РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.07.2025Справа № 910/5310/25

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Управління житлово-комунального господарства Подільської районної в місті Києві державної адміністрації (04071, місто Київ, ВУЛИЦЯ КОСТЯНТИНІВСЬКА, будинок 22/17)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕП-КЕПІТАЛ" (02099, місто Київ, вул. Ялтинська, будинок 5 Б)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Північний офіс Держаудитслужби.

про стягнення 198 417,20 грн.

Без повідомлення (виклику) представників учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Управління житлово-комунального господарства Подільської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕП-КЕПІТАЛ" (далі - відповідач) про стягнення 198 417,20 грн, у зв`язку із завищенням обсягів та вартості виконання робіт згідно актом ревізії від 07.01.2025 № 262611-30/11.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.05.2025 позовну заяву Управління житлово-комунального господарства Подільської районної в місті Києві державної адміністрації залишено без руху.

12.05.2025 через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява про залишення позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2025 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у порядку статті 50 ГПК України залучено до участі у справі в процесуальному статусі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Північний офіс Держаудитслужби.

19.05.2025 через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшли заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕП-КЕПІТАЛ" про розгляд справи у загальному позовному провадженні.

02.06.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позову, в якому останній просив суд відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог, з огляду на наступне:

- після завершення виконання робіт, які передбачені Договором підряду № 135, сторонами підписано акт приймання будівельних робіт (форми КБ-2в) та довідка про вартість виконаних робіт та витрати (КБ-3) без заперечень та зауважень, у зв`язку із цим відповідач у повному обсязі виконя умови вищевказаного правочину;

- відповідач отримав грошові кошти від позивача на підставі Договору підряду № 135 та акту приймання будівельних робіт;

- акт ревізії фінансово-господарської діяльності не може розглядатись, як підстава виникнення господарсько-правових зобов`язань відповідача щодо повернення коштів, які сплачені позивачем.

02.06.2025 відповідач долучив до відзиву клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи.

Розглянувши клопотання відповідача про судової будівельно-технічної у справі, суд відмовляє в його задоволенні, з огляду на наступне.

За приписами ст. 1 Закону України «Про судову експертизу», судовою експертизою є дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Частиною першою ст. 99 ГПК України передбачено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи (частина друга та третя п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи»).

За змістом ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 14 ГПК України).

Слід зауважити, що висновок судового експерта для господарського суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється господарським судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу (ст. 104 ГПК України).

Крім того, частиною третьою 3 ст. 98 ГПК України, передбачено, що висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Частиною першою ст. 101 ГПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Тобто, ГПК України на учасників процесу покладається обов`язок спочатку самостійно вжити заходи для надання експертного висновку і лише у разі відсутності такої можливості, що також має бути підтверджено відповідними доказами, сторона звертається з клопотанням про призначення експертизи до суду.

Проте, доказів самостійного вжиття відповідачем заходів для надання експертного висновку в матеріалах справи відсутні.

03.06.2025 через систему «Електронний суд» від представника третьої особи надійшли письмові пояснення.

04.06.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просив суд відхилити відзив відповідача, як необґрунтований і такий, що не спростовує позовні вимог; прийняти до матеріалів справи висновок судової економічної експертизи №СЕ-19/111-24/44533-ЕК від 26.09.2024, яка проведена у межах кримінального провадження № 0000345; позивач надав належні та допустимі докази, які підтверджують факт безпідставного набуття бюджетних коштів ТОВ "ТЕП-КЕПІТАЛ".

10.06.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач вказав, що скан-копію експертного висновку не засвідчена належним чином, відповідач не є стороною у зазначеному кримінальному провадженні,та не має доступу до матеріалів справи, не може перевірити обставини та обсяг досліджень, на яких ґрунтується висновок експерта; на переконання відповідача, підстави для повернення грошових коштів на підставі 1212 ЦК України відсутні; акт ревізії не є належним та допустимим доказом в розумінні ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України в підтвердження встановлення контролюючим органом факту незаконного одержання відповідачем коштів за бюджетною програмою, відповідно не є доказом виникнення у відповідача грошового зобов`язання щодо повернення спірної суми коштів.

