ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року

м. Київ

cправа № 906/1318/19 (906/244/23)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Васьковського О. В. - головуючого, Огородніка К. М., Погребняка В. Я.

за участі секретаря судового засідання Аліференко Т. В.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду (головуючий - Миханюк М. В., судді; Тимошенко О. М., Крейбух О. Г.) від 18.02.2025

за позовом ОСОБА_1

до Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в сумі 461 168,40 грн.

у справі за заявами Виробничо-комерційної фірми "Урарту" та Приватного підприємства "Автомагістраль"

до Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

про визнання банкрутом.

Учасники справи:

представники позивача - ОСОБА_1 особисто, Ткачук Т. А., адвокат;

представник відповідача - Рикова Н. В., в порядку самопредставництва.

1. Короткий зміст вимог

1.1. 05.03.2020 Господарський суд Житомирської області ухвалив відкрити за заявами Виробничо-комерційної фірми "Урарту" та Приватного підприємства "Автомагістраль" провадження у справі про банкрутство Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі-Боржник) за правилами Кодексу України з питань банкрутства (далі - КУзПБ) тощо.

1.2. 14.02.2023 ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся із позовом до Боржника (Відповідач) про визнання незаконним та скасування наказу Боржника від 24.03.2022 № 11-к "Про звільнення" (далі - Наказ), поновлення Позивача на роботі на підприємстві Боржника на посаді заступника директора з економічних питань з 24.03.2022 та відновлення виконання додатково покладених обов`язків начальника філії "Зарічанська ДЕД" ДП "Житомирський облавтодор" та начальника філії "Житомирська ДЕД" ДП "Житомирський облавтодор", а також стягнення з Боржника середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.03.2022 в сумі 461 168 грн 40 коп.

1.3. Позов обґрунтований незаконністю та протиправністю дій Відповідача щодо звільнення Позивача і недопущення його до роботи на підставі нечинної заяви Позивача всупереч його волі, що порушують право на працю, оскільки Позивач фактично продовжував виконувати свої обов`язки до 01.04.2022 включно.

1.4. 20.02.2023 Позивач подав заяву про поновлення строку звернення за вирішенням трудового спору, визнавши поважними причини пропуску Позивачем такого строку.

1.5. Заява обґрунтована попереднім своєчасним зверненням Позивача до суду загальної юрисдикції з вимогами до Відповідача щодо вирішення відповідного трудового спору, однак закриттям відповідного провадження, ухвалу про що Позивач отримав 10.01.2023.

1.6. 30.11.2023 Відповідач подав заяву про застосування до спірних правовідносин позовної давності, обґрунтовуючи заяву спливом цього строку, а також обізнаністю Позивача, що подав заяву про звільнення за власним бажанням, та своєчасним повідомленням його Відповідачем про звільнення Позивача та дату звільнення.

1.7. 14.03.2024 Господарський суд Житомирської області ухвалив, зокрема, про затвердження плану санації Боржника, введення процедури санації Боржника та призначення керуючим санацією арбітражного керуючого Мельника М. А.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

2.1. 06.02.2024 Господарський суд Житомирської області вирішив: позов задовольнити, визнати незаконним та скасувати Наказ, поновити з 24.03.2022 Позивача на роботі на підприємстві Боржника на посаді заступника директора з економічних питань, поновити з 24.03.2022 виконання Позивачем додатково покладених обов`язків на посаді начальника філії "Житомирська ДЕД" у Дочірньому підприємстві "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", стягнути з Боржника на користь Позивача 461 167 грн 60 коп. середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.03.2022 до 09.02.2023, а також 6 917 грн 51 коп. судового збору.

2.2. Судове рішення мотивоване анулюванням Відповідачем 24.03.2022 трудового договору з Позивачем без необхідного волевиявлення Позивача як працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення, ураховуючи відсутність доказів добровільного волевиявлення Позивача на момент його звільнення 24.03.2022. Відхиляючи заяву Відповідача про застосування позовної давності через її сплив у спірних правовідносинах, суд зазначив про відсутність пропущення зазначеного строку при зверненні Позивача із вимогами до суду у спірних правовідносинах.

3. Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

3.1. В апеляційному суді справа переглядалась неодноразово.

