ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2025 року Справа № 915/484/24

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу

за позовом Запорізького обласного центру зайнятості, вул. Незалежної України, 56-а, м. Запоріжжя, 69126 ()

електронна пошта:

до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008 ()

про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 52 193, 55 грн.

без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Миколаївської області звернувся Запорізький обласний центр зайнятості з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області суму виплаченої допомоги по безробіттю ОСОБА_1 в розмірі 52 913, 55 грн.

Позивач просить суд стягнути з відповідача сплачений судовий збір.

І. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.05.2024 справі присвоєно єдиний унікальний номер № 915/484/24 та визначено головуючого суддю у справі Алексєєва А.П.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 06.05.2024 позовну заяву (вх. № 5230/24 від 01.05.2024) Запорізького обласного центру зайнятості до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 52 193, 55 грн. залишено без руху.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 20.05.2024 прийнято справу до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

На підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду Миколаївської області від 19.07.2024 № 94 у зв`язку з відпусткою головуючого судді Алексєєва А.П. для догляду за ІНФОРМАЦІЯ_1, яка потребує домашнього догляду, здійснено повторний автоматизований розподіл справи № 915/484/24.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.07.2024 справу № 915/484/24 призначено головуючому судді Олейняш Е.М.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 29.07.2024 прийнято справу № 915/484/24 до провадження судді Олейняш Е. М. Вирішено здійснювати повторний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами.

Заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на адресу суду не надходило.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до Указів Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 734/23, від 05.02.2024 № 49/2024, від 06.05.2024 №271/2024, від 23.07.2024 №469/2024, від 28.10.2024 №740/2024, № 26/2025 від 14.01.2025, №235/2025 від 15.04.2025 у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України продовжувався строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 8 лютого 2025 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 9 травня 2025 року строком на 90 діб.

Відповідно до ст. 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.

Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ ПРОЦЕСУ.

2.1. Правова позиція позивача.

Підставою позову позивачем зазначено наступні обставини.

03.05.2022 до Вільнянської районної філії Запорізького обласного центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні звернулась ОСОБА_1 .

Наказом від 03.05.2022 № НТ220503 ОСОБА_1 надано статус безробітного, призначено допомогу по безробіттю, як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу, відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 22 та ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» з 03.05.2022 по 27.01.2023.

Наказом від 03.05.2022 № НТ220503 ОСОБА_1 розпочато (поновлено) виплату допомоги по безробіттю відповідно до ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» з 03.05.2022 року.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24.05.2023 по справі № 280/3387/22, яке набрало законної сили 24.06.2023 року, визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років та призначено ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. «є» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 15 квітня 2022 року.

Позивач зазначає, що виходячи з положень ч. 1 ст. 7, ст. 8, п. 1 ч. 2 ст. 16, п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» здійснені Запорізьким обласним центром зайнятості виплати допомоги по безробіттю за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття ОСОБА_1 , якій призначено пенсію за вислугу років, є додатковими витратами Запорізького обласного центру зайнятості, оскільки така виплата допомоги по безробіттю не здійснювалася б ОСОБА_1 у випадку своєчасного призначення та виплати їй пенсії за віком на пільгових умовах.

Внаслідок неправомірних дій Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області ОСОБА_1 своєчасно не отримала призначення пенсії за віком на пільгових умовах, передбачену чинним законодавством, а Запорізький обласний центр зайнятості безпідставно здійснив призначення та виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_1 як безробітній особі.

Позивач зазначає, що саме ця неправомірна відмова призвела до безпідставного нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги по безробіттю, оскільки на момент звернення ОСОБА_1 до Вільнянської районної філії Запорізького обласного центру зайнятості з заявою про надання статусу безробітного підстав для відмови у наданні такого статусу не було.

У зв`язку з викладеним ОСОБА_1 протягом періоду перебування на обліку як безробітна з 03.05.2022 по 27.11.2022 отримала допомогу по безробіттю у сумі 52 913, 55 грн. за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, що свідчить про наявність шкоди у Запорізького обласного центру зайнятості та причинно-наслідкового зв`язку між незаконними діями Пенсійного фонду та понесеними збитками Запорізького обласного центру зайнятості.

Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 1166, 1173 ЦК України, ч. 1 ст. 107 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

2.2. Правова позиція (заперечення) відповідача.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (вх. № 6633/24 від 05.06.2024) просить суд:

1. Замінити неналежного відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на належного відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

2. Відмовити в задоволенні позовних вимог Запорізького обласного центру зайнятості до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області у повному обсязі.

Заперечення обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 15.04.2022 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років, відповідно до п. "е" ч. 1 ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

22.04.2022 за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області розглянуто заяву ОСОБА_1 від 15.04.2022 та додані до неї документи та прийнято рішення № 52 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку із відсутністю необхідного стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років відповідно Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24.05.2023 по справі № 280/3387/22, що набрало законної сили 24.06.2023 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправним та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Відповідач зазначає, що листом Головного управління від 10.11.2023 № 1400-0302-9/82514 електронну пенсійну справу ОСОБА_1 після призначення пенсії передано на виплату до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області не здійснювало виплату пенсії ОСОБА_1 . Відтак, належним відповідачем у справі має бути територіальний орган Пенсійного фонду України, на обліку в якому перебуває ОСОБА_1 як отримувач пенсії, а саме: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

ІІІ. ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (вх. № 6633/24 від 05.06.2024), як вказано судом вище, просить суд замінити неналежного відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на належного відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Позивач у відповіді на відзив (вх. № 6866/24 від 10.06.2024) просить суд позов задовольнити, зазначивши, що своїми неправомірними діями відповідач завдав матеріальну шкоду позивачу у розмірі отриманої ОСОБА_1 допомоги по безробіттю загальною сумою 52 913, 55 грн.

Твердження відповідача стосовно визнання належним відповідачем у справі Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, не може бути прийнято до уваги, оскільки у рішенні Запорізького окружного адміністративного суду від 24.05.2023 по справі № 280/3387/22 вже доказано та визнано протиправними рішення відповідача.

Розглянувши клопотання відповідача про заміну неналежного відповідача, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 45 ГПК України відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 48 ГПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Відповідно до ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Належним відповідачем є така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, тоді як неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Звідси належним суб`єктним складом відповідачів є склад відповідачів, які дійсно є суб`єктами порушеного, оспорюваного чи не визнаного матеріального правовідношення (постанова КГС ВС від 05.03.2020 у справі № 14/325 «б»).

Статтею 162 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Тобто, відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.12.2020 у справі № 278/1258/16-ц та від 25.11.2020 у справі № 233/1950/19.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (постанова ВП ВС від 17.04.2018 по справі № 523/9076/16-ц).

Враховуючи відсутність клопотання позивача про заміну неналежного відповідача, в задоволенні клопотання відповідача про заміну неналежного відповідача у справі судом відмовлено.

ІV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН З ПОСИЛАННЯМ НА ДОКАЗИ, НА ПІДСТАВІ ЯКИХ ВСТАНОВЛЕНІ ВІДПОВІДНІ ОБСТАВИНИ.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

З метою реалізації права на соціальний захист 03.05.2022 громадянка ОСОБА_1 звернулась із заявами до Вільнянської районної філії Запорізького обласного центру зайнятості про надання статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю.

03.05.2022 наказом Запорізької філії Запорізького обласного центру зайнятості від 03.05.2022 № НТ220503 громадянці ОСОБА_1 надано статут безробітного та призначено допомогу по безробіттю. З 03.05.2022 розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

29.11.2022 наказом Запорізької філії Запорізького обласного центру зайнятості від 29.11.2022 № НТ221129 громадянці ОСОБА_1 припинено виплату допомоги по безробіттю з 28.11.2022.

26.12.2022 наказом Запорізької філії Запорізького обласного центру зайнятості від 26.12.2022 № НТ221226 громадянці ОСОБА_1 припинено реєстрацію безробітних з 26.12.2022, у зв`язку з поданням зареєстрованим безробітним заяви про зняття з реєстрації, в зв`язку з відмовою від послуг служби зайнятості від 26.12.2022.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24.05.2023 по справі № 280/3387/22 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 52 від 22 квітня 2022 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно пункту «е» частини 1 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, як працівнику охорони здоров`я, відповідно пункту «е» частини 1 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з дати звернення за призначенням пенсії 15 квітня 2022 року, а Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області здійснити її виплату.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 992, 40 грн. сплаченого судового збору.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються під час розгляду іншої справи, у яких приймають участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судове рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили 24.06.2023.

