РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.07.2025Справа № 910/1330/25

За позовом Київської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю «СКАЙБРІДЖ ПРОПЕРТІЗ»

про стягнення 611 120,51 грн,

Суддя Карабань Я.А.

Секретар судових засідань Севериненко К.Р.

представники учасників справи:

від позивача: Пясковська О.В.;

від відповідача: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Київська міська рада (надалі - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СКАЙБРІДЖ ПРОПЕРТІЗ» (надалі-відповідач) про стягнення суми безпідставно збережених грошових коштів у розмірі 1 314 311,60грн за користування земельною ділянкою площею 0,3488 га кадастровий номер :78:055:0033 на вулиці Пріорській, 14 в Оболонському районі міста Києва за період з 26.10.2021 по 31.05.2023.

Позовні вимоги, з посиланням на ст.15, 16, 1212 Цивільного кодексу України, ст.79-1, 93, 116, 120, 122, 123, 124, 152, 206 Земельного кодексу України, ст.14, 284 Податкового кодексу України, мотивовані тим, що відповідач набувши право власності на нерухоме майно по вулиці Пріорській, 14 в Оболонському районі міста Києва, що розташоване на земельній ділянці комунальної власності загальною площею 0,3488 га за кадастровим номером :78:055:0033, своєчасно не оформив та не зареєстрував речові права на земельну ділянку, не вносив плату за користування нею, внаслідок чого за період з 26.10.2021 по 31.05.2023 безпідставно зберіг грошові кошти у вигляді орендної плати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі №910/1330/25, справу визнано малозначною та її розгляд постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

24.02.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позов, у якому заявлено клопотання про продовження строку на подання такого відзиву строком на 15 днів в обгрунтування якого зазначив, що ним з метою сплати земельного податку за фактичне використання вказаної вище земельної ділянки в спірний період через електронний кабінет платників податків подавались податкові декларації за 2021-2023 роки. Також зазначає, що ним у подальшому, з метою виконання обов`язку по сплаті земельного податку за фактичне використання земельної ділянки було здійснювалися оплати. Крім того відповідач звертає увагу суду на те, що у позивача були відсутні підстави для нарахування сум за користування земельною ділянкою як за період з 01.03.2022 по 31.05.2022, оскільки у цей період згідно рішення позивача від 09.12.2021 №3704/3745 «Про бюджет міста Києва на 2022 рік» (зі змінами, внесеними, зокрема рішенням позивача від 13.09.2022 №5449/5490) орендна плата не нараховувалася, так і до кінця 2022 року, оскільки згідно з підпунктом 69.14 п. 69 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно» № 3050-IX від 11.04.2023, який набрав законної сили 06.05.2023) за період з 1 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року не нараховується та не сплачується плата за землю.

03.03.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якому позивач заперечує проти викладених відповідачем доводів у відзиві на позову, посилаючись на те, що перехідні положення Податкового кодексу України, на які посилається відповідач не підлягають застосування до даних правовідносин. Доводи відповідача про належне виконання останнім свого обов`язку по сплаті податку на землю є помилковими, та спростовуються матеріалами справи і наданим розрахунком.

03.03.2025 від представника відповідача надійшли письмові пояснення.

10.03.2025 від представника відповідача надійшли заперечення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.04.2025 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про продовження строку на подання відзиву. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 07.05.2025. У порядку ст.74 ГПК України витребувано в позивача письмові пояснення.

Підготовче засідання, призначене на 07.05.2025 не відбулось, у зв`язку з оголошеною в місті Києві повітряною тривогою, яка тривала з 09:36 год до 12:44 год.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2025 підготовче засідання в справі №910/1330/25 призначено на 03.06.25.

У підготовче засідання 03.06.2025 з`явилися представники сторін, суд протокольною ухвалою постановив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 15.07.2025.

В судове засіданні 15.07.2025 з`явився позивач. Відповідач в судове засідання не з?явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив.