20.11.2024 Верховний Суд за результатами розгляду касаційної скарги Позивача на постанову Північно-західного апеляційного господарського суд від 25.06.2024 (якою було скасовано рішення Господарського суду Житомирської області від 06.02.2024, а у задоволені позову відмовлено) постановив скасувати цю постанову апеляційного суду, а справу направити на новий розгляд до апеляційного суду.

3.2. При новому розгляді справи 18.02.2025 Північно-західний апеляційний господарський суд постановив скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 06.02.2024, а у задоволенні позову відмовити.

3.3. Судове рішення мотивоване законністю звільнення Відповідачем Позивача, однак з інших підстав та з іншим формулюванням причин звільнення, а саме на підставі пункту 2 статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), через вихід з відпустки по догляду за дитиною працівника, який займає єдину у штатному розписі посаду заступника директора з економічних питань. При цьому суд зауважив про недоведення доказами у справі продовження виконання Позивачем своїх повноважень на зазначеній посаді.

4. Встановлені судами обставини

4.1. Згідно з відомостями Статуту Відповідача повноваження щодо призначення/звільнення чи поновлення на посаді заступника директора з економічних питань належить до виключної компетенції Засновника - АТ "ДАК "Автомобільні дороги України" (розділи 7, 8 статуту).

4.2. ОСОБА_1 відповідно до наказу №15-к від 10.05.2019 був призначений на роботу начальника відділу матеріально-технічного постачання та проведення тендерних процедур на підприємстві Боржника.

4.3. Перед закінченням відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_2 подала до підприємства Відповідача заяву про надання їй відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до шестирічного віку.

Наказом № 24-в від 06.09.2021 ОСОБА_2 надано відпустку без збереження заробітної плати по догляду за дитиною з 06.09.2021 до 05.03.2022.

4.4. Відповідно до наказу Відповідача № 35-к від 29.11.2019 Позивача переведено тимчасово на посаду заступника директора з економічних питань на період відсутності основного працівника - ОСОБА_2 , яка перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

У наказі № 35-к від 29.11.2019 встановлено закінчення строку дії трудового договору, а саме здійснено прив`язку до настання події - виходу із відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника - ОСОБА_2 .

4.5. В подальшому на Позивача додатково були тимчасово покладені обов`язки начальника філії "Зарічанська ДЕД" ДП "Житомирський облавтодор" (наказ №2-к від 31.01.2020) та начальника філії "Житомирська ДЕД" ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" (наказ № 3-к від 26.01.2022), які Позивач тимчасово виконував станом на 24.03.2022.

4.6. 09.03.2022 згідно з наказом № 9-к (від цього ж числа) ОСОБА_2 - заступник директора з економічних питань, приступила до виконання своїх професійних обов`язків відповідно до заяви.

Наказом від 09.03.2022 № 6-в ОСОБА_2 - заступниці директора з економічних питань було надано відпустку без збереження заробітної плати за сімейними обставинами на 16 к.д з 09.03.2022 до 24.03.2022.

4.7. Згідно зі штатним розписом працівників апарату управління Відповідача, введеного з 01.10.2021, посада заступника директора з економічних питань одна.

4.8. Відповідач видав наказ № 10-к про виведення заступника директора з економічних питань ОСОБА_1 поза штат, тимчасово, з 09.03.2022 до 24.03.2022 (на період перебування ОСОБА_2 у відпустці без збереження заробітної плати).

4.9. Відповідач зазначив, що між т. в. о. директора підприємства Відповідача та Позивачем велися перемовини щодо переведення останнього на іншу вільну посаду на підприємстві, зважаючи на запроваджений воєнний стан в державі та недопущення залишення працівника без роботи у військовий час.

За вказаним переведенням Позивачу здійснювалось нарахування заробітної плати з посадовим окладом заступника директора з економічних питань, відповідно до кількості відпрацьованих днів.

Не досягши домовленостей з діючим на той час т. в. о. директора підприємства Відповідача стосовно бажаної вищої посади (як пояснила представник Відповідача), а саме першого заступника директора, 23.03.2022 Позивач подав заяву про звільнення за частиною третьою статті 38 КЗпП України з визначенням дати звільнення 24.03.2022 у зв`язку із систематичною невиплатою заробітної плати.

