ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року Справа № 903/1052/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Василишин А.Р.

секретар судового засідання Першко А.А.

за участю представників сторін:

від позивача - не з`явився

від відповідача - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ТОВ "Агробіостандарт" на рішення Господарського суду Волинської області від 13 травня 2025 року у справі №903/1052/24 (повний текст складено 13 травня 2025 року, суддя Гарбар І.О.)

за позовом Волинського пункту тимчасового перебування іноземці та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОБІОСТАНДАРТ"

про визнання недійсною додаткову угоду та стягнення 15528,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Волинський пункт тимчасового перебування іноземці та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України звернувся до Господарського суду Волинської області з позовом до Державного підприємства "Волиньторф" про визнання недійсною додаткову угоду №1 від 26 серпня 2022 року до договору від 11 липня 2022 року №61 та стягнення 15528,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що додаткова угода №1 суперечать вимогам пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а тому підлягає визнанню недійсною. Вважає, що отримані ДП "Волиньторф" кошти в розмірі 15528,00 грн за товар, який не був поставлений підлягають стягненню із відповідача на підставі частини 1 статті 670 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 23 березня 2025 року у справі №903/1052/24 задоволено заяву Волинського пункту тимчасового перебування іноземці та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України та замінено неналежного відповідача Державне підприємство "Волиньторф" належним відповідачем ТОВ "АГРОБІОСТАНДАРТ".

Рішенням Господарського суду Волинської області від 13 травня 2025 року у справі №903/1052/24 задоволено позов Волинського пункту тимчасового перебування іноземці та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОБІОСТАНДАРТ" про визнання недійсною додаткову угоду та стягнення 15528,00 грн.

Визнано недійсною додаткову угоду №1 від 26 серпня 2022 року до договору від 11 липня 2022 року №61.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОБІОСТАНДАРТ" (вул.Мазепи І., будинок 7, місто Теребовля, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., 48100, ) на користь Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України (вул.Перемоги, 27, с.Журавичі, Луцький р-н, Волинська обл, 45213, ) кошти в сумі 15528,00 грн (п`ятнадцять тисяч п`ятсот двадцять вісім гривень), а також 6056,00 грн (шість тисяч п`ятдесят шість гривень) витрат по сплаті судового збору.

Вказане рішення мотивовано тим, що додаткову угоду №1 укладено на підставі документів, які не встановлюють наявності факту коливання ціни на товар в період між 11 липня 2022 року та 26 серпня 2022 року. У висновках торгово-промислової палати зазначено, що цінова інформація, вказана у них, дійсна тільки на дату складення. Висновки видані в інформаційно-консультативних цілях та за своїм змістом та суттю є лише документами довідково-інформаційного характеру, в яких не міститься точної інформації про коливання цін на брикети торфові станом як на момент звернення підприємства про внесення змін до договору, так і на момент підписання додаткової угоди №1. Вказані висновки не містять відомостей щодо динаміки ціни на брикети торфові, в них відсутній аналіз вартості ціни на дату укладення Договору №61 від 11 липня 2022 року та додаткової угоди, чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни товару на ринку, у зв`язку з чим не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов Договору на підставі пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме сторонами, за відсутності визначених законом умов, збільшено вартість одиниці предмету закупівлі, що призвело до безпідставного витрачання бюджетних коштів.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ "Агробіостандарт" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 13 травня 2025 року у справі №903/1052/24 та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.

Обгрунтовуючи вимоги апелянт зазначає, що для встановлення факту коливання ціни на ринку ДП "Волиньторф" мало дві довідки, одна з яких інформувала про середньоринкову ціну товару на дату укладення договору, а друга на дату внесення змін. З наявної інформації у двох довідках сторони змогли розрахувати відсоток зростання ціни товару на ринку (з 4950,00 грн. до 5420,00 грн.) за період з дати укладення Договору до дати укладання додаткової угоди №1. ДП "Волиньторф" інформувало позивача, що як у виробника товару ціна за одиницю товару з перевезенням для позивача становитиме 2676,47 грн. У позивача не було жодних відмов від укладання додаткової угоди №1 і до довідок Торгово-промислової палати. Під час укладання додаткових угод загальна сума (ціна договору) залишилася в розмірі 651899,85 грн.

