ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

28.07.2025 м. Дніпро Справа № 904/5554/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Мороза В.Ф., Дарміна М.О.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства комерційний банк "Укрсиббанк"

на ухвали Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Мартинюк С.В.) від 22.04.2025р. у справі № 904/5554/24

за заявою Акціонерного товариства комерційний банк "Укрсиббанк", м. Київ

до боржника ОСОБА_1 , м. Дніпро

про визнання грошових вимог, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2025р. у справі № 904/5554/24:

- визнано грошові вимоги Акціонерного товариства Укрсиббанк" (04070, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12; ідентифікаційний код юридичної особи 09807750) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на суму 1 904 344, 38 грн. (заборгованість) грн. - 2 черга задоволення вимог кредиторів, на суму 4 844, 80 грн. (судовий збір) - позачергове задоволення вимог кредиторів;

- решту вимог відхилено.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2025р. у справі № 904/5554/24:

- завершено попереднє засідання, за результатами якого внесено до реєстру грошові вимоги наступних кредиторів, визнаних судом, а саме:

- АТ КБ "ПриватБанк" (ідентифікаційний код юридичної особи 14360570) на на суму 9 667 653, 87 грн. (заборгованість) грн. - 2 черга задоволення вимог кредиторів (з яких 505 000, 00 грн. забезпечені заставою), на суму 4 844, 80 грн. (судовий збір) - позачергове задоволення вимог кредиторів;

- Акціонерного товариства Укрсиббанк" (ідентифікаційний код юридичної особи 09807750) на суму 1 904 344, 38 грн. (заборгованість) грн. - 2 черга задоволення вимог кредиторів, на суму 4 844, 80 грн. (судовий збір) - позачергове задоволення вимог кредиторів;

- судове засідання для розгляду плану реструктуризації або рішення про перехід до процедури погашення боргів чи про закриття провадження у справі призначено на 20.05.2025 о 10:15 год.

До Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Акціонерне товариство комерційний банк "Укрсиббанк", в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2025р. у справі № 904/5554/24 в частині розгляду кредиторських вимог АТ "Укрсиббанк" та ухвалу про результати розгляду заяви конкурсного кредитора про грошові вимоги АТ "Укрсиббанк" до боржника від 22.04.2025 року у справі № 904/5554/24, ухвалити нове рішення, яким визнати грошові вимоги АТ «УКРСИББАНК» до ОСОБА_1 у повному обсязі.

На підставі розпорядження керівника апарату суду щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв`язку із відпусткою судді Іванова О.Г. - члена колегії суддів, визначеного протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2025 року, та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.07.2025р., для розгляду апеляційної скарги у справі визначено колегію суддів у складі головуючого судді - Чередка А.Є., суддів - Мороза В.Ф., Дарміна М.О.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Отже, наявність або відсутність підстав для задоволення заяви про відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги визначається за правилами частини другої статті 256 ГПК. Клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги з огляду на приписи статті 256 ГПК повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах).

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. До клопотання чи заяви мають бути подані докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості.

При цьому Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку.

Таким чином, у кожному випадку суд з врахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені в обгрунтування клопотання про його відновлення та робить мотивований висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку.

Слід зазначити, що суд може поновити строк на апеляційне оскарження лише у виняткових випадках, тобто причини поновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не враховувати який вважалось би несправедливим та таким, що суперечить загальним засадам законодавства.

Апеляційна скарга на ухвалу за результатами попереднього засідання від 22.04.2025р. та ухвалу про розгляд грошових вимог кредитора подана через систему «Електронний суд» 26.06.2025р, тоді як останнім днем процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали у даній справі є 02.05.2025 року. Отже, апеляційна скарга подана з пропуском процесуального строку для її подання, встановленого ч. 1 ст. 256 ГПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.06.2025р. апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Укрсиббанк" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2025р. у справі № 904/5554/24 повернуто заявникові на підставі п. 4 ч. 5 ст. 260 ГПК України.

При повторному поданні апеляційної скарги апелянтом заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги, яке обгрунтовано повторним зверненням до суду з даною апеляційною скаргою після повернення апеляційним господарським судом первісно поданої апеляційної скарги заявникові, яка подається ним у найкоротший термін після отримання ним відомостей про повернення первісної апеляційної скарги. Апелянт звертає увагу, що недопущення тривалого зволікання із поданням другої апеляційної скарги та усунення недоліку, який слугував підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, є свідченням того, що апелянт не допустив невиправданої бездіяльності чи зловживання процесуальними правами та обов`язками. Апелянт добросовісно ставиться до реалізації ним права на апеляційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою. Тому з метою захисту своїх прав та законних інтересів повторно звертається до суду апеляційної інстанції та просить визнати поважними причини пропуску строків на апеляційне оскарження, враховуючи вищенаведені обставини та вжиті з боку АТ "Укрсиббанк" заходи.