4.10. 24.03.2022 Позивач подав заяву від 23.03.2022 про звільнення із займаної посади з датою звільнення 24.03.2022 згідно з частиною третьою статті 38 КЗпП України у зв`язку із порушенням законодавства про працю, умов колективного та трудового договору - систематичною невиплатою заробітної плати.

На підставі даної заяви відповідно до наказу Відповідача № 11-к від 24.03.2022 Позивача звільнено з посади заступника директора з економічних питань з 24.03.2022 за власним бажанням, згідно з частиною третьою статті 38 КЗпП України.

4.11. Відповідно до акту про відмову від підпису від 24.03.2022, складеного фахівцем з кадрів ОСОБА_3 , в присутності т. в. о. директора підприємства ОСОБА_4 , головного енергетика ОСОБА_5 , з наказом про звільнення Позивача з посади заступника директора з економічних питань № 11-к від 24.03.2022 він був ознайомлений усно та від підпису в наказі та отримання його копії відмовився. Цей акт складений ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , у якому також вказано, що при звільненні 24.03.2022 Позивача йому запропонували посади начальника філій "Житомирська ДЕД" та "Зарічанська ДЕД", від запропонованих позицій він відмовився.

Аналогічні акти складено про відмову Позивача від отримання довідки про нараховані та отримані суми при звільненні (заборгованість), а також про відмову Позивача від запропонованих вільних посад на підприємстві.

Згідно з копією акту про відмову від отримання довідки про виплати від 24.03.2022, складеної ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , 24.03.2022 при звільненні Позивачу надавалася довідка про нараховані та отримані суми при звільненні (заборгованість), від отримання якої він відмовився.

Відповідно до опису вкладення у цінний лист, накладної та копії фіскального чеку від 05.04.2022 Позивачу відправлені копії наказу від 24.03.2022 № 11-к та супровідного листа від 05.04.2022 № 48, який був отриманий Позивачем відповідно до відстеження поштового відправлення 01.08.2022.

4.12. 24.03.2022 Позивач подав заяву про відкликання заяви про звільнення, датовану 24.03.2022, яку 24.03.2022 прийнято згідно з відміткою дати та підпису фахівцем з кадрів ОСОБА_3 , яка надавала послуги з ведення кадрового та військового обліку підприємства Боржника відповідно до договору про надання послуг від 01.01.2022 на період з 01.01.2022 до 31.03.2022.

4.13. Позивач надалі повідомив, що його не допускали до роботи та виконання своїх повноважень на посаді заступника директора з економічних питань підприємства Відповідача та інших повноважень після 24.03.2022.

Позивач зазначив, що він фактично він продовжував виконувати свої обов`язки до 01.04.2022 включно, на підтвердження чого він надав до матеріалів справи копії наступних документів: службової записки заступника директора з економічних питань ОСОБА_1 від 24.03.2022, роздруківки з електронної пошти про направлення заяви, службової записки про доповнення від 01.04.2022 т.в.о. заступника директора з економічних питань ОСОБА_1 , роздруківки з електронної пошти про направлення, листування з юридичними особами заступника директора з економічних питань ОСОБА_1 за період з 26.03.2022 до 30.03.2022, трудової книжки ОСОБА_9 , трудової книжки ОСОБА_10 , наказів про звільнення від 31.03.2022, підписаних т.в.о начальника філії "Житомирська ДЕД" ОСОБА_1 , заяви про звільнення від 29.03.2022.

4.14. Позивач подав та долучив до матеріалів справи копію звернення за вих. № 1/29 від 29.03.2022, адресоване Пулинському РЕМ ТОВ "ЖОЕК" про тимчасове відключення від електромережі території ДРП в смт Пулини, вул. Пушкіна, 5 .

Відповідно до Книги реєстрації вихідних документів за 2019-2020 роки, за 2021-2022 роки вихідний № 1/29 за 29.03.2022 відсутній.

Відповідач зазначив, що до посадових обов`язків заступника директора з економічних питань не належить вирішення питань стосовно електропостачання, ці питання належать до компетенції головного інженера чи головного енергетика підприємства.

Станом на 29.03.2022 посада головного енергетика підприємства не була вакантною.