На виконання судового рішення по справі № 280/3387/22 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області в добровільному порядку призначено пенсію за вислугу років гр. ОСОБА_1 відповідно пункту «е» частини 1 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

10.11.2023 листом Головного управління від 10.11.2023 № 1400-0302-9/82514 електронну пенсійну справу ОСОБА_1 після призначення пенсії передано на виплату до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

14.11.2023 Головне управління листом повідомило ОСОБА_1 про виконання судового рішення та призначення пенсії.

За результатами розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» Вільнянським відділом Запорізької філії Запорізького обласного центру зайнятості складено акт № 32 від 24.11.2023, яким встановлено, що з 03.05.2022 по 26.12.2022 перебувала на обліку у Вільнянському відділі Запорізької філії Запорізького ОЦЗ ОСОБА_1 . Допомогу по безробіттю отримувала за період з 03.05.2022 по 28.11.2022. Згідно наданого ОСОБА_1 рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24.05.2023 по справі № 280/3387/22 встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в ОСОБА_2 призначено пенсію за вислугу років відповідно пункту «е» частини 1 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 15.04.2022.

Відповідно до довідки Запорізького обласного центру зайнятості від 04.12.2023 № 2618/01-20 за період з 03.05.2022 по 27.11.2022 безробітній ОСОБА_1 нарахована та виплачена допомога по безробіттю в сумі 52 913, 55 грн.

На підтвердження факту нарахування та виплати громадянці ОСОБА_1 допомоги по безробіттю в сумі 52 913, 55 грн. за період з 03.05.2022 по 27.11.2022 позивачем подано до матеріалів справи платіжні доручення та відомості виплат за видами забезпечення, а саме:

- платіжне доручення № 2691 від 02.06.2022 на суму 6 696 936, 47 грн. Відповідно до відомості виплат за видами забезпечення № 83 за травень 2022 ОСОБА_1 виплачено 1 625, 81 грн.;

- платіжне доручення № 3226 від 04.07.2022 на суму 6 948 828, 24 грн. Відповідно до відомості виплат за видами забезпечення № 104 за червень 2022 ОСОБА_1 виплачено 1 738, 06 грн.;

- платіжне доручення № 3782 від 01.08.2022 на суму 5 844 240, 69 грн. Відповідно до відомості виплат за видами забезпечення № 130 за липень 2022 ОСОБА_1 виплачено 19 225, 90 грн.;

- платіжне доручення № 4192 від 01.09.2022 на суму 7 609 148, 25 грн. Відповідно до відомості виплат за видами забезпечення № 161 за серпень 2022 ОСОБА_1 виплачено 8 918, 63 грн.;

- платіжне доручення № 4670 від 04.10.2022 на суму 6 166 571, 88 грн. Відповідно до відомості за вересень 2022 ОСОБА_1 виплачено 6 569, 65 грн.;

- платіжне доручення № 5054 від 02.11.2022 на суму 3 114 887, 86 грн. Відповідно до відомості виплат за видами забезпечення № 216 за жовтень 2022 ОСОБА_1 виплачено 6 569, 66 грн.;

- платіжне доручення № 5359 від 22.11.2022 на суму 3 793 859, 38 грн. Відповідно до відомості виплат за видами забезпечення № 235 за листопад 2022 ОСОБА_1 виплачено 5 805, 45 грн.;

- платіжне доручення від 02.12.2022 на суму 6 487 088, 57 грн. Відповідно до відомості виплат за видами забезпечення № 244 за листопад 2022 ОСОБА_1 виплачено 2 460, 39 грн.

13.12.2023 Запорізьким обласним центром зайнятості видано наказ № 995-0 про відшкодування матеріального забезпечення.

13.12.2023 позивачем направлено на адресу відповідача претензію № 3788/03/06-05 про повернення коштів, що були виплачені ОСОБА_1 , як допомога по безробіттю за період з 03.05.2022 по 27.11.2022 у розмірі 52 913, 55 грн.

Факт направлення та отримання відповідачем претензії підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

27.12.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Миколаївській області надано відповідь № 1400-0801-6/96098 від 27.12.2023 на вищевказану претензію, в якій Управління зазначило, що не здійснювало виплату пенсії ОСОБА_1 , у зв`язку з чим підстави для задоволення претензії відсутні.