Скаржник стверджує, що Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що частина п`ята статті 41 Закону дає можливість змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% та має на меті запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника. Разом з цим, ця норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Документи щодо коливання ціни повинні підтверджувати, чому відповідне підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні запропонованій замовнику на тендері та/або чому виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним.

Апелянт зауважує, що згідно постанови Верховного Суду від 29 березня 2019 року у справі №826/6926/17, довідка торгово-промислової палати, яка є повноважним органом, що має право зокрема здійснювати моніторинг цін та визначати вартість товару, містить інформацію щодо ціни на певні нафтопродукти та паливно-мастильні матеріали на певну дату, а отже з аналізу наявної в них інформації та ціни за одиницю продукції визначеної у договорах, укладених між сторонами, можна прослідкувати динаміку цін, а отже встановити її рух у бік збільшення чи зменшення та встановити факт наявності коливання ціни.

При цьому, апелянт, враховуючи обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, з метою застосування до спірних правовідносин норм права з врахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду про їх застосування у подібних правовідносинах (в іншій справі), просить зупинити розгляд апеляційної скарги до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №920/19/24 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичне партнерство" на рішення Господарського суду Сумської області від 26 червня 2024 року та постанови Північного апеляційного господарського суду від 08 жовтня 2024 року у справі за позовом керівника Конотопської окружної прокуратури Сумської області в інтересах держави в особі Управління освіти Конотопської міської ради Сумської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичне партнерство" про визнання недійсними додаткових угод до договору публічної експертизи та стягнення коштів у сумі 692623,48 грн.

Листом №903/1052/24/3160/25 від 10 червня 2025 року матеріали справи витребувано з Господарського суду Волинської області.

17 червня 2025 року до апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №903/1052/24.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23 червня 2025 року у справі №903/1052/24 залишено без руху апеляційну скаргу ТОВ "Агробіостандарт" на рішення Господарського суду Волинської області від 13 травня 2025 року у справі №903/1052/24. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 (десяти) днів із дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та надати суду докази сплати судового збору у розмірі 9084 грн.

30 червня 2025 року від ТОВ "Агробіостандарт" надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено платіжну інструкцію №3569 від 27 червня 2025 року про сплату 9084 грн. судового збору.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23 червня 2025 року у справі №903/1052/24 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Агробіостандарт" на рішення Господарського суду Волинської області від 13 травня 2025 року у справі №903/1052/24. Розгляд апеляційної скарги призначено на "30" липня 2025 р. об 11:15год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м. Рівне, вул. Яворницького, 59, у залі судових засідань №2.

15 липня 2025 року від Волинського пункту тимчасового перебування іноземці та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Заявник стверджує, що посилання апелянта на судову практику є помилковими як по суті, так і за змістом. Верховний Суд послідовно підтверджує необхідність чітких, об`єктивних та належних доказів для зміни істотних умов договору чого апелянт не надав.

30 липня 2025 року від ТОВ "Агробіостандарт" надійшла заява про проведення засідання за відсутності учасника справи.

В судове засідання 30 липня 2025 року представники сторін не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Щодо клопотання ТОВ "Агробіостандарт" про зупинення провадження у справі до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №920/19/24, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Суд констатує, що за ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2025 року справу №920/19/24 передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 09 квітня 2025 року справу №920/19/24 прийнято до розгляду.

Справа №920/19/24 відкрита за позовом Конотопської окружної прокуратури Сумської області в інтересах держави в особі Управління освіти Конотопської міської ради Сумської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичне партнерство" про визнання недійсними додаткових угод до договору про постачання електричної енергії споживачу та стягнення 692 623,48 грн.

Згідно ухвали від 29 січня 2025 року у справі №920/19/24 підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду є:

- зміна законодавства: Велика Палата Верховного Суду хоч і зробила висновок щодо застосування пункту 2 частини 5 статті 41 Закону "Про публічні закупівлі" в редакції Закону №114-ІХ, втім не робила висновок щодо застосування пункту 2 частини 5 статті 41 Закону "Про публічні закупівлі" в редакції із змінами, внесеними Законом №1530-IX від 03 червня 2021 року;

- порушення принципу належного урядування з огляду на неоднакове праворозуміння пункту 2 частини 5 статті 41 Закону "Про публічні закупівлі": Мінекономіки вважає, що сторони договору про закупівлю можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення до 10% пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку за наявності відповідних умов, в той час як Велика Палата Верховного Суду вважає, що у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі.

