ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.07.2025 м. Івано-ФранківськСправа № 909/739/25

Господарський суд Івано-Франківської області у складі: судді Кобецької С.М., секретаря судового засідання Поліводи С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго"

до відповідача: Фізичної особи підприємця Зумера В`ячеслава Йосиповича

про стягнення штрафу в сумі 56 500,00 грн

за участю:

від позивача: Легінь Роман Орестович

установив: Приватне акціонерне товариство "Прикарпаттяобленерго" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Фізичної особи підприємця Зумера В`ячеслава Йосиповича (далі - відповідач) про стягнення штрафу в сумі 56 500,00 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач в порушення умов Договору №2022/2349 з надання доступу до опор повітряних ліній напругою 0,4-10 кВ для розміщення технічних засобів електронних комунікацій від 30.12.2022 самовільно здійснив збільшення обсягу елементів інфраструктури об`єктів електроенергетики та розмістив свої інженерні мережі на опорах ліній електропередачі в с. Ходак, с. Самагора, с. Верховина та с. Буковець Верховинського району, за що, з урахуванням умов договору здійснив нарахування штрафу в розмірі 56 500,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд про їх задоволення.

Відповідач в судове засідання повноважного представника не забезпечив, причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань та відзив на позов, не подав, хоча про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомлення №06 011 635 714 67.

Розглянувши та дослідивши подані сторонами документи і матеріали, вислухавши представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Фактичні обставини у справі вказують на те, що 30 грудня 2022 року між Приватним акціонерним товариством «Прикарпаттяобленерго» (по договору власник мереж/по справі - позивач) та фізичною особою - підприємцем Зумером В`ячеславом Йосиповичем (по договору власник ЕКМ/по справі - відповідач) укладено Договір з надання доступу до опор повітряних ліній напругою 0,4 10 кВ для розміщення технічних засобів електронних комунікацій № 2022/2349 (надалі Договір), згідно якого власник ЕКМ замовляє та оплачує, а власник мереж надає право доступу на території Івано-Франківської області на опорах ліній електропередач 0,4/10 кВ для розміщення технічних засобів електронних комунікацій (надалі ТЗЕК), у відповідності до виданих Власнику ЕКМ технічних умов на доступ до ПЛ 0,4/10 кВ та погодженої власником мереж проектної документації на доступ.

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що загальна кількість опор ліній електропередач 0,4/10 кВ, місця на яких використовуються для сумісного підвішування волоконно-оптичного кабелю зв`язку відповідно до погодженої проектної документації, визначається та затверджується шляхом підписання сторонами переліку елементів інфраструктури об`єктів електроенергетики, наданих для доступу (Додатку 1 до цього Договору).

Вартість послуг за цим договором встановлюється з врахуванням кількості опор, які використовуються власником ЕКМ (Додатку 1), та Розрахунку розміру щомісячної оплати (Додаток 2) і зазначається Власником мереж у авансовому рахунку на оплату (п. 2.1 Договору).

Замовник зобов`язаний: на вимогу власника мереж, що діє на підставах та у порядку визначених Правилами доступу, та умов цього Договору здійснити демонтаж технічних засобів електронних комунікацій, розміщених на елементах інфраструктури об`єктів електроенергетики, визначених у Додатку 1 до Договору, та інших у разі їх самовільного розміщення або розміщених з порушенням вимог п. 3.4.5 Договору; не допускати самовільного збільшення обсягу елементів інфраструктури об`єкта електроенергетики, поза визначеної їх кількості у Додатку до Договору, що належать власнику мереж, для розміщення технічних засобів електронних комунікацій, за виключенням випадків передбачених п. 1.3 та п. 3.4.2 Договору (пункти 3.4.9, 3.4.10 Договору).

Сторони домовились про те, що даний договір поширює свою дію на правовідносини між сторонами з « 01» січня 2023 року та діє протягом часу дії воєнного чи надзвичайного стану в Україні або окремих її місцевостях та протягом 60 днів після його припинення або скасування, а в частині розрахунків до повного його виконання (п. 7.1 Договору).