За результатами розгляду вказаного клопотання, апеляційний суд ухвалою від 04.07.2025р. визнав наведені апелянтом доводи щодо несвоєчасного оскарження ухвал місцевого господарського суду неповажними та залишив апеляційну скаргу без руху із зазначенням недоліків апеляційної скарги, які необхідно було усунути скаржнику.

На виконання вимог ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 04.07.2025р. апелянтом подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвал господарського суду, згідно з яким просить суд:

- поновити для АТ "Укрсиббанк" строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2025 року у справі № 904/5554/24 в частині розгляду кредиторських вимог АТ "Укрсиббанк" та ухвали про результати розгляду заяви конкурсного кредитора про грошові вимоги АТ "Укрсиббанк" до боржника від 22.04.2025 року у справі № 904/5554/24;

- відкрити апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою АТ "Укрсиббанк" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2025 року у справі № 904/5554/24 в частині розгляду кредиторських вимог АТ "Укрсиббанк" та ухвалу про результати розгляду заяви конкурсного кредитора про грошові вимоги АТ "Укрсиббанк" до боржника від 22.04.2025 року у справі № 904/5554/24.

Апеляційний суд, розглянувши обґрунтування причин пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення у даній справі, дійшов висновку, що підстави, наведені скаржником у клопотанні, не можуть вважатися поважними з огляду на таке.

Як зазначено вище, первісно подану апеляційну скаргу апеляційний господарський суд повернув заявникові на підставі п. 4 ч. 5 ст. 260 ГПК України, оскільки оскаржувана ухвала не підлягає апеляційному оскарженню окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання.

Суд апеляційної інстанції вважає, що скаржником не наведено достатнього обґрунтування поважності причин пропуску встановленого законом строку на подання апеляційної скарги, оскільки усунення недоліків шляхом подання апеляційної скарги вдруге не може вважатися поважною причиною.

Окрім того, сам факт повернення першої апеляційної скарги не є поважною підставою пропуску процесуального строку на подачу скарги.

Суд апеляційної інстанції враховує висновки Верховного Суду, наведені у постанові суду від 08.07.2021 по справі №910/17790/19, ухваленої у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, відповідно до яких сам по собі факт повернення апеляційної скарги не є поважною причиною пропуску строку; а при вирішенні питання про поважність наведених скаржником причин, суд має враховувати також і ті обставини, які стали підставою для повернення попередньо поданої апеляційної скарги, а також період часу, який сплинув з моменту, коли особа дізналась про відповідне рішення суду (така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.06.2020 у справі №280/4682/19, від 18.06.2020 у справі №400/524/19, від 17.06.2020 у справі №280/4951/19, від 15.05.2020 у справі №820/1212/17).

Згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

За змістом статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Принцип правової визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. "вирішена справа"), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень ("що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності").

У пункті 41 рішення від 03.04.2008р. у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків".

Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу правової визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. de Rada Cavanilles v. Spain, рішення від 28.10.1998р., Reports 1998 -VIII, с. 3255, §45, Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine, №17160/06 та №35548/06, §34, ЄСПЛ, від 21.12.2010р.).

Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (Diya 97 v. Ukraine, №19164/04, §47, ЄСПЛ, від 21.10.2010р.).

У справі "Устименко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що сама концепція "поважних причин" не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

Якщо строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановлені державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Нешев проти Болгарії" від 28.10.2004р.).

Фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватися як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється суть чіткого встановлення законодавцем кожного з процесуальних строків (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.10.2018р. у справі №5/452/06).

Європейський суд з прав людини зазначив, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини від 7 липня 1989 року у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії, № 11681/85, § 35).

Отже, у контексті забезпечення реалізації права на оскарження судового рішення та вирішення питання поновлення строків на таке оскарження у рішеннях ЄСПЛ сформувалась стала практика, відповідно до якої поновлення строків на оскарження може бути виправданим, якщо пропуск строку є поважний, об`єктивно незалежний від волі та поведінки скаржника.