4.15. Направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд у постанові від 20.11.2024 вказав наступне.

"Місцевий господарський суд критично поставився до тверджень Позивача, що подані докази свідчать про продовження виконання ним своїх повноважень після 24.03.2023 по 01.04.2022 включно, не навівши мотивів про це та не надавши оцінку вказаним доказам.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в апеляційному порядку, на наведене уваги не звернув, не зважаючи на законодавчо закріплений в статті 86 ГПК України обов`язок суду оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вказані доводи позивача та докази, надані на їх підтвердження, які, на думку Позивача, свідчать про продовження виконання своїх повноважень після 24.03.2022, а відтак й про відсутність підстав для його звільнення за частиною другою статті 36 КЗпП України 24.03.2022, взагалі залишив поза увагою.

Надаючи оцінку законності звільнення позивача з роботи, апеляційний суд виснував, що Позивач підлягав звільненню, однак не згідно статті 38 КзПП України, а на підставі пункту 2 статті 36 КзПП України.

Разом з тим, апеляційний суд належним чином не з`ясував на підставі змісту наказу про призначення Позивача, чи визначали сторони настання події (обставини), з якою пов`язано закінчення строку дії трудового договору згідно з наказом, чи була визначена вона конкретною датою; чи визначились сторони у передбачений умовами договору термін з припиненням чи продовженням трудових відносин; чи повідомив Відповідач Позивача в цей термін про своє небажання продовжувати дію договору, а також, чи мало місце фактичне продовження трудових відносин між Позивачем та Відповідачем з огляду на надані Позивачем документи.

Апеляційний суд не звернув увагу та не перевірив доводи Позивача про відсутність в матеріалах справи, крім письмових пояснень ОСОБА_3 , доказів про надсилання Позивачу наказів та актів, датованих 24.03.2022, тому він продовжував виконувати свої посадові обов`язки до 01.04.2022.

Водночас, встановлення цих обставин, зокрема фактичного виконання Позивачем своїх посадових обов`язків після 24.03.2022, має значення для вирішення питання наявності/відсутності правової підстави для звільнення Позивача згідно з пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України саме 24.03.2022.

Крім того, результати встановлення факту виконання Позивачем своїх посадових обов`язків після 24.03.2022, з огляду на надані Позивачем копії документів, зокрема, накази від 31.03.2022 за підписом ОСОБА_1 про звільнення працівників підприємства Відповідача, безпосередньо стосуються трудових прав цих працівників, що також залишилось поза увагою суду апеляційної інстанції."

4.16. ОСОБА_3 у нотаріально засвідченій заяві виклала послідовність подій 24.03.2022: свідок ОСОБА_3 вказала, що після того, як Позивач з діючим на той час т. в. о. директора Відповідача не дійшли згоди стосовно подальшого працевлаштування Позивача, вона пішла готувати наказ про звільнення останнього, після чого, близько 10:00 год ранку зробила спробу ознайомити Позивача з наказом про звільнення, на що той відмовився, а ОСОБА_3 відразу склала акт про відмову від підпису та підписала у вищевказаних осіб. Далі, близько 16 год 00 хвилин до ОСОБА_3 зайшов Позивач із заявою про відкликання своєї заяви про звільнення, з проханням поставити дату та підпис про її прийняття, що ОСОБА_3 і зробила.

4.17. Позивач долучив до матеріалів справи копії заяв працівників філії "Житомирська ДЕД" ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 про звільнення, копії наказів про їх звільнення, а також копії трудових книжок працівників філії із занесенням запису про звільнення з філії "Житомирська ДЕД".

4.18. Відповідно до нотаріально посвідченої заяви свідка ОСОБА_16 , яка виконує обов`язки завідувача канцелярією філії, Позивач разом зі своєю дружиною ОСОБА_9 , яка виконувача функціональні обов`язки провідного інспектора з кадрів філії безоплатно, ввівши працівників філії в оману, змусили написати заяви про звільнення. Зазначила, що вона не підписувала заяву на звільнення та продовжувала виконувати свої функціональні обов`язки. Пізніше їй стало відомо зі слів працівників, що ОСОБА_9 зателефонувала всім працівникам і повідомила про необхідність звільнення, оскільки звільнився Позивач. Зазначає, що особисто вона дізналася про те, що Позивач звільнився із займаних посад на початку квітня 2022 року. Пізніше всі незаконні накази на звільнення працівників були анульовані.