У судовому засіданні 15.07.2025 відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 03.02.2025 №411188528 за відповідачем зареєстровано право власності на нерухоме майно - будівля «А», об`єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 2251,5 кв.м, розташованої за адресою: місто Київ, вулиця Полупанова (вулиця Пріорська), 14, реєстраційний номер об`єкта 00, номер відомостей про речове право 39705919, яке належить відповідачу з на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15.12.2020, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дмух Б.Л., за реєстровим номером 1233.

Рішенням ІІ сесії ІХ скликання Київської міської ради від 16.12.2021 №4156/4197 «Про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю «СКАЙБРІДЖ ПРОПЕРТІЗ» земельної ділянки в оренду для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі на вул. Пріорській, 14 в Оболонському районі міста Києва» вирішено затвердити документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки відповідачу для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі за адресою: вул. Пріорська, 14, у Оболонському районі міста Києва та передати відповідачу, за умови виконання п.3 цього рішення, в оренду на 15 років земельну ділянку площею 0,3488 га (кадастровий номер :78:055:0033) для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі (код виду цільового призначення - 03.10, для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку) на вул. Пріорській, 14 в Оболонському районі міста Києва у зв`язку з набуттям права власності на об`єкт нерухомого майна (право власності зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.12.2020, номер запису про право власності 39705919) (категорія земель - землі житлової та громадської забудови), заява ДЦ від 17.11.2021 №50030-01-03, справа №490413196).

На підставі вказаного рішення 31.05.2023 між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки.

Згідно п.1.1 договору орендодавець (позивач), на підставі рішення позивача від 16.12.2021 за №4156/4197, передає, а орендар (відповідач) приймає в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку (далі - об`єкт оренди або земельна ділянка), визначену цим договором, для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі.

Земельна ділянка, яка є об`єктом оренди, належить до земель комунальної власності територіальної громади міста Києва на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності».

Реєстрація права власності на об`єкт оренди здійснюється згідно з Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» одночасно з державною реєстрацією права оренди.

Відповідно до положень п.2.1 договору об`єктом оренди відповідно до відомостей з Державного земельного кадастру, рішення позивача від 16.12.2021 №4156/4197 та цього договору є земельна ділянка з наступними характеристиками: кадастровий номер :78:055:0033; місце розташування - вулиця Пріорська, 14 в Оболонському районі міста Києва; категорія земель 0 землі житлової та громадської забудови; цільове призначення - 0310 для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отримання прибутку (для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі); розмір (площа) - 0,3488га.

Строк дії договору 15 років (п.3.1 договору).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03.02.2025 №411189209 право власності на зазначену земельну ділянку зареєстровано за позивачем 31.05.2023, а право оренди за відповідачем на підставі договору оренди 31.05.2023.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що відповідач з моменту набуття права власності на нерухоме майно (15.12.2020) по день укладання договору оренди земельної ділянки з позивачем (31.05.2023), не оформив право власності або користування на земельну ділянку кадастровий номер :78:055:0033, площею 2251,5 кв.м, розташованої за адресою: місто Київ, вулиця Полупанова (вулиця Пріорська), 14, та використовував її без достатніх правових підстав, не сплачуючи орендну плату, що за переконанням позивача є підставою для стягнення з останнього безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України за період з 26.10.2021 (з моменту реєстрації земельної ділянки) по 31.05.2023 (до моменту укладання із позивачем договору оренди земельної ділянки.

Верховний Суд у постановах від 16.09.2020 у справі № 922/3361/19, від 02.06.2020 у справі № 922/2417/19, від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18 неодноразово зазначав, що при розгляді справ про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді недоотриманої плати підлягають встановленню обставини, зокрема, чи є земельна ділянка сформованим об`єктом цивільних прав протягом усього періоду, зазначеного у позові.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (частина 4 статті 791 Земельного кодексу України).

Як убачається із витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-021 від 25.11.2021 державна реєстрація вказаної вище земельної ділянки проведена 26.10.2021.

Отже, земельна ділянка з кадастровим номером :78:055:0033 по вулиці Полупанова (вулиця Пріорська), 14 у Оболонському районі міста Києва в розумінні статті 791 Земельного кодексу України сформована та є об`єктом цивільних прав з 26.10.2021.