Таким чином, вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, апеляційний суд враховує, що оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення. Поновленню підлягає лише строк, який пропущений з об`єктивних і, які не залежали від волі та поведінки особи, причин.

За приписами ч. 3 ст. 256 ГПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Зі змісту наведеної правової норми убачається, що законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.

Таким чином, для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

Суд зазначає, що існування обставини повернення апеляційної скарги, яка не позбавляє скаржника на повторне звернення до суду апеляційної інстанції, не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої апеляційної скарги без урахування процесуальних строків встановлених для цього, а у суду - обв`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш, за відсутності поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.06.2025р. апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Укрсиббанк" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2025р. у справі № 904/5554/24 повернуто заявникові на підставі п. 4 ч. 5 ст. 260 ГПК України.

Законом України №3200-IX від 29.06.2023 внесені зміни до Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами. Вказані зміни набрали чинності з 18.10.2023.

Відповідно до частини одинадцятої статті 242 ГПК України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення (частина шоста статті 242 ГПК України).

З матеріалів даної справи вбачається, що ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 20.06.2025 р. у справі № 904/5554/24 про повернення апеляційної скарги надіслано та доставлено до зареєстрованого Електронного кабінету Акціонерного товариства комерційний банк "Укрсиббанк" у підсистемі «Електронний суд» в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі 24.06.2025р. о 12:51, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Слід відзначити, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників господарського судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Господарським процесуальним кодексом України певних процесуальних дій.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зробив висновок (постанова Верховного Суду від 24 липня 2023 року у справі №200/3692/21), що процесуальний строк, зокрема строк на апеляційне оскарження в разі повторного подання апеляційної скарги, може бути поновлено у випадку дотримання одночасно таких умов:

первісне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулось у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження;

повторне подання апеляційної скарги відбулось у межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або впродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань;

скаржник продемонстрував добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження і вжив усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою;

доведено, що повернення попередньо поданих апеляційних скарг відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції та не могли бути усунуті скаржником;

наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами.

Суд касаційної інстанції зазначає, що неналежна організація процесу із оскарження судового рішення з боку скаржника є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними.

Невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

Колегія суддів не вбачає перешкод для поширення такої правозастосовчої практики Верховного Суду й у випадку про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки норми процесуального закону, якими це питання регламентовано на стадії апеляційного чи касаційного оскарження судових рішень є близькими за змістом і однаково врегульовують це питання.

Колегія суддів також звертається до висновків, наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2024 у справі №756/11081/20:

« 48. Процесуальні строки мають свою специфіку: по-перше, вони завжди мають імперативний характер; по-друге, процесуально-правові строки встановлюються для здійснення тих або інших процесуальних дій; по-третє, вони мають забезпечувати оперативність та ефективність здійснення правосуддя і сприяти дисциплінуючому впливові на учасників процесу.

49. Отже, запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, заявою, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності та забезпечення здійснення судових процедур у межах розумних строків.

50. У низці рішень ЄСПЛ принцип правової визначеності трактується у контексті дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справи «Рябих проти Росії», пункти 51, 52, «Брумареску проти Румунії», пункт 61).

51. Отже, встановлення строків звернення до суду із заявою чи скаргою у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для учасників справи того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте судом рішення або здійснена дія не підлягатимуть скасуванню.

52. Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

53. Зокрема, ЄСПЛ у справах «Світлана Науменко проти України», «Трегубенко проти України», «Праведна проти Росії», «Желтяков проти України» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами національним судам необхідно забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.

54. Загалом згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи «Волчлі проти Франції», «ТОВ «Фріда» проти України»).».

Звертаючись вдруге з апеляційною скаргою, апелянтом заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги, яке обгрунтовує повторним зверненням до суду з даною апеляційною скаргою після повернення апеляційним господарським судом первісно поданої апеляційної скарги заявникові, яка подається ним у найкоротший термін після отримання ним відомостей про повернення первісної апеляційної скарги. Апелянт звертає увагу, що недопущення тривалого зволікання із поданням другої апеляційної скарги та усунення недоліку, який слугував підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, є свідченням того, що апелянт не допустив невиправданої бездіяльності чи зловживання процесуальними правами та обов`язками. Апелянт добросовісно ставиться до реалізації ним права на апеляційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою. Тому з метою захисту своїх прав та законних інтересів повторно звертається до суду апеляційної інстанції та просить визнати поважними причини пропуску строків на апеляційне оскарження, враховуючи вищенаведені обставини та вжиті з боку АТ "Укрсиббанк" заходи.