08 травня 2024 року згідно Додаткової угоди № 4 до Договору № 2022/2349 внесено зміни, згідно яких Додаток 1 до договору «Перелік елементів інфраструктури об`єктів електроенергетики (опор ПЛ (ПЛІ, ПЛЗ) 10/0,4кВ), наданих для розміщення технічних засобів електронних комунікацій» викладено в новій редакції та погоджено сторонами шляхом накладення електронних підписів.

19 лютого 2025 року працівниками АТ «Прикарпаттяобленерго» під час огляду елементів інфраструктури об`єктів електроенергетики виявлено неправомірне розміщення на них технічних засобів електронних комунікацій без укладення договору з доступу на повітряних лініях електропередач 0,4 кВ в с. Ходак, с. Замагора, с. Верховина та с. Буковець Верховинського району Івано-Франківської області, про що складено по кожному населеному пункту Акти про неправомірне розміщення технічних засобів електронних комунікацій від 19.02.2025.

Власника інженерних мереж, який здійснив самовільне підвішування, на той момент не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку електронних комунікаційних мереж» замовник зобов`язаний: розміщувати свої технічні засоби телекомунікацій відповідно до договору з доступу; розміщувати на своїх технічних засобах телекомунікацій на зручному для огляду місці відомості про замовника (найменування замовника та номер контактного телефону); не допускати самовільного розміщення технічних засобів телекомунікацій на елементах інфраструктури об`єкта доступу.

Пунктом 21 Правил надання доступу до інфраструктури об`єкта електроенергетики (надалі Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2018 № 853, передбачено, що доступ до інфраструктури об`єкта електроенергетики здійснюється на підставі договору з доступу, що укладається за формою згідно з додатком 2 між власником (володільцем) та замовником після видачі замовнику технічних умов та погодження проектної документації з власником (володільцем).

У разі встановлення власником (володільцем) під час огляду елементів інфраструктури об`єктів електроенергетики факту неправомірного розміщення на них технічних засобів телекомунікацій власник (володілець) складає акт про неправомірне розміщення технічних засобів телекомунікацій та протягом п`яти робочих днів з дня виявлення порушення розміщує на своєму веб-сайті інформацію про неправомірне розміщення технічних засобів телекомунікацій із зазначенням їх місцезнаходження та вимогу щодо їх демонтажу (п. 37 Правил).

На виконання вимог п. 37 Правил позивачем 20 лютого 2025 року розміщено на веб-сайті компанії (за посиланням https://www.oe.if.ua/uk/additional_services/64748b8ddb9c4214df844a2a?page=2 інформацію (копія додається) про неправомірне розміщення технічних засобів електронних комунікацій у с. Ходак, с. Замагора, с. Верховина та с. Буковець Верховинського району.

13 квітня 2025 року відповідачем подано Заяву, в якій визнав використання опор ліній електропередач в с. Ходак, с. Замагора, с. Верховина та с. Буковець Верховинського району для розміщення його технічних засобів електронних комунікацій та не заперечив безпідставне використання ним 65 шт. опор у зазначених населених пунктах.

У цій же заяві відповідачем повідомлено, що технічні засоби телекомунікацій, які розміщені на 65-ти опорах в с. Ходак, с. Замагора, с. Верховина та с. Буковець Верховинського району, є його власністю .

25 квітня 2025 року відповідачу надіслано лист № 50015114/278 та рахунок-фактуру № 21 від 23.04.2025 на суму 56 500,00 грн для оплати- за самовільне розміщення техзасобів.

29 травня 2025 року відповідачу надіслано Претензію № 50015114/329 з вимогою сплатити штрафну санкцію в розмірі 56 500,00 грн до 10.06.2025, що підтверджено списком №6857 згрупованих рекомендованих відправлень- листів від 29.05.2025, наданих позивачем.