У пункті 32 ухвали від 09 квітня 2025 року у справі №920/19/24 Велика Палата Верховного Суду зазначила про необхідність відступу (шляхом уточнення) від висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 24 січня 2024 року у справі №922/2321/22, щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону "Про публічні закупівлі".

Суд враховує, що забезпечення єдності судової практики - це реалізація принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення.

Поряд з цим, за пунктом 7 частини 1 статті 228 ГПК України суд має право зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення саме у подібних правовідносинах (в іншій справі).

Яке зазначено у пункті 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі №233/2021/19, процесуальний закон у визначених випадках передбачає необхідність оцінювання правовідносин на предмет подібності. З цією метою суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії.

Колегією суддів встановлено, що за змістом ухвал суду у справі №920/19/24 Верховний Суд вважає необхідним відступити (шляхом уточнення) від висновків щодо застосування пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", сформульованих у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі №922/2321/22.

У зазначеній постанові від 24 січня 2024 року по справі №922/2321/22 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, установлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

Поряд з цим, підстави позову у справі №903/1052/24 не є тотожними обставинам, які переглядаються у справі №920/19/24, оскільки у справі №903/1052/24 збільшення ціни товару відбулося в межах 10%. Тобто, правовідносини у справі №903/1052/24 не є подібними правовідносинам у справі №920/19/24 в питанні досліджуваного висновку.

У зв`язку з викладеним, суд не вбачає підстав для зупинення провадження у справі №920/1052/24 до перегляду Великою Палатою Верховного суду справи №920/19/24, з огляду на що відмовляє у задоволенні заяви ТОВ "Агробіостандарт".

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Волинським пунктом тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (Далі - Замовник) проведено відкриті торги №UА-2022-05-31-002965-а та укладено із ДП "Волиньторф" (Далі - Постачальник) договір від 11 липня 2022 року №61 про закупівлю за кошти Державного бюджету товарів, а саме твердого палива (255 т торф`яних брикетів) на суму 651899,85 гривень.

Ціна цього Договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін в наступних випадках: в залежності від обсягу затвердження кошторисних призначень, обсягу реального фінансування, реальної потреби Покупця (пункт 3.2. договору).

Згідно пункту 3.3 договору, Постачальник гарантує, що товар поставляється покупцю за узгоджених Сторонами умовах за цінами, що не перевищують базового значення середніх цін по області.

При зменшенні ціни за одиницю товару, який постачається за цим Договором, та даними моніторингу цін, які оприлюднюються на офіційному сайті Державної служби статистики України або за даними статистичних спостережень головного управління державної статистики у Волинській області, порівняно з попередніми періодами. Покупцем проводиться коригування ціни за одиницю товару до рівня середніх цін. Таке коригування проводиться автоматично без укладання додаткових угод.

При незгоді Постачальника зі зменшенням ціни товару на умовах, встановлених даним пунктом Договору, він має довести рівень цін на товар документально (довідки Торгово-промислової палати України, її територіальних підрозділів по Волинській області, підтвердження відпускних цін товаровиробника на момент перегляду ціни, інші документи згідно з чинним в Україні законодавством).

У відповідності до пункту 3.4 договору, сторони домовились, що визначені вище суттєві умови щодо ціни та вартості товару в частині її підвищення можуть бути переглянуті за взаємною згодою сторін на підставах, прямо передбачених нормами діючого законодавства щодо здійснення державних закупівель та наявності письмового звернення постачальника з наданням ним документального обгрунтування підвищення ціни.

Належними документами для обгрунтування збільшення ціни за одиницю товару при зростанні рівня середніх цін на товар є: довідка, видана територіальним відділенням Державної служби статистики України із зазначенням ціни наданий товар.

Згідно з пунктом 3.5 договору, звернення Постачальника щодо підвищення ціни розглядається Покупцем у десятиденний строк з прийняттям відповідного рішення по суті звернення. Про прийняте рішення Покупець інформує Постачальника в зручний для Сторін спосіб. Про прийняття рішення про підвищення ціни та/або вартості товару, сторони укладають про таке додаткову угоду до даною Договору. До укладання додаткової угоди Постачальник зобов`язаний здійснювати поставки за попередніми (узгодженими діючими) цінами. Відмова Постачальника від виконання Замовлення в період розгляду Звернення не допускається.