Залишаючи апеляційну скаргу без руху апеляційний суд в ухвалі звернув увагу апелянта на те, що первісно подану апеляційну скаргу суд повернув заявникові на підставі п. 4 ч. 5 ст. 260 ГПК України, оскільки оскаржувана ухвала суду першої інстанції про розгляд вимог окремого кредитора не підлягає апеляційному оскарженню окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання, у відповідності до змін, внесених у законодавство щодо можливості оскарження ухвали за наслідками розгляду грошових вимог лише разом з ухвалою за наслідками попереднього судового засідання, з яким апелянт мав бути обізнаний.

На виконання вимог ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 04.07.2025р. апелянтом подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвал господарського суду, згідно з яким просить суд:

- поновити для АТ "Укрсиббанк" строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2025 року у справі № 904/5554/24 в частині розгляду кредиторських вимог АТ "Укрсиббанк" та ухвали про результати розгляду заяви конкурсного кредитора про грошові вимоги АТ "Укрсиббанк" до боржника від 22.04.2025 року у справі № 904/5554/24;

- відкрити апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою АТ "Укрсиббанк" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2025 року у справі № 904/5554/24 в частині розгляду кредиторських вимог АТ "Укрсиббанк" та ухвалу про результати розгляду заяви конкурсного кредитора про грошові вимоги АТ "Укрсиббанк" до боржника від 22.04.2025 року у справі № 904/5554/24.

Акціонерне товариство комерційний банк "Укрсиббанк" також зазначає, що повторно звернулось з апеляційною скаргою в межах присічного строку, не зловживаючи своїм процесуальним правом та не допустивши необ`єктивного зволікання з поданням апеляційної скарги, використовуючи своє право на повторне звернення до апеляційного суду.

Наведене Акціонерне товариство комерційний банк "Укрсиббанк" вважає поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження та просить його поновити.

За змістом поданого клопотання апелянт фактично наводить тіж самі обставини, що і в попередньому клопотанні, які вплинули на неможливість вчасного подання апеляційної скарги, та наголошує, що первинно апеляційну скаргу на одну («індивідуальну») ухвалу щодо грошових вимог, без одночасного оскарження її з ухвалою за результатами попереднього судового засідання в частині цих самих грошових вимог, було подано у строки визначені законом.

Приймаючи до уваги усе вищенаведене та аналогічне первісному обґрунтування апелянтом причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення у даній справі, апеляційний суд зазначає, що апелянтом так і не вказано конкретних обставин, які можуть бути віднесені судом до особливих чи непереборних, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного оскарження ухвал суду першої інстанції та не могли бути усунуті скаржником, не надано доказів на їх підтвердження, що позбавляє суд можливості вирішення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

З наведеного слідує, що пропуск процесуального строку на апеляційне оскарження ухвал місцевого господарського суду не підтверджений ним належними та допустимими доказами, а усунення недоліків шляхом подання апеляційної скарги вдруге, з урахуванням вищенаведеного, не може вважатися поважною причиною.

Відтак, апеляційний суд вважає наведені апелянтом підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення у даній справі необгрунтованими, які пов`язані з обставинами суб`єктивного характеру, а не об`єктивними обставинами, оскільки відносяться до професійних функцій представництва юридичної особи, є такими, що не свідчать про існування об`єктивно непереборних причин неподання належним чином оформленої апеляційної скарги у встановлений законом строк, у зв`язку з чим визнаються судом неповажними.

Таким чином, апелянтом не наведено поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвал Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2025р. у справі № 904/5554/24, тобто не усунено недоліків апеляційної скарги.

За приписами ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Тому, негативні наслідки у вигляді неможливості поновлення процесуального строку (у зв`язку з відсутністю об`єктивних обставин його пропуску) покладаються на апелянта.

Згідно ч. 4 ст. 260 ГПК України, якщо заяву не буде подано особою протягом десяти днів з дня вручення ухвали або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 4 ч. 1 ст. 261 ГПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (пункти 22 - 23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 року, пункти 37-38 рішення у справі "Мушта проти України" від 18.11.2010 року).

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "Укрсиббанк" на ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2025р. у справі № 904/5554/24.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 258, ч. 4 ст. 260, п. 4 ч. 1 ст. 261 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити Акціонерному товариства комерційний банк "Укрсиббанк" у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2025р. у справі № 904/5554/24.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Укрсиббанк" на ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2025р. у справі № 904/5554/24 - повернути заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя М.О. Дармін