Докази направлення відповіді на претензію долучено до матеріалів справи.

Вищевикладені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

V. ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (п. 5.11-5.13 постанови КГС ВС від 22.06.2022 у справі № 904/5328/21).

Близький за змістом правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17.

Відповідно до п. 2 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» (тут і далі - в редакції від 30.04.2022) безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою (у тому числі поданою засобами електронної ідентифікації) у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону.

Відповідно до п. 3, 13 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі: 3) подання безробітним особисто письмової заяви про зняття його з реєстрації як безробітного або відмови від її послуг; 13) досягнення особою встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку або призначення пенсії на пільгових умовах, або за вислугу років.

Порядок реєстрації, перереєстрації зареєстрованих безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19.09.2018 № 792 (в редакції 22.03.2022) визначає процедуру реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, філією центру зайнятості Автономної Республіки Крим, обласного, Київського та Севастопольського міського центру зайнятості, а також міським, районним, міськрайонним центром зайнятості державної служби зайнятості (далі - центр зайнятості).

Відповідно до абз. 14 п.п. 1 п. 30 Порядку № 792 Центр зайнятості припиняє реєстрацію безробітного з дня досягнення зареєстрованим безробітним встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку або призначення пенсії за віком на пільгових умовах чи за вислугу років.

Відповідно до абз. 1, 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (тут і далі в редакції від 14.08.2021) видами забезпечення за цим Законом є: допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі - Фонд) створюється для управління страхуванням на випадок безробіття, акумуляції страхових внесків, контролю за використанням коштів, виплати забезпечення та надання соціальних послуг, здійснення інших функцій згідно із цим Законом і статутом Фонду.

Фонд є цільовим централізованим страховим фондом, некомерційною самоврядною організацією. Держава є гарантом забезпечення застрахованих осіб та надання їм відповідних соціальних послуг Фондом.

Кошти Фонду не включаються до складу Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» допомога по безробіттю виплачується з 8 дня після реєстрації застрахованої особи в установленому порядку в державній службі зайнятості.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку.

Відповідно до п. 1, 2 Положення про Пенсійний фонд України, затверджений постановою КМУ № 280 від 23.07.2014 (зі змінами) Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Відповідно до п. 7 Положення Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Додатком 1 до постанови Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1) встановлено форму заяви про призначення/перерахунок пенсії.

З 01.04.2021 під час розгляду документів для призначення пенсій та прийняттям рішення за результатами цього розгляду органами Пенсійного фонду України застосовується принцип екстериторіальності, запроваджений постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 "Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України".

Відповідно до п. 4.2 Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до п. 4.10 Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи, для здійснення виплати пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ч. 1 ст. 107 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

На відміну від загальної норми статті 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 ЦК України передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.

Таким чином, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду (постанова КГС ВС від 18.06.2018 року у справі № 904/1284/17).

Відповідальність за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування, настає незалежно від вини цих органів, тобто і при випадковому завданні.

За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Суб`єктами відповідальності, відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України є органи державної влади або місцевого самоврядування (п. 18-20 постанови КГС ВС від 13.02.2018 по справі № 915/282/17).

Посилання відповідача на те, що заявлена до стягнення сума сплачена позивачем добровільно, Верховний Суд також відхиляє, оскільки положенням пункту 2 частини 1 статті 44 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та цього Закону. Отже, виплата допомоги по безробіттю здійснювалася позивачем не добровільно, а на виконання вимог Закону України «Про зайнятість населення», і така виплата відповідно до частини 1 статті 43 Закону України «Про зайнятість населення», пункту 7 частини 1 статті 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» не здійснювалася би у випадку своєчасного призначення та виплати пенсії ОСОБА_5, що свідчить про наявність шкоди у позивача та причинного зв`язку між неправомірними діями відповідача та заподіяною шкодою.

Враховуючи вищенаведене, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього державного органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями та заподіяною шкодою. При цьому, неправомірність рішення, дій або бездіяльності органу державної влади має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиціальне значення для справи про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду (п. 34-35 постанови КГС ВС від 13.02.2018 по справі № 915/282/17).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України у справі № 915/606/17 від 05 грудня 2017 року, № 906/451/17 від 11 грудня 2017 року, № 915/439/17 від 13 грудня 2017 року.