Крім того, відповідач подав клопотання про зупинення провадження у справі № 910/5310/25 до набрання законної сили рішення (або завершення досудового розслідування) у кримінальному провадженні № 0000345.

Частиною п`ятої частини першої статті 227 ГПК України передбачено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 5 частини першої статті 227 цього Кодексу, - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

У разі зупинення провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України за вимогами статей 238 та 282 цього Кодексу у мотивувальній частині судового рішення повинно бути зазначено, зокрема, обґрунтування висновків, яких дійшов суд при ухваленні такого судового рішення (подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 08.07.2019 у справі №904/4233/18).

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження в якій зупинено. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Під неможливістю розгляду зазначеної справи слід розуміти неможливість для цього господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи цьому господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Пов`язаною із цією справою є така інша справа, в якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання та оцінку доказів у цій справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини четверта та шоста статті 75 ГПК України).

Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясовувати: 1) як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; 2) чим обумовлюється неможливість розгляду справи (подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 у справі №922/1962/17 та від 17.12.2019 у справі №917/131/19).

Необґрунтоване зупинення провадження у даній справі призводить до затягування строків розгляду справи і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

Суд враховує, що за змістом ч.6 ст.75 Господарського процесуального кодексу України для господарського суду є обов`язковим обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої він ухвалений, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Факт відкриття досудового розслідування без наявності доказів повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувального акту та доказів розгляду справи в порядку кримінального судочинства не свідчить про наявність об`єктивної неможливості вирішити дану господарську справу по суті.

Судом встановлено, що відповідачем не наведено достатніх обґрунтувань, на підставі яких він дійшов висновку про об`єктивну неможливість розгляду цієї справи до розгляду кримінальної справи, неможливість судом встановити та оцінити певні конкретні обставини (факти), що мають суттєве значення для вирішення цього спору на підставі наявних в матеріалах справи доказів, неможливість здійснення судом перевірки законності та обґрунтованості таких доказів та викладених у них висновків.

З огляду на вищенаведене, суд не вбачає правових підстав для задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження у справі № 910/5310/25 до набрання законної сили рішення (або завершення досудового розслідування) у кримінальному провадженні № 0000345.

13.06.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про подання письмового доказу - висновку судового експерта.

17.06.2025 засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» до відділу діловодства суду від представника позивача надійшла копія висновку експерта №СЕ-19/111-24/44533-ЕК від 26.09.2024.

Згідно частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до частини 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

При розгляді справи судом враховано частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка визначає право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

17.11.2023 між Управлінням житлово-комунального господарства Подільської районної в місті Києві державної адміністрації (далі-замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕП-КЕПІТАЛ" (далі-підрядник) укладено договір підряду № 135, за умовами якого замовник доручає, а підрядник забезпечує в межах кошторисної документації та умов Договору на виконання робіт з капітального ремонту підвальних приміщень для використання під найпростіші укриття за адресою: Капітальний ремонт підвальних приміщень для використання під найпростіші укриття у житловому будинку у Подільському районі міста Києва, ДСТУ Б Д. 1.1-1:2013 (далі будівельні роботи).

Відповідно до п. 1.2.-1.3 Договору, виконання будівельних робіт здійснюється Підрядником за адресою Замовника: м. Київ, вулиця Виговського, 20-А. Виконання будівельних робіт здійснюється підрядником відповідно до Календарного графіку (Додаток № 4) та затвердженої проектно-кошторисної документації, у кількості та за цінами, що визначені Протоколом узгодження цін на матеріальні ресурси (Додаток № 5), у відповідності зі Зведеним кошторисним розрахунком вартості будівництва (Додаток № 6) та Договірною ціною (Додаток № 2), а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані будівельні роботи. Фінансування здійснюється у відповідності до Плану фінансування будівельних робіт на 2023 рік (Додаток № 7).

Сторони п.2.1. Договору погодили, що строки виконання робіт за цим Договором визначені календарним графіком виконання робіт (додаток №4) та встановлюються: « 17» 11 2023 року по 31 грудня 2023 року.