Як підтверджено матеріалами справи та не заперечується самими сторонами, на вказаній вище земельній ділянці розташований об`єкт нерухомості, що належать на праві власності відповідачу.

Правові підстави користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 Земельного кодексу України реалізується через право постійного користування або право оренди.

Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування (частина 1 статті 123 Земельного кодексу України).

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу (частина 1 статті 124 Земельного кодексу України).

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (частина 1 статті 93 Земельного кодексу України).

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України «Про оренду землі»).

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (частина 1 статті 116 Земельного кодексу України).

Правовий механізм переходу прав на землю, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено у статті 120 Земельного кодексу України.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. (частини 1, 2 статті 120 Земельного кодексу України у редакції чинній станом на дату набуття відповідачем права власності на об`єкти нерухомого майна).

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (частина 1 статті 125 Земельного кодексу України).

Як убачається з положень статті 120 та 125 Земельного кодексу України, виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені.

Проте, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22.06.2021 у справі №200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давнього Риму (лат.superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.

Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.12.2021 в справі №924/856/20, від 27.09.2022 у справі №922/423/19, від 02.11.2022 у справі №915/766/21, від 16.11.2022 у справі №922/519/20, від 20.12.2022 у справі №924/250/19, від 06.09.2023 у справі №910/5909/22.

Слід зазначити, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими. Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина 1 статті 1212 Цивільного кодексу України).

Положення цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина 2 статті 1212 Цивільного кодексу України).

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов:

набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);

набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка (частина 1 статті 206 Земельного кодексу України).

Плата за землю справляється відповідно до закону (частина 2 статті 206 Земельного кодексу України).

Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (пункту 14.1.1.47 статті 14 Податкового кодексу України).

Оскільки, відповідач у спірний період не був власником або постійним землекористувачем зазначеної земельної ділянки, останній не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, а тому то єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата.

Отже, з огляду на те, що земельна ділянка з кадастровим номером :78:055:0033 по вулиці Полупанова (вулиця Пріорська), 14 у Оболонському районі міста Києва, є сфрмованою з 26.10.2021, позивач правомірно обраховує розмір безпідставно збережених відповідачем коштів орендної плати за період з 26.10.2022 по 31.05.2023.

Відповідно до пунктів 14.1.125, 14.1.136 статті 14 та статті 288.5 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною.

Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території (пункту 284.1. статті 284 Податкового кодексу України).

Основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки - підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж установлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.

Зокрема, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу для земельних ділянок, нормативно грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки (пункт 288.5.1 статті 288 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.4.2 договору оренди земельної ділянки сторони погодили, що річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 5% від її нормативно грошової оцінки.

Згідно положень ст.20 Закону України «Про оцінку земель» за результатами бонітування ґрунтів та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Технічна документація з бонітування ґрунтів та нормативної грошової оцінки земельних ділянок, звіти про експертну грошову оцінку земельних ділянок державної та комунальної власності, звіти про експертну грошову оцінку земельних ділянок, що проводиться для цілей оподаткування, нарахування та сплати інших обов`язкових платежів, що справляються відповідно до законодавства, є публічною інформацією.

Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про оцінку земель» витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.05.2018 року в справі № 629/4628/16-ц дійшла висновку, що обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, про що також наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 в справі № 320/5877/17 (пункт 71).

Висновок про те, що належним доказом розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути витяг, довідка або технічна документація з нормативної грошової оцінки, Велика Палата Верховного Суду зробила у постанові від 09.11.2021 року в справі № 905/1680/20.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-021 від 25.11.2021 нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :78:055:0033 по вулиці Полупанова (вулиця Пріорська), 14 у Оболонському районі міста Києва становить 18 403 120,51 грн. (за 2023 рік). Зазначена сума нормативно грошової оцінки земельної ділянки зазначена сторонами в п.2.2 договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до довідки №НГО/2022-39470 про розмір нормативної грошової оцінки (НГО) земельної ділянки :78:055:0033) нормативно грошова оцінка земельної ділянки :78:055:0033 по вулиці Полупанова (вулиця Пріорська), 14 у Оболонському районі міста Києва у 2022 році становила 16 002 484,22 грн.