4.19. В матеріалах справи міститься копія наказу № 19-к від 31.03.2022 про визнання недійсними та скасування наказів по філії "Житомирська ДЕД" у зв`язку із звільненням тимчасового виконуючого обов`язки начальника філії ОСОБА_1 24.03.2022 (наказ про звільнення №11-к від 24.03.2022) та відповідно втратою ним повноважень та права підпису документів з 25.03.2022, та згідно з наказом "Про тимчасове виконання обов`язків філії начальника "Житомирська ДЕД" (наказ №23-к від 24.03.2022).

4.20. Згідно із наказом від 24.03.2022 №13-к у зв`язку із звільненням Позивача відповідно до наказу 11-к від 24.03.2022, який тимчасово виконував обов`язки начальника філій "Зарічанська ДЕД" та "Житомирська ДЕД", з 25.03.2022 тимчасове виконання обов`язків начальника філій "Зарічанська ДЕД" та "Житомирська ДЕД" покладено на головного енергетика підприємства Відповідача ОСОБА_17 з правом підпису всіх кадрових, фінансових, банківських платіжних документів та документів по загальній діяльності філій, прийнято печатки філій "Зарічанська ДЕД" та "Житомирська ДЕД" згідно з журналами обліку печаток та штампів.

4.21. До матеріалів справи долучений лист від командира ВЧ НОМЕР_1 (про надання дозволу на використання території за адресою: АДРЕСА_2 ), однак лист не має ні вхідної, ні вихідної дати.

Вказаний лист від командира ВЧ НОМЕР_1 адресувався Позивачу, як т.в.о. начальника філії "Житомирська ДЕД", а не заступнику директора з економічних питань, а також накази про звільнення з роботи, також підписувалися Позивачем, як т.в.о. начальника філії "Житомирська ДЕД", а не заступником директора з економічних питань.

4.22. Відповідно до Безкоштовного запиту з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про відокремлений підрозділ юридичної особи, а саме філію "Житомирська ДЕД" відомості про керівника відокремленого підрозділу, тобто наступного начальника філії до реєстру були внесені 04.04.2022.

До матеріалів справи Позивач долучив копію наказу № 12-к від 24.03.2022 про передачу печатки, на якому Позивач проставив дату та підпис про передачу печатки 31.03.2022. Однак Позивач у своїй позовній заяві вказує про недопуск його Відповідачем до роботи.

4.23. Відповідач до матеріалів справи долучив копію наказу № 13-к від 28.09.2021 про прийняття на роботу ОСОБА_9 начальником виробничо-технічного відділу з покладенням виконання функціональних обов`язків провідного інспектора з кадрів безоплатно, а також копію наказу № 27-к від 04.04.2022 про виконання функціональних обов`язків начальника філії "Житомирська ДЕД" з 04.04.2022 ОСОБА_19.

4.24. Позивач своєю службовою запискою на директора підприємства Відповідача рекомендував перевести іншого працівника, провідного інженера відділу матеріально-технічного постачання та проведення тендерних процедур ОСОБА_18 на своє основне місце роботи - начальника відділу матеріально-технічного постачання та проведення тендерних процедур, чим позбавив себе основного місця роботи. Відповідний наказ по підприємству винесено 02.08.2021 за № 15-к.

5. Короткий зміст вимог касаційної скарги

5.1. 09.05.2025 Позивач подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.02.2025, а рішення Господарського суду Житомирської області від 06.02.2024 - залишити без змін.

6. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

6.1. Згідно з аргументами в касаційній скарзі підставою для касаційного оскарження постанови апеляційного суду у цій справі є положення пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки є необхідність відступлення від висновку щодо застосування пункту 2 статті 36 та частини третьої статті 38 КзПП України у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 08.09.2021 у справі у справі № 136/2125/19 (провадження № 61-515св21), від17.02.2022 у справі № 643/18277/20, від 20.01.2023 у справі № 490/624/22, та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові з огляду на те, що, існували особливі обставини, за яких Позивача було звільнено з посади, а саме під час повномасштабного вторгнення в Україну російської федерації та переведення працівників Боржника на дистанційний режим роботи, за відсутності наказу про звільнення Позивача у зв`язку із закінченням строкового трудового договору, оскільки такий наказ міг бути в період з 07.03.2022 у зв`язку із виходом на роботу основного працівника, а не з 24.03.2022, у зв`язку з перемовинами Позивача та тимчасово виконуючим обов`язки директора Боржника ОСОБА_4 стосовно переведення Позивача на іншу посаду, зважаючи на складний період та недопущення залишення працівника без роботи у військовий час та враховуючи докази у справі на підтвердження продовження виконання Позивачем своїх повноважень після 24.03.2022, а відтак й про відсутність підстав для звільнення Позивача 24.03.2022 за частиною другою статті 36 КЗпП України.

7. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

7.1. Відповідач у відзиві на касаційну скаргу заперечує вимоги та обґрунтування, наведені в касаційній скарзі, з підстав, які загалом аналогічні мотивам в оскаржуваний постанові, наголошуючи на тому, що:

- Позивач помилково ототожнює відступ від правової позиції Верховного Суду з нерелевантністю наведеної судової практики;

- Позивач помиляється у дійсних обставинах, що мають місце у спірних правовідносинах, що мають місце;

- поновлення працівника на роботі після закінчення строку, на який його було призначено, не допускається.

8. Позиція Верховного Суду та висновки щодо застосування норм права

Щодо припинення трудового договору у разі закінчення встановленого законом строку

8.1. Предметом розгляду у цій справі став заявлений у межах справи про банкрутство трудовий спір: про незаконність Наказу про звільнення Позивача на підставі статті 38 КЗпП України (з ініціативи працівника), про поновлення Позивача на роботі на підприємстві Відповідача та стягнення з Відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу Позивача.

У зв`язку з цим Суд звертається до правового регулювання правил, умов та підстав припинення трудових правовідносин.

8.2. Основоположні засади реалізації права на працю визначені положеннями статті 43 Конституції України, якою закріплено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

8.3. Статтею 36 КЗпП України визначений перелік підстав припинення трудового договору.

Ці підстави передбачають можливість припинення трудового договору за угодою обох сторін трудових правовідносин, за ініціативою працівника, работодавця та третьої сторони (профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу), а також у разі настання визначених законом обставин.

Кожна із визначених законом підстав припинення трудового договору має свої особливості та порядок її застосування, зокрема, в залежності від умов, підстав виникнення трудових правовідносин, роботи, яку виконує працівник, посаду, на яку його призначено тощо.

8.4. Відтак, вирішуючи трудовий спір з приводу незаконного звільнення з роботи, суд має визначити правовий статус працівника у трудових правовідносинах, характер таких правовідносин з работодавцем, що виникли, зокрема у зв`язку з призначенням працівника на певну посаду, вид трудового договору.

8.5. Умови та порядок для розірвання трудового договору з ініціативи працівника регламентовані приписами статей 38, 39 КЗпП України.

Саме з посиланням на положення частини третьої статті 38 цього Кодексу були сформульовані підстави для звільнення Позивача з підприємства Відповідача в оскаржуваному Позивачем Наказі (пункт 4.10).

Згідно з приписами частини третьої статті 38 КЗпП України (в редакції цієї частини статті, чинній на момент подання Позивачем заяви від 23.03.2022 про звільнення, пункт 4.10) працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

8.6. Поряд з цим однією із обставин, за яких припиняється трудовий договір, є закінчення встановленого законом строку (пункти 2 і 3 статті 23 КЗпП України), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення (пункт 2 статті 36 КЗпП України).

За приписами пунктів 2, 3 статті 23 цього Кодексу трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; та таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Тобто, якщо ці строки закінчуються, настають підстави для припинення трудового договору з працівником, передбачені пунктом 2 статті 36 КЗпП України, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки у зв`язку з вагітністю, пологами і доглядом за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи у зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт)).

Строк, на який працівник наймається на роботу, зазначається у наказі про прийняття на роботу (призначення на посаду). Саме формулювання змісту наказу про прийняття на роботу працівника чи про призначення, наприклад, керівника (в. о. керівника) зазначається у письмовій формі домовленості сторін трудового договору.