Пунктом 2.5. Договору передбачено, що датою закінчення робіт за Договором вважається дата їх прийняття Замовником що засвідчується підписанням довідки про вартість виконаних робіт (форма КБ-3) та актів приймання виконаних робіт (форма КБ-2в).

Відповідно до п. 3.1 правочину, ціна цього Договору є твердою та відповідно до Договірної ціни (Додаток № 2) та Протоколу узгодження цін на матеріальні ресурси (Додаток № 5) складає 1 947 435 грн. 00 коп. (один мільйон дев?ятсот сорок сім тисяч чотириста тридцять п?ять грн.00 коп.), в тому числі ПДВ 20% 324 572 грн. 50 коп.

Згідно п.3.2. Договору, ціна правочину не може змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань Сторонами у повному обсязі, крім випадків :

зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків Замовника: покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної у п. 3.1. Договору;

Підрядник зобов`язаний протягом 3 робочих днів у письмовій формі повідомити Замовника про обставини, що призвели до виникнення необхідності виконання таких робіт, та надати Замовнику пропозиції з відповідними розрахунками та актами прихованих робіт.

Замовник протягом 1 робочого дня розглядає зазначені позиції, приймає рішення та повідомляє про нього підрядника.

Сторони п.9.1.-9.2 Договору погодили, що фінансування будівельних робіт здійснюється за рахунок бюджетних коштів. Розрахунки за отримані товари, роботи і послуги здійснюються відповідно до статті 48 Бюджетного кодексу України.

Зобов`язання Сторін щодо фінансування будівельних робіт визначаються положенням цього Договору та узгодженого Сторонами Плану фінансування будівельних робіт на 2023 рік (Додаток № 7). Замовник передбачає проведення розрахунків за виконані роботи з відстрочкою платежу до 6 місяців після завершення військового стану в Україні (п. 9.4-9.5 Договору).

Відповідно по п. 10.1. Договору, розрахунки здійснюються Замовником в безготівковому порядку, на підставі підписаного акту приймання виконаних будівельних робіт та довідки про вартість виконаних будівельних робіт.

Згідно п. 11.4 Договору, передача виконаних робіт (об?єкта будівництва) підрядником і приймання їх Замовником оформлюється актом про виконані роботи.

Якщо нормативними актами та договором підряду передбачено проведення попередніх випробувань закінчених робіт (об?єкта будівництва) або таке випробування викликане характером цих робіт, їх приймання-передача проводиться у разі позитивного результату попереднього випробування.

Підписання акта приймання-передачі є підставою для проведення остаточних розрахунків між сторонами (п. 11.9 Договору).

Договір набирає чинності з дня підписання його Сторонами і діє до 31 грудня 2023 року, але в будь-якому разі до повного виконання Сторонами зобов`язань за цим Договором (п. 17.1 Договору).

Сторонами погоджено та підписано додатки № 1 - Дефектний акт; Договірна ціна; № 3 - Локальний кошторис; № 4 - Календарний графік; № 5 - Перелік основних матеріальних ресурсів; № 6 - Зведений кошторис розрахунок вартості будівництва; № 7 - План фінансування будівельних робіт на 2023 рік; № 8 - Підсумкова відомість ресурсів.

Як підтверджується експертним звітом, кошторисна частина договору підряду № 135 від 17.10.2023 пройшла експертизу та отримали позитивні висновки ТОВ «УК Експертиза».

27.11.2023 сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору підряду № 135, відповідно до позитивної експертної оцінки кошторисної документації сторони дійшли згоди зменшити суму Договору на 322 грн. 74 коп. з урахуванням ПДВ, та домовились викласти п. 3.1 Договору в новій редакції:

« 3.1. Ціна цього Договору є твердою та відповідно до Договірної ціни (Додаток № 2) та Протоколу узгодження цін на матеріальні ресурси (Додаток № 5) складає 1 947 112,26 (один мільйон дев`ятсот сорок сім тисяч сто дванадцять грп.26 коп.), в тому числі ПДВ 20% - 324 518 грн. 71 коп.»

