішенням суду здійснити його знесення, або таке знесення має здійснюватися за її рахунок. Однак зазначене не узгоджується із наведеними положеннями статті 376 ЦК України.

32. Відповідно до положень частини четвертої статті 376 ЦК України новий набувач майна не може вважатися особою, яка здійснила самочинне будівництво.

33. Крім того, згідно зі статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

34. Отже, згідно цієї норми обов`язок знести об`єкт самочинного будівництва не може бути покладено на набувача такого будівництва, оскільки такий обов`язок положеннями частини четвертої статті 376 ЦК України покладено саме на особу, яка здійснила самочинне будівництво.

38. Отже, до особи, яка набула нерухоме майно у особи, що здійснила самочинне будівництво, має бути заявлений негаторний позов - усунення перешкод у користуванні належним позивачу майном, зокрема, шляхом заявлення вимоги про повернення земельної ділянки, а знесення самочинного будівництва має бути покладено на особу, яка його здійснила, як це і передбачено положеннями частини четвертої статті 376 ЦК України.

40. Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновків, викладених у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02.06.2021 у справі № 509/11/17, від 30.09.2022 у справі № 201/2471/20, від 15.03.2023 у справі № 205/213/22, від 05.04.2023 у справі № 199/6251/18, від 31.05.2023 у справі № 201/4483/20, про те, що належним відповідачем за позовом власника землі про знесення об`єкта самочинного будівництва є останній набувач такого об`єкта, а не його забудовник.»

Як убачається з ухвали від 05.02.2025 у справі № 908/2388/21 Великою Палатою Верховного Суду прийняно до розгляду справу № 908/2388/21 за позовом заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя в інтересах держави в особі органу, який уповноважений від імені держави здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, Запорізької міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Комфі", Товариства з обмеженою відповідальністю "Арт 2005"; Приватного підприємства "Терра Віта V" про скасування рішень державного реєстратора, визнання недійсними договорів, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Арт 2005" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 09 квітня 2024 року, рішення від 30 листопада 2022 року та додаткове рішення від 12 січня 2023 року Господарського суду Запорізької області.

Приймаючи до розгляду справу № 908/2388/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відносини у справі № 908/2388/21 і справах № 509/11/17, № 201/2471/20, № 205/213/22, № 199/6251/18, № 201/4483/20 є подібними, а Касаційний господарський суд не погоджується з висновками Касаційного цивільного суду щодо застосування частини четверної статті 376 ЦК України, внаслідок чого вважає за необхідне відступити від цих висновків. Крім того, відсутні висновки щодо застосування цієї норми права, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати Верховного Суду.

Суд звертає увагу на те, що в даній справі позивач правовою підставою позову визначає саме здійснення Приватним акціонерним товариством «КОНЦЕРН «ФРЕШ АП» самочинного будівництва на земельній ділянці, яка не була для цього виділена, та яка перебуває в комунальній власності позивача, що є підставою для знесення цього об`єкта на підставі ч.4 ст.376 Цивільного кодексу України.

Призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, судам нижчих інстанцій результат вирішення конкретної судової справи.

Частиною 4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується з положеннями ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 228 Господарського процесуального кодексу України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

У цьому випадку, згідно з приписами п. 11 ч. 1 ст. 229 Господарського процесуального кодексу України, провадження у справі зупиняється до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Отже, враховуючи, що відповідач як на підставу позову посилається на положення ч.4 ст.376 Цивільного кодексу України, правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 908/2388/21 буде мати суттєве значення для правильного вирішення спору в цій справі.

Враховуючи наведені вище обставини справи, з метою забезпечення єдності судової практики, враховуючи підстави для передачі справи № 908/2388/21 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, суд вважає необхідним зупинити провадження в даній справі №910/8188/25 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 908/2388/21 та опублікування повного тексту постанови.

Керуючись статтями 2, 7, 227, 229, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Зупинити провадження в справі №910/8188/25 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №908/2388/21 та опублікування повного тексту постанови.

2. Зобов`язати учасників справи повідомити Господарський суд міста Києва про усунення обставин, що зумовили зупинення провадження в даній справі.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 253-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повна ухвала складена та підписана 31.07.2025.

Суддя Я.А. Карабань