Істоті умови Договору можуть бути змінені шляхом укладання додаткової угоди до даною Договору лише у випадках, прямо передбачених Законом України "Про публічні закупівлі" (пункт 3.6 договору).

Відповідно до пунктів 3.6.1 3.6.5 договору, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю. - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю (зміна ціни підтверджується документом, виданим територіальним відділенням Державної служби статистики України), за умови узгодження такої ціни із Замовником. Узгодженої зміни ціни в бік зменшення (без зміни кількості та якості товару). Зміни ціни у зв`язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок. Покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі. Зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків покупця.

За результатами укладення додаткової угоди №1 від 26 серпня 2022 року до Договору №61 від 11 липня 2022 року внесено зміни до його істотних умов, зважаючи на які ціна за одиницю товару зросла із 2556,47 грн до 2676,47 грн (вартість товару наведено з урахуванням сум податку на додану вартість), або на 4,7%.

Додаткову угоду №1 від 26 серпня 2022 року укладено на підставі звернення ДП "Волиньторф" до Замовника із пропозицією збільшення ціни за одиницю товару, обгрунтовуючи таку необхідність наступними документами: наказами директора ДП "Волиньторф" №122 від 25 травня 2022 року та № 173 від 26 липня 2022 року "Про встановлення оптово-відпускних цін на брикети та напівбрикети торфові", а також висновками Волинської торгово-промислової палати від 28 квітня 2022 року №В-35С та від 03 серпня 2022 року №В-480.

Згідно наказу ДП "Волиньторф" №122 від 25 травня 2022 року встановлено з 01 червня 2022 року оптово-відпускні ціни на брикети та напівбрикети торфові, що реалізуються торфозаводами державного підприємства "Волиньторф" у розмірі 2280 грн за тонну.

Наказом ДП "Волиньторф" № 173 від 26 липня 2022 року встановлено з 01 серпня 2022 року оптово-відпускні ціни на брикети та напівбрикети торфові, і що реалізуються торфозаводами державного підприємства "Волиньторф" у розмірі 2790 грн за тонну.

При цьому, на момент укладення договору поставки №61 від 11 липня 2022 року ціна за 1 тонну брикетів торфових становила 2556,47 грн, що є на 12,1% більше від ціни, за якою державне підприємство реалізовувало брикети торфові згідно наказу ДП "Волиньторф" №122 від 25 травня 2022 року "Про встановлення оптово-відпускних цін на брикети та напівбрикети торфові".

Відповідно до висновку Волинської торгово-промислової палати від 28 квітня 2022 року №В-350, за результатами аналізу комерційних пропозицій, середньоринкова ціна брикетів торфових на території України станом на квітень 2022 року становить 4950 грн за тонну.

Відповідно до висновку Волинської торгово-промислової палати від 03 серпня 2022 року №В-484, за результатами аналізу комерційних пропозицій підприємств, які займаються реалізацією аналогічного товару, середньоринкова ціна торфобрикетів на території України станом на липень 2022 року становила 5420 грн за тонну.

У примітці до Висновків торгово-промислової палати зазначено, що цінова інформація, вказана у них, дійсна тільки на дату складення.

На виконання умов договору ДП "Волиньторф" було поставлено позивачу 165,3 т товару на суму 438112,47 грн, згідно наступних накладних:

- видаткова накладна №2841 від 25 серпня 2022 року на суму 43971,28 грн. (17,2 т);

- видаткова накладна №2857 від 25 серпня 2022 року на суму 47805,98 грн. (18,7 т);

- видаткова накладна №2865 від 26 серпня 2022 року на суму 45499,99 грн (17 т);

- видаткова накладна №2863 від 26 серпня 2022 року на суму 49782,34 грн (18,6 т);

- видаткова накладна №2932 від 02 вересня 2022 року на суму 47641,16 грн (17,8 т);

- видаткова накладна №3304 від 27 вересня 2022 року на суму 203411,72 грн (76 т).