Положенням статті 289 Податкового кодексу України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року, що визначається за формулою:

Кi = І:100,

де І - індекс споживчих цін за попередній рік.

У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель міститься на офіційному сайті Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, адже саме цей орган уповановажений реалізовувати державну політику у сфері земельних відносин, де зазначено таке: «значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2021 рік - 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічна насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,1 (для земель несільськогосподарського призначення).

Отже, нормативно грошова оцінка земельної ділянки за 2021 рік становитиме 14 547 712,93 грн (16 002 484,22 грн / 1,1).

Розрахунок орендної ставки за користування відповідачем земельною ділянкою позивач здійснив у розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за кожен день оренди відповідного місяця згідно з додатками 11 до рішення Київської міської ради "Про бюджет міста Києва на 2022 рік" від 09.12.2021 №3704/3745, рішення Київської міської ради "Про бюджет міста Києва на 2023 рік" від 08.12.2022 №5828/5869.

Згідно наведеного позивачем розрахунку за період з 15.12.2020 по 26.10.2021 розмір орендної плати становить 1 314 311,60 грн.

Відповідач заперечує проти вказаного розміру орендної плати з огляду на те, що ним з метою сплати земельного податку за фактичне використання вказаної вище земельної ділянки в спірний період через електронний кабінет платників податків подавались податкові декларації, зокрема:

податкова декларацію з плати за землю за 2021 рік, яка подана 19.01.2021 та якою визначено до сплати суму земельного податку у розмірі 465 528,91 грн;

податкова декларацію з плати за землю за 2022 рік, яка подана 16.02.2022 та якою визначено до сплати суму земельного податку у розмірі 480 074,72 грн;

уточнюючу декларацію з плати за землю за 2023 рік, та якою визначено до сплати суму земельного податку у розмірі 552 085,87 грн.

У подальшому до зазначеної декларації було подано уточнюючу декларацію, якою було визначено уточнену суму податкового зобов`язання за 2023 рік у розмірі 228 551,70 грн, у зв`язку із укладанням між сторонами договору оренди земельної ділянки.

Крім того, відповідач звертає увагу суду на те, що ним у подальшому, з метою виконання обов`язку по сплаті земельного податку за фактичне використання земельної ділянки було здійснено оплати.

Так, матеріали справи свідчать, що відповідачем в рахунок оплати земельного податку, в рахунок спірного періоду, були здійснені наступні платежі:

38 793,24 грн - за жовтень 2021 року згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів №232 від 29.11.2021;

38 793,24 грн - за листопад 2021 року згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів №241 від 08.12.2021;

38 793,24 грн - за грудень 2021 року згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів №249 від 23.12.2021;

40 006,23 грн - за січень 2022 року згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів №283 від 10.02.2022;

40 006,23 грн - за лютий 2022 року згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів №339 від 01.06.2022;

80 0012,46 грн - за березень, квітень 2022 року згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів №361 від 29.06.2022;

80 0012,46 грн - за травень, червень 2022 року згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів №370 від 12.07.2022;

40 006,23 грн - за липень 2022 року згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів №387 від 28.07.2022;

40 006,23 грн - за серпень 2022 року згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів №412 від 01.09.2022;

40 006,23 грн - за вересень 2022 року згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів №427 від 20.09.2022;

40 006,23 грн - за жовтень 2022 року згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів №450 від 20.10.2022;

40 006,23 грн - за листопад 2022 року згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів №472 від 29.11.2022;

40 006,23 грн - за грудень 2022 року згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів №498 від 30.12.2022;

40 007,16 грн - за січень 2023 року згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів №33 від 16.02.2023;

40 007,16 грн - за лютий 2023 року згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів №57 від 20.03.2023;

40 007,16 грн - за березень 2023 року згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів №71 від 11.04.2023,

що загалом становить 716 475,96 грн.