2.У зв`язку зі зміною ціни Договору, Сторони дійшли згоди щодо внесення змін до Договору та додатків до Договору, а саме Додаток № 1 - Дефектний акт; Додаток № 2 - Договірна ціна; Додаток № 3 - Локальний кошторис, Додаток № 6 - Зведений кошторис розрахунок вартості будівництва, Додаток № 7 - План фінансування будівельних робіт на 2023 рік, Додаток № 8 - Підсумкова відомість ресурсів викласти в новій редакції, що додаються.

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами за договором підряду № 135 від 17.10.2023 підписано акт приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2023 року.

Разом із цим, державною аудиторською службою України проведено ревізію окремих

питань фінансово-господарської діяльності Управління житлово-комунального господарства Подільської районної в місті Києві державної адміністрації за період 01.01.2020 по 30.09.2024, під час якої виявлено, що при проведенні ремонтних робіт в приміщеннях позивача ТОВ "ТЕП-КЕПІТАЛ" допущені порушення, які зазначені у Акті ревізії фінансово-господарської діяльності від 07.01.2025 № 262611-30/11.

Так, в акті ревізії установлено, що Товариством при виконанні умов договору від 17.11.2023 №135 в порушення вимог Розділу І, п 6.2, п. 6.16 розділу VI Настанова № 281 та вимог Таблиці 5 Ресурсні елементні кошторисні норми на ремонтно-будівельні роботи-Збірник 12 «МАЛЯРНІ РОБОТИ» Настанови №281, замість поліпшеного фарбування (КР12-49-5) фактично виконано просте фарбування стін та стелі, що в свою чергу призвело до завищення вартості робіт на загальну суму 198 417,20 грн з ПДВ. Внаслідок допущених порушень Управління зазнало втрат, що призвели до матеріальні шкоди на вказану суму.

У зв`язку зі встановленими ревізією порушеннями позивач направив 21.01.2025 та 20.02.2025 відповідачу листи № 106/55-25 від 17.01.2025 та № 106/55-82 від 20.02.2025 про повернення грошових коштів у розмірі 198 417,20 грн., що підтверджується фіскальними чеками. Як вбачається із копії рекомендованого повідомлення № 901, 24.01.2025 відповідач отримав лист № 106/55-25 від 17.01.2025. Однак, ТОВ "ТЕП-КЕПІТАЛ" відповідь на листи не надало та не повернуло позивачу 198 417,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані завищенням відповідачем вартості виконаних робіт за Договором підряду № 135 від 17.11.2023 на загальну суму 198 417,20 грн.

Відповідач заперечив проти задоволення заявлених позовних вимог, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до чч. 1, 2, 6 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ч. 3 ст. 203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено обов`язковість договору для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За змістом ч. 1-3 ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

За статтею 843 ЦК України, у договорі підряду визначається або конкретна ціна роботи, або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Отже, ціна може бути визначена в тексті договору підряду безпосередньо, або у договорі підряду може зазначатися спосіб визначення ціни.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 844 ЦК України, ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі.

Статтею 849 ЦК України передбачені права замовника під час виконання роботи, а саме: замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника; якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків; якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника; замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Згідно з ч. 1 ст. 853 ЦК України, замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Положеннями ч. 4 ст. 882 ЦК України передбачено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Таким чином, закріплене у ЦК України визначення договору підряду дає підстави для висновку про те, що це консенсуальний, двосторонній та оплатний договір. Причому консенсуальність договору підряду означає, що він визнається укладеним у момент одержання особою, що направила оферту, акцепту.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 р. у справі № 523/6003/14-ц.

Зважаючи на викладене, проаналізувавши правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем на підставі Договору від 30 серпня 2019 року № 258-19, дослідивши текст зазначеного договору, суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором підряду, сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, тому зазначений договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами у відповідності до ст. 629 ЦК України.

За приписами ст. 525-526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або невизначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача суми завищення вартості виконаних робіт у розмірі 198 417,20 грн, позивач фактично вказував на встановлене контролюючим органом в Акті ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Департаменту регіонального розвитку Київської обласної військової адміністрації (Київської обласної державної адміністрації) за період за 01.01.2020 по 30.09.2024 року від 07.01.2025 № 262611-30/11 завищення вартості робіт за Договором №135 від 17.11.2023, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача грошові кошти 198 417,20 грн на підставі 1212 ЦК України.