Волинським пунктом тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України оплачено отриманий товар згідно наступних платіжних доручень:

- №330 від 26 серпня 2022 року на суму 43971,28 грн;

- №336 від 29 серпня 2022 року на суму 49782,34 грн;

- №331 від 26 серпня 2022 року на суму 47805,98 грн;

- №337 від 29 серпня 2022 року на суму 45499,99 грн;

- №404 від 28 вересня 2022 року на суму 203411,72 грн;

- №346 від 08 вересня 2022 року на суму 47641,16 грн.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно із частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини першої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 628, статтею 629 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Згідно з частиною першою статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 653 Цивільного кодексу України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини четвертої статті 41 Закону статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

Із системного тлумачення наведених норм Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю.

Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається. Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 Цивільного кодексу України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 Цивільного кодексу України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі". При цьому, кожна така зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документи, що підтверджують коливання ціни товару на ринку, повинні бути наявні саме на момент внесення таких змін (пункт 42.4 постанови Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №913/368/19).

В іншому випадку не досягається мета Закону, яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.

Документи щодо коливання ціни повинні підтверджувати, чому відповідне підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні запропонованій замовнику на тендері та/або чому виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним (подібна за змістом позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16 квітня 2019 року у справі №915/346/18, від 12 лютого 2020 року у справі №913/166/19, від 21 березня 2019 року у справі №912/898/18, від 25 червня 2019 року у справі №913/308/18, від 12 вересня 2019 року у справі № 915/1868/18).

Законодавством у сфері публічних закупівель конкретну особу, наділену повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку, не визначено, а тому виходячи з норм чинного законодавства, до суб`єктів надання такої інформації можна віднести, зокрема, Державну службу статистики України, на яку постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 року №442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; державне підприємство Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків, яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові/товарні експертизи, зокрема щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; Торгово-промислову палату України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації.

Таким чином, довідки та експертні висновки Торгово-промислової палати України можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку. Проте, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання).

Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження, викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі №912/1580/18).

Як правильно зазначив місцевий господарський суд, якщо постачальник документально підтвердить замовнику, що ціна на товар коливалася на ринку такого товару від ціни в договорі і до ціни на момент підписання додаткової угоди, то можна говорити про наявність підстав для внесення змін до договору.

Верховний Суд під час розгляду справи №903/383/22 врахував, свою ж сталу та послідовну позицію, що будь-який покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки. При цьому, така відмова покупця не надає постачальнику права в односторонньому порядку розірвати договір.

Передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну. Інше тлумачення відповідної норми Закону України "Про публічні закупівлі" нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів.

Верховний Суд у постанові від 16 лютого 2023 року у справі №903/366/22 зазначає, що виключно саме лише коливання цін на ринку не може бути беззаперечною підставою для автоматичного перегляду (збільшення) погодженої сторонами ціни за одиницю товару.

Місцевий господарський дійшов правильного висновку про те, що сторонами при укладенні оскаржуваної додаткової угоди не дотримано вказаних вимог чинного законодавства, у зв`язку з наступним.

З дослідженого місцевим судом та перевіреного колегією суддів вбачається, що на підтвердження підстав правомірності укладення додаткової угоди про зміну ціни товару шляхом її збільшення відповідач надає висновки Торгово-промислової палати. У висновках Волинської торгово-промислової палати за результатами цінового моніторингу №В-350 від 28 квітня 2022 року та №В-484 від 03 серпня 2022 року встановлено, що вказані документи містять інформацію, згідно якої середня ціна на торфові брикети на території України станом квітень 2022 року становить 4950 грн, а станом на липень 2022 року - 5420 грн, відповідно.

Згідно примітки до зазначених висновків, вони видані в інформаційно-консультативних цілях, а цінова інформація вказана в них є дійсною тільки дату складання.

Таким чином, висновки Волинської торгово-промислової палати за своїм змістом та суттю є лише документами довідково-інформаційного характеру, в яких не міститься жодної інформації про коливання та динаміки цін на брикети торфові на ринку.

Колегія суддів зазначає, що тендерна пропозиція була подана 16 червня 2022 року /т.1, а.с.18/, Договір укладено 11 липня 2022 року, а Додаткову угоду №1 26 серпня 2022 року, однак, жоден наданий ДП "Волиньторф" документ, в тому числі і висновки Волинської торгово-промислової палати №В-350 від 28 квітня 2022 року та №В-484 від 03 серпня 2022 року не містить інформації про середню вартість на ринку одиниці предмету закупівлі станом на дату направлення тендерної пропозиції, дати укладення Договору та на дату ініціювання або укладення додаткової угоди №1 до Договору, а також інформацію про коливання цін на торф`яні брикети впродовж вказаного періоду.