Також матеріали справи свідчать, що в подальшому відповідач звернувся до Головного управління Держаної податкової служби у місті Києві із заявами про повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені по платежам:

- від 29.09.2022 на суму 80 012,49 грн;

- від 12.07.2022 на суму 80 012,46 грн;

- від 28.07.2022 на суму 40 006,23 грн;

- від 01.09.2022 на суму 40 006,23 грн;

- від 20.09.2022 на суму 40 006,23 грн;

- від 20.10.2022 на суму 29 488,43 грн.

Згідно листа Головного управління Держаної податкової служби у місті Києві Держаної податкової служби України №6/26-155-04-10-06 від 28.02.2025 відповідачем надавалася податковій службі наступні декларації:

- звітна податкова декларація з плати за землю за 2021 рік від 19.01.2021 реєстраційний номер ;

- звітна податкова декларація з плати за землю за 2022 рік від 16.02.2022 реєстраційний номер ;

- уточнююча податкова декларація з плати за землю за 2022 рік від 16.05.2022 реєстраційний номер ;

- уточнююча податкова декларація з плати за землю за 2022 рік від 05.07.2023 реєстраційний номер ;

- звітна податкова декларація з плати за землю за 2023 рік від 08.02.2023 реєстраційний номер ;

- уточнююча податкова декларація з плати за землю за 2023 рік від 02.06.2023 реєстраційний номер ;

- звітна податкова декларація з плати за землю за 2023 рік від 02.06.2023 реєстраційний номер .

Відповідно до облікових даних інтегрованих карток платника податків інфомаційно-комунікаційної системи контролюючого органу обліковується інформація щодо сплачених до бюджету сум відповідачем по Головному управлінню Державної податкової служби у місті Києві (Оболонський район міста Києва) за період 2021-2023 роки, а саме:

- по земельному податку з юридичних осіб (ККДБ 18010500):

у 2021 році - 465 518,88 грн;

у 2022 році - 480 074,75 грн;

у 2023 році - 138 021,48 грн;

- по орендній платі з юридичних осіб (ККДБ 18010600):

у 2021 році - відсутня ІКП;

у 2022 році - відсутня ІКП;

у 2023 році - 539 234,03 грн.

Станом на 24.02.2025 за відповідачем заборгованості з орендної плати та земельного податку з юридичних осіб (ККДБ 18010500) по Головному управлінню Державної податкової служби у місті Києві не обліковується.

Також повідомлено, що відповідачем до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві подані заяви щодо перерахування помилково та/або наміру сплачених грошових зобов`язань по земельному податку з юридичних осіб від 06.07.2023 реєстраційний номер , від 11.07.2023 10-07/23 (вх. від 14.07.22023 №72652/6) та від 25.07.2023 реєстраційний номер ).

За результатами розгляд зазначених вище заяв на адресу відповідача надіслано листи від 06.07.2023 №55745/6/26-15-04-10-08, від 25.07.2023 №60087/6/26-15-04-10-08 та від 26.07.2023 №60367/6/26-15-04-10-08 «про розгляд заяви щодо перерахування помилково та/або надміру сплачених сум», якими запропоновано провести звірку стану розрахунків з бюджетом.

За результатами розгляду заяв на перерахування коштів від 12.07.2023 №, вд08.08.2023 №, від 16.08.2023 №920822946, від 04.09.2023 №, від 12.09.2023 № та від 28.09.2023 № здійснено перекид грошових коштів з рахунку земельного податку з юридичних осіб (ККДБ 18010500) на рахунок орендної плати з юридичних осіб (ККДБ 18010600) у 2023 році (Оболонський район міста Києва) сплачених коштів на загальну суму 309 532,04грн, а саме:

21.07.2023 - 80 012,46 грн;

14.08.2023 - 80 012,46 грн;

30.08.2023 - 40 006,23 грн;

07.09.2023 - 40 006,23 грн;

19.09.2023 - 40 006,23 грн;

10.10.2023 - 29 488,43 грн.

На підтвердження вказаних вище обставин Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві було долучено до листа копії податкових декларацій.