Як підтверджується експертним звітом, кошторисна частина договору підряду № 135 від 17.10.2023 пройшла експертизу та отримали позитивні висновки ТОВ «УК Експертиза».

27.11.2023 сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору підряду № 135, відповідно до позитивної експертної оцінки кошторисної документації сторони дійшли згоди зменшити суму Договору на 322 грн. 74 коп. з урахуванням ПДВ, та домовились викласти п. 3.1 Договору в новій редакції:

« 3.1. Ціна цього Договору є твердою та відповідно до Договірної ціни (Додаток № 2) та Протоколу узгодження цін на матеріальні ресурси (Додаток № 5) складає 1 947 112,26 (один мільйон дев`ятсот сорок сім тисяч сто дванадцять грп.26 коп.), в тому числі ПДВ 20% - 324 518 грн. 71 коп.»

2.У зв`язку зі зміною ціни Договору, Сторони дійшли згоди щодо внесення змін до Договору та додатків до Договору, а саме Додаток № 1 - Дефектний акт; Додаток № 2 - Договірна ціна; Додаток № 3 - Локальний кошторис, Додаток № 6 - Зведений кошторис розрахунок вартості будівництва, Додаток № 7 - План фінансування будівельних робіт на 2023 рік, Додаток № 8 - Підсумкова відомість ресурсів викласти в новій редакції, що додаються.

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами за договором підряду № 135 від 17.10.2023 підписано акт приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2023 року.

Отже, сума вартості підрядних робіт за договором була погоджена між його сторонами.

Для встановлення факту завищення вартості виконаних робіт контролюючий орган мав встановити, що вартість загальної суми виконаних підрядником робіт перевищує договірну ціну, визначену сторонами в укладеному між ними договорі та зазначену у відповідній кошторисній документації до вказаного договору. Саме у випадку встановлення завищеної вартості робіт, яка відмінна від погодженої сторонами договору і яку визначено самим замовником як найкращу пропозицію за результатами оцінки пропозицій під час публічної закупівлі, можливо стверджувати про порушення зобов`язання у розумінні ст. 610 ЦК України та його неналежне виконання всупереч вимогам ст. 525-526 ЦК України.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що роботи, виконані підрядником - ТОВ "ТЕП-КЕПІТАЛ" за Договором підряду №135 від 17.11.2023 (із врахуванням ДУ від 27.11.2023), прийняті замовником - Управлінням житлово-комунального господарства Подільської районної в місті Києві державної адміністрації без заперечень та зауважень.

Пунктом 2.5. Договору передбачено, що датою закінчення робіт за Договором вважається дата їх прийняття Замовником що засвідчується підписанням довідки про вартість виконаних робіт (форма КБ-3) та актів приймання виконаних робіт (форма КБ-2в).

Зобов`язання Сторін щодо фінансування будівельних робіт визначаються положенням цього Договору та узгодженого Сторонами Плану фінансування будівельних робіт на 2023 рік (Додаток № 7). Замовник передбачає проведення розрахунків за виконані роботи з відстрочкою платежу до 6 місяців після завершення військового стану в Україні (п. 9.4-9.5 Договору).

Відповідно по п. 10.1. Договору, розрахунки здійснюються Замовником в безготівковому порядку, на підставі підписаного акту приймання виконаних будівельних робіт та довідки про вартість виконаних будівельних робіт.

Згідно п. 11.4 Договору, передача виконаних робіт (об?єкта будівництва) підрядником і приймання їх Замовником оформлюється актом про виконані роботи.

Якщо нормативними актами та договором підряду передбачено проведення попередніх випробувань закінчених робіт (об?єкта будівництва) або таке випробування викликане характером цих робіт, їх приймання-передача проводиться у разі позитивного результату попереднього випробування.

Підписання акта приймання-передачі є підставою для проведення остаточних розрахунків між сторонами (п. 11.9 Договору).