Крім того, аналіз висновку Волинської торгово-промислової палати за результатами цінового моніторингу №В-484 від 03 серпня 2022 року свідчить, що він містить інформацію про середню вартість одиниці предмету закупівлі, яка склалась на ринку в липні 2022 року, тоді як додаткова угода №1 до Договору укладена 26 серпня 2022, тобто через більше ніж півмісяця після складання висновку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком про те, що додаткова угода №1 укладена за відсутності будь-якої інформації, яка б посвідчувала коливання середніх цін на торфові брикети на ринку впродовж травня.

Посилання апелянта на дві довідки Торгово-промислової палати (№В-350 від 28 квітня 2022 року та №В-484 від 03 серпня 2022 року) як підставу для обчислення відсотка зростання ціни товару на ринку не може вважатися належним доказом факту коливання ціни на ринку в розумінні частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та умов Договору №61 від 11 липня 2022 року.

Колегія суддів зауважує, що обидві довідки не охоплюють саме той період, протягом якого відбулось подання тендерної пропозиції та укладення додаткової угоди. Перша довідка (28 квітня 2022 року) містить інформацію про ціни, що діяли за майже два місяці до направлення тендерної пропозиції (16 червня 2022 року), тобто не відображає актуальну ринкову ситуацію на дату формування договірної ціни. Друга довідка датована 03 серпня 2022 року, до укладення додаткової угоди (26 серпня 2022 року) також не враховує фактичної динаміки ринку в проміжку між двома подіями.

Надані довідки не містять порівняльного аналізу, в них не зазначено джерела інформації, не розкрито методику визначення середньої ціни, не вказано кількість та перелік суб`єктів господарювання, ціни яких бралися до уваги. Такий рівень узагальненості не дає змоги перевірити об`єктивність і репрезентативність наведених цін.

Згідно з пунктом 3.6.1 Договору, сторони погодили, що збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю (зміна ціни підтверджується документом, виданим територіальним відділенням Державної служби статистики України), за умови узгодження такої ціни із Замовником.

Разом з тим, погодивши таку умову договору, як наявність документа виданого територіальним відділенням Державної служби статистики України на підтвердження коливання ціни на товар, постачальником не надано такого доказу.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі №912/1580/18 вказав, що для обґрунтування зміни істотних умов договору закупівлі недостатньо лише констатації різниці між двома цінами в довідках. Сторона повинна надати вичерпний доказ динаміки зміни ціни, підтверджений належними джерелами, які прямо передбачені умовами договору або законодавством.

Таким чином, обчислення апелянтом відсотка зростання ціни товару лише на основі двох довідок ТПП є довільним припущенням, що не ґрунтується на договорі, законі або судовій практиці. Це не може вважатися належним обґрунтуванням істотної зміни ринкової динаміки, яка б дозволяла змінити договірну ціну.

Враховуючи викладене, між датою надання тендерної пропозиції (16 червня 2022 року), датою укладення договору (11 липня 2022 року) та датою укладення додаткової угоди (26 серпня 2022 року), жоден документ, на який посилається Постачальник, не підтверджує зростання ринкової ціни на брикети торфові, не містить висновків про коливання, і не виданий органом, визначеним в договорі (Держстат).

Відтак, місцевий господарський суд дійшов обґрунтовано дійшла висновку про відсутність належних правових підстав для укладення додаткової угоди №1, яка змінила ціну договору всупереч умовам тендерної пропозиції, вимогам частини 4 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та без документального підтвердження.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача коштів в сумі 15528 грн, перерахованих за товар, який не був отриманий відповідно до умов договору, колегія суддів зазначає наступне.

З дослідженого колегією суддів встановлено, що на виконання умов договору ДП "Волиньторф" було поставлено позивачу 165,3 т товару на суму 438112,47 грн, згідно наступних накладних: видаткова накладна №2841 від 25 серпня 2022 року на суму 43971,28 грн. (17,2 т), видаткова накладна №2857 від 25 серпня 2022 року на суму 47805,98 грн. (18,7 т), видаткова накладна №2865 від 26 серпня 2022 року на суму 45499,99 грн (17 т), видаткова накладна №2863 від 26 серпня 2022 року на суму 49782,34 грн (18,6 т), видаткова накладна №2932 від 02 вересня 2022 року на суму 47641,16 грн (17,8 т), видаткова накладна №3304 від 27 вересня 2022 року на суму 203411,72 грн (76 т).