13.05.2025 позивач звернувся до суду із заявою про зменшення позовних вимог, в якій зазначає, що враховуючи здійснені відповідачем платежі в рахунок сплати земельного податку за період з 26.10.2021 по 31.05.2023 на загальну суму 703 191,90 грн, позивач вважає доцільним зменшити суму стягнення з 1 314 311,60 грн до 611 120,51 грн. В якості розрахунку позивач надав суду зведену таблицю, в якій відображені:

загальна сума яка підлягає сплаті 1 314 311 60 грн;

відомості про здійснені відповідачем оплати за спірний період 703 191,09 грн;

залишок суми, яка підлягає сплати 611 120,51 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, відповідачем за спірний період було здійснено оплати земельного податку на загальну суму 716 475,96 грн, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями зазначеними вище.

Разом з тим, відповідач звернувся до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві із заявами щодо перерахування помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань по земельному податку з юридичних осіб, за наслідками розгляду яких Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві було здійснено перекид грошових коштів з рахунку земельного податку з юридичних осіб (ККДБ 18010500) на рахунок орендної плати з юридичних осіб (ККДБ 18010600) у 2023 році (Оболонський район міста Києва) сплачених коштів на загальну суму 309 532,04 грн, а саме:

21.07.2023 - 80 012,46 грн;

14.08.2023 - 80 012,46 грн;

30.08.2023 - 40 006,23 грн;

07.09.2023 - 40 006,23 грн;

19.09.2023 - 40 006,23 грн;

10.10.2023 - 29 488,43 грн.

Вказані обставини не були враховані позивачем при здійсненні розрахунку.

Крім того, здійснені позивачем нарахування коштів за період з 01.05.2023 по 31.05.2023 є помилковими, оскільки 31.05.2023 між сторонами був укладений договір оренди цієї земельної ділянки, а тому період нарахування повинен був бути з 01.05.2023 по 30.05.2023. Тобто, позивачем зайво нараховано суму по сплаті за користування земельною ділянкою за один день, що складало 2 520,97 грн (78 150,24 грн / 31).

Крім того, суд звертає увагу на те, позивачем здійснено нарахування суми за користування земельною ділянкою за період з 01.03.2022 по 31.05.2022, в той час, як рішенням позивача від 09.12.2021 №3704/3745 «Про бюджет міста Києва на 2022 рік» (зі змінами, внесеними, зокрема рішенням позивача від 13.09.2022 №5449/5490) орендна плата за період з 01.03.2022 по 31.05.2022 не нараховувалася, а тому підстави для нарахування суми за користування земельною ділянкою за цей період відсутні.

При цьому, суд звертає увагу на те, що сума сплати за жовтень 2021 року 7 508,37 грн позивачем обрахована не за весь місяць, а з урахуванням кількості днів безпідставного користування відповідачем земельною ділянкою в цьому місяці, що є арифметично правильним.

З урахування викладеного вище загальний розмір безпідставно збережених коштів за спірний період (з 26.10.2021 по 31.05.2023) слід розраховувати наступним чином:

1 314 311,60 грн (загальна сума нарахувань за користування земельною ділянкою за період з 26.10.2021 по 31.05.2023) - 201 675,13 грн (сума грошових коштів безпідставно нарахованих позивачем за період 01.03.2022 по 31.05.2022) - 2 520,97 грн (помилково нарахована суму позивачем за один день травня місяця 31.05.2023) = 1 110 115,50 грн;

703 191,09 грн (сума сплат здійснених відповідачем у спірний період) - 309 532,04 грн (сума грошових коштів повернутих податковою службою за спірний період) = 393 659,05 грн;

Отже, за розрахунком суду розмір суми, яка підлягає сплаті за користування земельною ділянкою за спірний період складає 716 456,45 грн (1 110 115,50 грн - 393 659,05 грн).

Частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України передбачено, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням положень ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд виходить лише із загальної суми стягнення, яка заявлена позивачем, з урахування заяви про зменшення позовних вимог 611 120,51 грн.

Що стосується інших платежів здійснених відповідачем в рахунок сплати земельного податку, то вони судом не приймаються, оскільки не стосуються спірного періоду.

Щодо посилань відповідача на те, що він має бути звільнений від орендної плати до кінця 2022 року, суд зазначає таке.