8.7. Щодо застосування наведених положень статті 23 та пункту 2 статті 36 КЗпП України Суд звертається, зокрема, до правової позиції Верховного Суду, сформульованої в постанові від 25.06.2025 у справі № 202/7282/23 (провадження № 61-13930св24) з посиланням на висновки у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.12.2018 у справі №757/26016/17-ц, (провадження №61-15241св18), відповідно до яких:

"Згідно із статтею 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Порядок оформлення трудових відносин за строковим трудовим договором такий же, як і за безстроковим, але при цьому факт укладання трудового договору на певний строк чи на час виконання певної роботи повинен бути відображений, зокрема у наказі чи розпорядженні роботодавця, яким оформляється цей трудовий договір. Підставами припинення трудового договору є: закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення (пункт 2 частини першої статті 36 КЗпП України). Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договору. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частиною першою статті 36 КЗпП України".

Аналогічні висновки містить також постанова Верховного Суду від 14.05.2025 у справі № 752/1524/22 (провадження № 61-445 св 25), в якій касаційний суд щодо застосування положень статті 23 та пункту 2 статті 36 КЗпП України як при укладенні трудового договору, так і при його припиненні, зазначив, що:

"Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає окремої заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли особисто складав та підписував заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений.

Чинним трудовим законодавством України не передбачено обов`язку власника повідомляти працівника про закінчення дії строкового трудового контракту".

8.8. Крім викладеного, щодо визначення належної підстави для звільнення та наслідків зазначення неналежної підстави для звільнення Суд зазначає, що згідно з приписами частини третьої статті 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

8.9. Враховуючи викладене та встановлені судами обставини:

- тимчасового переведення Позивача на посаду заступника директора з економічних питань на період відсутності основного працівника - ОСОБА_2 , яка перебувала у відпустці по догляду за дитиною (пункти 4.3, 4.4);

- наявності у штатному розписі працівників апарату управління Відповідача, введеного з 01.10.2021, єдиної посади заступника директора з економічних питань (пункт 4.7);

- початок виконання своїх професійних обов`язків ОСОБА_2 як заступником директора з економічних питань з 09.03.2022 відповідно до власної заяви та відповідного наказу Відповідача (пункт 4.6);

- надання ОСОБА_2 як заступниці директора з економічних питань відпустки без збереження заробітної плати за сімейними обставинами на 16 календарних днів з 09.03.2022 до 24.03.2022 (пункт 4.6);

- виведення у зв`язку з наведеними обставинами Позивача як заступника директора з економічних питань поза штат тимчасово з 09.03.2022 до 24.03.2022 (на період перебування ОСОБА_2 у відпустці без збереження заробітної плати) з нарахуванням Позивачу за цей період заробітної плати з посадовим окладом заступника директора з економічних питань відповідно до кількості відпрацьованих днів (пункт 4.8);

- здійснення між т. в. о. директора підприємства Відповідача та Позивачем перемовин щодо переведення Позивача на іншу вільну посаду на підприємстві, зважаючи на запроваджений воєнний стан в державі та недопущення залишення працівника без роботи у військовий час, однак не досягнення відповідної домовленості між сторонами (пункти 4.9, 4.11);

Суд доходить висновку про відсутність заперечень з боку Позивача як щодо тимчасового переведення його на відповідну посаду, так і щодо підстав такого переведення, а відповідно і обізнаність Позивача як про строковість відповідних трудових правовідносин Позивача з Відповідачем на посаді заступника директора з економічних питань, так і про момент та умови закінчення цих правовідносин. У зв`язку з чим Суд погоджується з висновками апеляційного суду про обґрунтованість звільнення Позивача з посади заступника директора з економічних питань з необхідністю формулювання іншої ніж зазначена в Наказі підстави для звільнення, а саме на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України, оскільки закінчився строк, на який Позивача було призначено на єдину на підприємстві Відповідача посаду директора з економічних питань, а саме закінчився строк перебування основного працівника, ОСОБА_2 , у відпустці по догляду за дитиною.