Волинським пунктом тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України оплачено отриманий товар згідно наступних платіжних доручень: №330 від 26 серпня 2022 року на суму 43971,28 грн, №336 від 29 серпня 2022 року на суму 49782,34 грн, №331 від 26 серпня 2022 року на суму 47805,98 грн, №337 від 29 серпня 2022 року на суму 45499,99 грн, №404 від 28 вересня 2022 року на суму 203411,72 грн, №346 від 08 вересня 2022 року на суму 47641,16 грн.

Виходячи із ціни у Договорі, без урахування вказаної вище оскаржуваної додаткової угоди, позивач за поставлений товар повинен був сплатити 422 584,49 три (з ПДВ) (165,3 т. торфових брикетів х 2556,47 грн/т 422 584,47 грн (з ПДВ).

Тобто, різниця між сумою коштів, які фактично сплачено Замовником за брикети торфові по ціні, визначеною умовами Договору (без урахування додаткових угод), становить 15 528 грн (438 112,47 грн-422 584,06 грн).

Місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що отримані ДП "Волиньторф" кошти у сумі 15528 грн. за товар підлягають стягненню з відповідача. Разом з тим, суд помилково застосував статтю 670 Цивільного кодексу України, а не статтю 1212 Цивільного кодексу України та не врахував висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 24 січня 2024 року у справі №922/2321/22.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 січня 2024 року у справі №922/2321/22, розглядаючи спір щодо визнання недійсним договору, укладеного в порядку Закону України "Про публічні закупівлі", та повернення сплачених коштів, зазначила, що грошові кошти, отримані відповідачем у вигляді різниці між ціною за одиницю товару, передбаченою договором, і ціною, встановленою додатковою угодою, є такими, що були безпідставно набуті. Оскільки правова підстава їх отримання відпала, відповідач зобов`язаний їх повернути, відповідно до приписів статей 216 та 1212 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів наголошує, що враховуючи ієрархію правових висновків Верховного Суду, висновки, які містяться в судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду мають перевагу над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів (постанова Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі №166/1222/20), а відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 30 січня 2019 року у справі №755/10947/17, суди під час вирішення подібних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно до частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Ураховуючи, що додаткова угода до Договору є недійсною та не породжує правових наслідків щодо зміни ціни товару, то внаслідок виконання позивачем своїх зобов`язань фінансового характеру за додатковою угодою, відповідач безпідставно отримав грошові кошти у розмірі 15528 грн, а тому зобов`язаний їх повернути позивачу, в порядку статей 216, 1212 Цивільного кодексу України.

З наведеного вбачається, що суд першої інстанції припустився помилки у застосуванні частини першої статті 670 Цивільного кодексу України замість статті 1212 Цивільного кодексу України.

Водночас таке помилкове застосування правової норми не вплинуло на правильність вирішення справи по суті, оскільки саме по собі не призвело до ухвалення неправильного рішення щодо стягнення коштів.

Аналогічний підхід щодо правозастосування статей 216, 1212 Цивільного кодексу України та оцінки правомірності судових рішень у подібних правовідносинах викладений у постановах Верховного Суду від 12 березня 2025 року у справі №924/524/24, від 05 березня 2024 року у справі №927/68/23 та від 03 липня 2024 року у справі №910/13579/23.

Отже, хоча суд в цій частині й припустився помилки у кваліфікації правовідносин, вона не вплинула на законність та обґрунтованість ухваленого рішення, а отже, не є підставою для його скасування.

Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії").

У відповідності до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник, в розумінні статті 86 ГПК України не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду Волинської області від 13 травня 2025 року у справі №903/1052/24, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно зі статтею 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ТОВ "Агробіостандарт" на рішення Господарського суду Волинської області від 13 травня 2025 року у справі №903/1052/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Волинської області від 13 травня 2025 року у справі №903/1052/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №903/1052/24 повернути до Господарського суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "31" липня 2025 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.