Жодних доказів того, що загальна вартість виконаних робіт перевищує договірну ціну, погоджену сторонами в зазначеному договорі (враховуючи ДУ від 27.11.2023), під час розгляду справи позивачем до суду надано не було.

Отже, обґрунтовуючи завищення вартості робіт на загальну суму 198 417,20 грн, позивач посилається на висновки, викладені в акті ревізії від 07.01.2025 № 262611-30/11, складеному Державною аудиторською службою України.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначає Закон України від 26 січня 1993 року № 2939-XII «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі - Закон № 2939-XII).

Згідно зі ст. 1 Закону № 2939-XII, здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону № 2939-XII, державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Згідно з Положенням про Державну аудиторську службу України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43 (далі - Положення), Держаудитслужба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи (п. 7 Положення).

Пунктом 6 Положення передбачено, що Держаудитслужба має право в установленому порядку, зокрема: пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (пп. 16 п. 6 Положення); порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених з порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства (пп. 20 п. 6 Положення); у разі виявлення збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір в установленому законодавством порядку (пп. 23 п. 6 Положення).

Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (пп. 9 п. 4 Положення).

Згадані норми узгоджуються з положеннями ст. 10 Закону № 2939-ХІІ, якою визначено права органу державного фінансового контролю. Зокрема, в п. 7 цієї статті передбачено право цього органу пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Статтею 10 Закону № 2939-ХІІ встановлено право органу державного фінансового контролю звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (п. 10), а також при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку (п. 13).

Згідно з ч. 3 ст. 15 Закону № 2939-XII, законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.

Отже, контролюючий орган здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного та місцевих бюджетів і в разі виявлення порушень законодавства має право пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначити їх розмір у встановленому законодавством порядку та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що контролюючий орган проводить державний фінансовий контроль щодо підконтрольних установ. Його вимоги, передбачені ст. 10 Закону № 2939-XII, можуть бути адресовані виключно підконтрольним установам, а звернення до суду в інтересах держави можливе лише у випадку незабезпечення такими установами вимог щодо усунення порушень законодавства з питань збереження і використання активів, виявлених під час здійснення державного фінансового контролю.

Таким чином, Державна аудиторська служба України (третя особа), як орган державного фінансового контролю, у відповідності до покладних на нього повноважень згідно з положеннями Закону № 2939-XII зобов`язаний здійснювати державний контроль фінансово-господарської діяльності позивача, як підрозділу органу виконавчої влади, та в разі виявлення порушень чинного законодавства та при виявленні збитків, завданих Департаменту регіонального розвитку Київської обласної державної адміністрації, Державна аудиторська служба України має право визначити розмір цих збитків у встановленому законодавством порядку і пред`явити об`єкту контролю (позивачу) вимоги щодо усунення встановлених правопорушень. Такі вимоги, в силу вимог ч. 3 ст. 15 Закону № 2939-XII, є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.

Разом з цим, акт перевірки (аудиту) - це документ про результати проведеної перевірки (аудиту), який є носієм дій з фінансового контролю та інформації про виявлені недоліки, виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу (Вимога щодо усунення встановлених правопорушень). Акти ревізії та документальних перевірок не мають обов`язкового характеру та не можуть оспорюватися в суді. Встановлені під час проведення контрольних заходів підрозділами аудиту факти підлягають доказуванню стороною та оцінці судом на загальних підставах за правилами, встановленими чинним ГПК України (подібні висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.12.2022 у справі № 922/2810/21, від 07.12.2021 у справі № 922/3816/19, від від 21.05.2018 у справі № 922/2310/17, від 13.02.2018 у справі № 910/12793/17).

Судом також прийнято до уваги правові висновки вказані в постанові Верховного Суду від 20.06.2019 у справі №916/1906/18, в якій зазначено, що виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати, оскільки за своїми правовими наслідками акт ревізії у даному випадку фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась.