8.10. Дійшовши зазначених висновків, Суд відхиляє аргументи Позивача про відсутність підстав для його звільнення за пунктом 2 статті 36 КЗпП України (пункт 6.1) з посиланням скаржника на відсутність наказу про звільнення Позивача у зв`язку із закінченням строкового трудового договору та можливість видачі такого наказу лише у період з 07.03.2022 у зв`язку із виходом на роботу основного працівника, а не з 24.03.2022, у зв`язку з чим Суд також зазначає про таке.

Встановлені судами обставини виходу основного працівника ОСОБА_2 з відпустки по догляду за дитиною та початок виконання цим працівником з 09.03.2022 своїх професійних обов`язків, а також зумовлене такими обставинами виведення Позивача як заступника директора з економічних питань поза штат тимчасово з 09.03.2022 до 24.03.2022 (на період перебування ОСОБА_2 у відпустці без збереження заробітної плати), з подальшими перемовинами між працівником та роботодавцем до 24.03.2022 стосовно переведення Позивача на іншу вільну посаду на підприємстві Відповідача, від чого Позивач відмовився (пункт 4.11), виключають звільнення Позивача зі стверджуваної скаржником дати 07.03.2022.

8.11. Також суд відхиляє як неналежні аргументи скаржника про неврахування судами особливих обставин, за яких Позивача було звільнено з посади, а саме під час повномасштабного вторгнення в Україну російської федерації та переведення працівників Боржника на дистанційний режим роботи, оскільки і апеляційний суд, і Відповідач як роботодавець врахували такі обставини, виходячи з підстав, за яких Позивача було тимчасово виведено поза штат та за яких роботодавець проводив з Позивачем перемовини щодо переведення останнього на іншу вільну посаду на підприємстві Відповідача (пункт 4.9).

8.12. Таким чином, за висновку про належну підставу для звільнення Позивача, що визначена пунктом 2 статті 36 КЗпП України, Суд погоджується з висновками апеляційного суду про необґрунтованість формулювання в Наказі такої підстави для звільнення Позивача, яка передбачена частиною третьою статті 38 КЗпП України, а саме за власним бажанням Позивача на підставі його заяви, яка однак була ним відкликана (пункти 4.10, 4.12).

А тому Суд погоджується з аргументами скаржника в тій частині, в якій він вказує на незаконність такої підстави для звільнення Позивача за Наказом, яка передбачена частиною третьою статті 38 КЗпП України (пункт 6.1),

8.13. Водночас, оскільки неправильне формулювання в Наказі підстави для звільнення не є підставою для поновлення Позивача на роботі (частина третя статті 235 КЗпП України), відсутні підстави для скасування оспорюваного Наказу, оскільки звільнення Позивача за цим Наказом є законним з урахуванням формулювання в Наказі іншої підстави для звільнення - пункт 2 статті 36 КЗпП України, а також відсутні підстави для задоволення похідних вимог Позивача - про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

За наведених висновків Суд погоджується з аналогічними висновками апеляційного суду в оскаржуваній постанові, якою правомірно та обґрунтовано скасовано протилежне рішення місцевого суду.

8.14. Таким чином доводи скаржника про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови про відмову у задоволенні позовних вимог про скасування Наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та доводи скаржника про залишення в силі скасованого постановою апеляційного суду рішення суду першої інстанції не знайшли свого правого та матеріального підтвердження, не ґрунтуються на нормі закону та не відповідають обставинам справи, а тому відповідні вимоги не підлягають задоволенню. Отже висновки суду в оскаржуваній постанові зроблені відповідно до норм законодавства, з урахуванням згідно зі статтею 316 ГПК України вказівок суду касаційної інстанції у цій справі, наведених в постанові Верховного Суду від 20.11.2024 у цій справі (пункт 4.15), а також відповідно до встановлених на підставі доказів у справі обставин справи.

8.15. У зв`язку з викладеним та з урахуванням положень пункту 1 частини першої статті 308 та статті 309 ГПК України оскаржувана постанова апеляційного суду підлягає залишенню без змін як законна та обґрунтована.

8.16. Дійшовши висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги та залишення без змін оскаржуваної постанови, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.02.2025 у справі № 906/1318/19 (906/244/23) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. В. Васьковський

Судді К. М. Огороднік

В. Я. Погребняк