Однак, відповідач оплату не здійснив, відповіді на претензію не надав.

За змістом ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Між сторонами по справі виникли правовідносини на підставі Договору №2022/2349 з надання доступу до опор повітряних ліній напругою 0,4-10 кВ для розміщення технічних засобів електронних комунікацій від 30.12.2022.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК).

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України (надалі ГК) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 193 ГК суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.(статті 610, 611 ЦК).

Частиною 1 ст. 230 ГК передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Згідно зі ст. 231 ГК штрафні санкції можуть застосовуватися у розмірі, визначеному умовами договору. При цьому їх розмір може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 4.10 Договору визначено, що у випадку виявлення власником мереж самовільного розміщення власником ЕКМ технічних засобів електронних комунікацій на опорах ліній електропередач 0,4/10 кВ (не зазначені в Додатку №1 з доповненнями до договору), Власник ЕКМ сплачує власнику мереж штраф у розмірі 100 грн за кожну опору, а при виявленні власником мереж самовільного розміщення власником ЕКМ технічних засобів електронних комунікацій більше, ніж на 10 опорах ліній електропередач Власник ЕКМ сплачує додатково штраф у розмірі 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) грн.

Згідно актів від 19.02.2025 кількість виявлених позивачем технічних засобів ТМ, що належать відповідачу, на опорах ліній електропередач становить більше 10 шт.

За наведенгого слідує, що на підставі п. 4.10 Договору відповідач зобов`язаний сплатити позивачу штраф у розмірі 6500,00 грн (65 шт. х 100 грн.), а також додатково штраф у розмірі 50 000,00 грн за самовільне розміщення техзасобів більше ніж на 10 опорах, всього 56 500,00 грн.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Претензійною вимогою № 50015114/329 від 25.09.2025 позивач зобов`язав відповідача у строк до 10.06.2025 року сплатити штраф у розмірі 56 500,00 грн. Суд, здійснивши перевірку в системі "Трекінг відправлень поштової кореспонденції", встановив про отримання відповідачем претензії- 04.06.2025 .

Пунктом 2 ст. 614 ЦК України встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд акцентує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

За наведеного, позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 237 Господарського процесуального кодексу України суд, при ухвалені рішення, вирішує питання щодо розподілу судових витрат по справі.

Склад та порядок розподілу судових витрат визначено главою 8 розділу I ГПК України.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У позовній заяві позивач просить про відшкодування йому судових витрат по справі, які включають витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу, орієнтовний розмір яких зазначений в сумі 10 000,00 грн. Щодо доказів понесення витрат на правничу допомогу, позивач зазначив, що подасть протягом п`яти днів після ухвалення судом рішення у справі.

За правилами п.2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлена в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

При зверненні з позовом до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 3028,00грн (платіжна інструкція №V53350/1 від 19.06.2025), а правилами, зазначеними вище, сплаті підлягав судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Отже, має місце переплата судового збору в розмірі 605,00 грн.

Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У випадках, установлених п.1 ч.1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Клопотань про повернення зайво сплаченої суми судового збору в розмірі 605,60 грн на момент ухвалення судом рішення у справі позивачем не подано. А отже, відсутні правові підстави для повернення позивачу зайво сплаченої суми судового збору в розмірі 605,60 грн.

За правилами, встановленими п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на задоволення позову в повному обсязі, судовий збір в сумі 2422,40 грн слід відшкодувати позивачу за рахунок відповідача.

Керуючись ст. 73, 74, 86, 123, 129, 178, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

позов Приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" до Фізичної особи-підприємця Зумера В`ячеслава Йосиповича про стягнення штрафу в сумі 56 500,00 грн - задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Зумера В`ячеслава Йосиповича (с. Криворівня, Верховинський район, Івано-Франківська область, 78710, код НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" (вул. Індустріальна,34, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, 76014, код 00131564) 56500,00 грн штрафу та 2422,40 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено 25.07.2025.

Суддя С. М. Кобецька