За висновком, викладеним у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2020 у справі № 910/17984/16, акт ревізії Державної фінансової інспекції України не є беззаперечною підставою для задоволення позовних вимог про стягнення збитків, оскільки виявлені таким органом порушення не можуть впливати на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати. Акт ревізії не може змінювати, припиняти договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені укладеними договорами та які підтверджені відповідним актами здачі-приймання наданих послуг. Акт ревізії Державної фінансової інспекції України є документом, складеним з приводу наявності або відсутності відповідних порушень, та містить лише думку органу, який його склав. Викладені в ній висновки не мають заздалегідь обумовленої сили, тобто акт ревізії не є підставою для стягнення з відповідача коштів, одержаних відповідно до умов договору. Акт ревізії не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялася.

У пунктах 59-62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/11273/20 вказано, що однакове застосування закону забезпечує його загальнообов`язковість, поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

З матеріалів справи вбачається, що в складеному Державною аудиторською службою України Акти ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Управління житлово-комунального господарства Подільської районної в місті Києві державної адміністрації за період 01.01.2020 по 30.09.2024 № 262611-30/11 від 07.01.2025 зафіксовано відповідну інформацію про виявлені контролюючим органом порушення.

Водночас стала правова позиція у судовій практиці підтверджує, що акт ревізії не породжує обов`язкових юридичних наслідків для відповідача у цій справі, а обставини, викладені в акті підлягають доведенню на рівні з іншими обставинами, якими обґрунтовані вимоги та заперечення учасників справи. Тому посилання позивача на складений Державною аудиторською службою України Акт ревізії № 262611-30/11 від 07.01.2025 в якості доказу на підтвердження завищення відповідачем вартості робіт за договором підряду № 135 від 17.11.2023 (в редакції Додаткової угоду від 27.11.2023) у розмірі 198 417,20 грн є безпідставним.

Тобто, акт ревізії 262611-30/11 від 07.01.2025, за відсутності інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували встановлені цим актом порушення, не може бути достовірним та обґрунтованим підтвердженням завищення підрядником вартості виконаних робіт по договору від 17.11.2023

Належно оформленого двостороннього акту чи іншого документа, який би свідчив про виявлені замовником відступи від умов договору або інших недоліків, в тому числі пов`язаних із завищенням вартості послуг, у матеріалах справи не міститься.

Наявність будь-яких обґрунтованих зауважень та заперечень щодо якості та кількості виконаних робіт при підписанні позивачем акту виконаних робіт за формою № КБ-2в, як передбачено договором від 17.11.2023, матеріалами справи також не підтверджується.

Водночас факт виконання умов договору підряду № 135 та здійснення відповідних розрахунків між замовником та підрядником у розмірі, який узгоджено в договорі від 17.11.2023, сторонами підтверджено та не оспорюється.

Щодо висновку судової економічної експертизи №СЕ-19/111-24/44533-ЕК від 26.09.2024, яка проведена у межах кримінального провадження № 0000345, суд зазначає наступне.

Частина восьма статті 80 ГПК України містить імперативну заборону суду приймати до розгляду докази, якщо вони подані не у встановлений судом строк.

Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів із порушенням встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи (постанова Верховного Суду від 18.06.2020 у справі №909/965/16).

Особа має письмово повідомити суд та зазначити доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (постанова Верховного Суду від 20.03.2024 у справі №911/2875/21).

Частини восьмої статті 80 та статті 119 ГПК України - щодо визнання поважними причин пропуску строку подання та долучення до матеріалів справи нових належних і допустимих доказів (висновків експертиз, отриманих з кримінального провадження) з обґрунтуванням неможливості їх своєчасного подання у зв`язку з відсутністю доступу до матеріалів провадження в силу приписів статті 222 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), та про існування яких не було відомо раніше. Скаржник вважає, що наведені ним норми допускають поновлення пропущеного процесуального строку з обов`язковою наявністю поважних причин його пропуску, при цьому не ставлять можливість такого поновлення у залежність від тривалості прострочення та стадій розгляду справи.

Чинне процесуальне законодавство не встановлює заборони щодо використання під час розгляду цивільної справи доказів, отриманих у межах інших проваджень. Тобто докази, зібрані у межах кримінального провадження, можуть бути використані як докази у цивільній справі, якщо відповідні дані стосуються предмета доказування. Достовірність і достатність таких доказів суд оцінює з урахуванням обставин конкретної справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 у справі №477/2330/18).