Так, у п. 2.11 переліку територій на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, що затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022, відповідно до коду UA0093317 датою виникнення можливості бойових дій у місті Києві вказано - 24.02.2022, датою припинення можливості бойових дій - 30.04.2022.

Згідно зі ст. 14 Податкового кодексу України плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Відповідно до п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності є обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Пунктом 69 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України установлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті.

Згідно з підпунктом 69.14 п. 69 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно» № 3050-IX від 11.04.2023, який набрав законної сили 06.05.2023) за період з 1 січня 2022 року до 31 грудня 2022 року не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб, та за період з 1 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Оскільки за відповідачем, будь-яке право на спірну земельну ділянку у спірний період не було зареєстровано у встановленому законодавством порядку, у контролюючого органу в силу вимог пунктів 287.1 ст. 287 Податкового кодексу України відсутні обов`язки та, відповідно, повноваження на стягнення у судовому порядку податкових зобов`язань зі сплати земельного податку або орендної плати.

З урахуванням системного аналізу норм Податкового кодексу України вбачається, що власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і постійні землекористувачі є платниками земельного податку, а орендарі земель державної та комунальної власності - орендної плати за такі земельні ділянки, однак особа, яка є фактичним користувачем земельної ділянки, не маючи права власності або постійного користування на неї і використовуючи її без укладення договору оренди землі, не підпадає під правове регулювання наведених норм Податкового кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.04.2021 y справі № 922/2378/20.

Отже, положення пункту 69.14 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України не підлягають застосуванню в спірних відносинах, оскільки вони не підпадають під правове регулювання норм Податкового кодексу України, а відповідач не є тим суб`єктом, відносно якого застосовуються передбачені Податковим кодексом України пільги щодо звільнення від сплати за землю.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

Відповідно до положень ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене вище, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

На підставі викладеного, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 13.05.2025, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 611 120,51 грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою загальною площею 0,3488 га за кадастровим номером :78:055:0033.

З урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

13.05.2025 від позивача надійшла заява про повернення судового збору, в якій останній просив, з урахування подання ним заяви про зменшення позовних вимог, повернути переплату в розмірі 8 438,29 грн.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законо України «Про судовий збір» (надалі -Закон).

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01.01.2025 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 3 028,00 грн.

Згідно пп.1 п.2 ч.1 ч.2 ст.4 Закону ставка судового збору за подання до господарського позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, ч.3 ст.4 Закону передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Як свідчать матеріали справи первісно ціна позовну складала 1 314 311,60 грн, 1,5% від якої становив 19 714,67 грн, а з урахування коефіцієнт 0,8 - 15 771,74 грн.

При поданні позовної заяви позивачем було сплачено 15 771,74 грн судового збору.

У заяві про зменшення позовних вимог позивач просив зменшити суму стягнення з 1 314 311,60 грн до 611 120,51 грн.

Отже, розмір судового збору за подання позовної заяви, з урахування заяви про зменшення позовних вимог складатиме 7 333,45 грн (611 120,51 грн * 1,5% * 0,8), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи зазначене розмір переплати судового збору, який підлягає поверненню позивачеві за рахунок державного бюджету, складає 8 438,29 грн. (15 771,74 грн - 7 333,45грн), а тому заява позивача про повернення вказаної суми судового збору підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СКАЙБРІДЖ ПРОПЕРТІЗ» (04082, місто Київ, вулиця Пріорська, будинок 14, ідентифікаційний код 44088641) на користь Київської міської ради (01001, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 36, ідентифікаційний код 22883141) 611 120 (шістсот одинадцять тисяч сто двадцять гривень) грн 51 коп. безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою та 7 333 (сім тисяч триста тридцять три) грн 45 коп. судового збору.

3. Повернути Київській міській раді (01001, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 36, ідентифікаційний код 22883141) з Державного бюджету України 8 438 (вісім тисяч чотириста тридцять вісім) грн 29 коп. надмірно сплаченого судового збору згідно платіжної інструкції №113 від 31.01.2025, оригінал якої залишається в матеріалах судової справи №910/1330/25.

4. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено та підписано 24.07.2025.

Суддя Я.А.Карабань