VІ. ВИСНОВКИ СУДУ.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що Запорізьким обласним центром зайнятості нараховано та здійснено виплату по безробіттю громадянці ОСОБА_1 за період з 03.05.2022 по 27.11.2022 в сумі 52 913, 55 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи наказами про надання статусу безробітного та призначення допомоги по безробіттю від 03.05.2022, платіжними дорученнями, відомостями виплат за видами забезпечення та довідкою Запорізького обласного центру зайнятості від 04.12.2023 № 2618/01-20.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24.05.2023 по справі № 280/3387/22 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 52 від 22 квітня 2022 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно пункту «е» частини 1 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, як працівнику охорони здоров`я, відповідно пункту «е» частини 1 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з дати звернення за призначенням пенсії 15 квітня 2022 року, а Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області здійснити її виплату.

Судове рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили 24.06.2023.

Отже, обставини протиправної поведінки відповідача у даній справі, а саме безпідставна та незаконна відмова в призначенні ОСОБА_1 пенсії є встановленими в судовому порядку та не підлягають доказуванню в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України. Саме ця неправомірна відмова призвела до безпідставного нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги по безробіттю, оскільки на момент звернення останньої до позивача з заявами про надання статусу безробітного та здійснення виплати по безробіттю підстав для відмови у наданні такого статусу у позивача не було.

Виходячи з наведених вище положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», здійснені позивачем виплати допомоги по безробіттю особі, якій призначено пенсію, є додатковими витратами позивача, оскільки така виплата допомоги по безробіттю не здійснювалася б позивачем у випадку своєчасного призначення та виплати пенсії громадянці ОСОБА_1 .

Внаслідок неправомірних дій відповідача громадянка ОСОБА_1 своєчасно не отримала призначення пенсійного забезпечення, яке їй гарантовано чинним законодавством, а Запорізький обласний центр зайнятості безпідставно здійснив їй виплату допомоги по безробіттю, як особі, яка не має будь-яких доходів, за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, що свідчить про наявність причинно-наслідкового зв`язку між незаконними діями відповідача та понесеними позивачем збитками.

Щодо посилань відповідача на те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області є неналежним відповідачем, оскільки електронна пенсійна справа передана до Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області та саме вказаним органом здійснювались (-ються) виплати (пенсія), то суд зазначає наступне.

Як вказано вище, підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього державного органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями та заподіяною шкодою. При цьому, неправомірність рішення, дій або бездіяльності органу державної влади має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиціальне значення для справи про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Враховуючи, що судовим рішенням по адміністративній справі № 280/3387/22 встановлено факт протиправних ді й саме Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, які полягали у відмові в призначенні пенсії, а відповідачем не зазначено жодної правової підстави для покладення відповідальності за завдану шкоду на Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області, на яке покладено обов`язок здійснити виплату пенсії, суд дійшов висновку, що саме Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області є належним відповідачем у справі та зобов`язаною особою в спірних правовідносинах, оскільки саме внаслідок протиправної відмови у призначенні пенсії громадянці ОСОБА_1 , що підтверджено судовим рішенням, яке набрало законної сили, відповідач завдав матеріальної шкоди (збитків) Запорізькому обласному центру зайнятості в розмірі виплаченої та отриманої громадянкою ОСОБА_1 допомоги по безробіттю в сумі 52 913, 55 грн.

Отже, позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами у справі та підлягають задоволенню.

VІІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір відповідно до ст. 129 ГПК України в розмірі 3 028, 00 грн. слід відшкодувати позивачу з відповідача.

Керуючись ст. 129, 233, 236-238, 240, 241, 254-259 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008 () на користь позивача Запорізького обласного центру зайнятості, вул. Незалежної України, 56-а, м. Запоріжжя, 69126 (, банк одержувача: Держказначейська служба України, м. Київ, МФО 899998, р/р UA3706337):

- 52 913, 55 грн. (п`ятдесят дві тисячі дев`ятсот тринадцять грн. 55 коп.) - суми виплаченої допомоги по безробіттю ОСОБА_1 ;

- 3 028, 00 грн. (три тисячі двадцять вісім грн. 00 коп.) - витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Повне рішення складено 25.07.2025

Суддя Е.М. Олейняш