Господарський суд не уповноважений встановлювати обставини (факти), що підлягають встановленню виключно у порядку кримінального судочинства (наявність у діянні складу кримінального правопорушення, винуватість особи у його вчиненні тощо), проте зобов`язаний дослідити подані йому докази та встановити на їх підставі наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників господарської справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення господарської справи.

Якщо подані докази відповідають вимогам, що висуваються до їх процесуальної форми згідно з ГПК України, містять інформацію про предмет доказування в господарському провадженні, у суду виникає обов`язок надати їм оцінку з наведенням мотивів відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК України). Законодавство не встановлює заборону дослідження матеріалів кримінального провадження в порядку господарського судочинства, якщо на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений. Матеріали кримінального провадження підлягають оцінці сукупно з іншими доказами на загальних підставах відповідно до вимог статей 76-79, 86 ГПК України.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18.01.2024 у справі №910/114/19 та надалі знайшов відображення у низці інших його постанов (від 05.03.2024 у справі №910/3374/23, від 19.07.2024 у справі №917/549/23, від 24.07.2024 у справі №917/550/23, від 06.08.2024 у справі №917/892/23).

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 06.08.2019 у справі №520/8681/18, суди повинні досліджувати надані матеріали кримінального провадження на відповідність критеріям належності та допустимості доказів, зокрема щодо підстав його отримання та засвідчення слідчим або процесуальним керівником.

За змістом частин першої, другої статті 222 КПК України відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим. Слідчий, прокурор попереджає осіб, яким стали відомі відомості досудового розслідування у зв`язку з участю в ньому, про їх обов`язок не розголошувати такі відомості без його дозволу. Незаконне розголошення відомостей досудового розслідування тягне за собою кримінальну відповідальність, встановлену законом.

Отже, стаття 222 КПК України встановлює недопустимість розголошення відомостей досудового розслідування без отримання дозволу (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.11.2021 у справі №910/8482/18 (910/4866/21), від 20.10.2021 у справі №910/10222/19, від 30.09.2021 у справі №927/741/19).

Позивач не надав відповідного дозволу слідчого/прокурора щодо розголошення відомостей досудового розслідування в рамках кримінального провадження №0000345, які містяться в наданому відповідачем висновку експерта.

Відповідно до ч.2,4,5 ст. 80 ГПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

За змістом статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою. Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Однак, позивач долучив експертний висновок до відповіді на відзив, а не до позовної заяви, не подав до суду клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для подання судової економічної експертизи №СЕ-19/111-24/44533-ЕК від 26.09.2024, яка проведена у межах кримінального провадження № 0000345.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

За наведених обставин, суд вважає, що висновок №СЕ-19/111-24/44533-ЕК від 26.09.2024 не є допустимим доказом у даній справі та не приймається до уваги.

Суд критично ставиться до посилань позивача на положення статті 1212 ЦК України, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, на яку покликається позивач, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Однак, суд відзначає, що відповідач набув майно (грошові кошти) на правовій підставі - на підставі умов Договору №135, така підстава не відпала, договір не визнано недійсним, виконані у повному обсязі без зауважень сторін одна до одної під час прийняття виконання робіт за вказаним правочином, у зв`язку із цим кошти набуті відповідачем правомірним шляхом і підстави для їх повернення позивачу відсутні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що умови існування між сторонами договірних правовідносин, покликання на висновки перевірки Державної аудиторської служби України, як на підставу для задоволення позовних вимог, є недостатніми. Виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладених між сторонами договору та не змінюють правомірність виконання таких договорів за умови надання належних доказів, у даному випадку актів приймання виконаних робіт.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позову.

Основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (стаття 129 Конституції України).

Суд зазначає, що статтею 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 вказаного кодексу.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 1-4 стаття 13 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Енергетична компанія України» не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Управління житлово-комунального господарства Подільської районної в місті Києві державної адміністрації відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені ст. ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Рішення складено та підписано: 25.07.2025.

Суддя М.Є.Літвінова