ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"28" липня 2025 р. Справа № 918/366/25
Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Політики Н.А.,
за участі секретаря судового засідання Костюкович Ю.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву представника ОСОБА_1 від 11.07.2025 року про стягнення судових витрат у справі № 918/366/25 за позовом ОСОБА_1
до Товариства з обмеженою відповідальністю Творчо-виробнича фірма "Архсервіс"
про зобов`язання надати інформацію,
у судовому засіданні приймали участь:
від позивача - Голуб В.А., ордер серія ВК № 1169763 від 28.04.2025 р.;
від відповідача - Собчук М.В., ордер серія ВК № 1174153 від 02.06.2025 р.
Рішенням Господарського суду Рівненської області від 7 липня 2025 року у справі № 918/366/25 позов задоволено частково. Ухвалено Товариству з обмеженою відповідальністю Творчо-виробнича фірма "Архсервіс" надати колишньому учаснику такого Товариства - ОСОБА_1 інформацію про діяльність юридичної особи - належним чином завірені копії документів, необхідних для розрахунку вартості частки ОСОБА_1 розміром 24,75 відсотків у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю Творчо-виробничої фірми "Архсервіс" станом на 17.09.2020, а саме: Баланс (форма 1) ТОВ ТВФ "Архсервіс" станом на 31.12.2020 з розшифровкою заповнених статей; Звіти про фінансові результати (форма 2) ТОВ ТВФ "Архсервіс" за три роки (2017- 2019) до дати оцінки (17.09.2020) з розшифровкою заповнених статей; Матеріали останньої інвентаризації до дати оцінки (17.09.2020) ТОВ ТВФ "Архсервіс". Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Творчо-виробнича фірма "Архсервіс" на користь ОСОБА_1 2 422 грн 40 коп. витрат по оплаті судового збору. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Творчо-виробнича фірма "Архсервіс" відмовлено.

11 липня 2025 року від представника ОСОБА_1 через систему "Електронний суд" надійшла заява від 11.07.2025 року про стягнення судових витрат у справі № 918/366/25, в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Творчо-виробнича фірма "Архсервіс" на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 10 000 грн 00 коп.

Ухвалою суду від 14 липня 2025 року заяву представника ОСОБА_1 від 11.07.2025 року про стягнення судових витрат у справі № 918/366/25 прийнято до розгляду та розгляд заяви призначено у судовому засіданні на 28 липня 2025 року.

Представник позивача у судовому засіданні 28 липня 2025 року заяву про стягнення судових витрат підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 28 липня 2025 року просив зменшити понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу до 6 000 грн 00 коп.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Отже, за приписами ст. 244 ГПК України слідує, що додаткове рішення - це засіб виправлення неповноти основного судового рішення. Через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі його скасувати чи змінити, проте, він має право виправити деякі його недоліки, зокрема неповноту. Неповнота судового рішення може полягати в невирішеності деяких питань, що стояли перед судом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Так, ОСОБА_1 в позовній заяві було зазначено, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 10 000 грн 00 коп. В заяві від 11.07.2025 року про стягнення судових витрат представник ОСОБА_1 просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Творчо-виробнича фірма "Архсервіс" на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 10 000 грн 00 коп. У судовому засіданні 7 липня 2025 року представник позивача просив стягнути з відповідача понесені судові витрати. Так, у вказаному судовому засіданні представником позивача було зазначено, що документи на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Згідно з приписами ч. 2 ст. 16 ГПК України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частини 1 та 2 ст. 126 ГПК України встановлює, що:

- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави;

- за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Частина 4 ст. 126 ГПК України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

При цьому, відповідно до приписів ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною восьмою статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження понесених витрат в сумі 10 000 грн 00 коп. позивач надав договір про надання правничої допомоги від 25 квітня 2025 року № 7, укладений між ОСОБА_1 (далі - Клієнт) та адвокатом Голубом Валентином Анатолійовичем (далі - Адвокат); Порядок обчислення гонорару; Акт приймання-передачі від 10 липня 2025 року № 1 на суму 10 000 грн 00 коп.; Рахунок-фактуру від 25.04.2025 року № 15 на суму 5 000 грн 00 коп.; Рахунок-фактуру від 16.06.2025 року № 23 на суму 3 000 грн 00 коп.; Рахунок-фактуру від 09.07.2025 року № 29 на суму 2 000 грн 00 коп.; платіжну інструкцію від 25.04.2025 року на суму 5 000 грн 00 коп.; платіжну інструкцію від 16.06.2025 року на суму 3 000 грн 00 коп. та платіжну інструкцію від 09.07.2025 року на суму 2 000 грн 00 коп.

Відповідно до п. 1 Договору про надання правничої допомоги від 25 квітня 2025 року № 7, Адвокат зобов`язується надавати Клієнту кваліфіковану правничу допомогу та здійснювати представництво інтересів Клієнта у справі за позовом Клієнта до ТОВ Творчо-виробнича фірма "Архсервіс" про зобов`язання надати копії документів, а Клієнт зобов`язується прийняти та оплатити надану правничу допомогу.

Зміст правничої допомоги: юридичний супровід та представництво інтересів Клієнта в господарських судах першої та апеляційної інстанцій, органах Державної виконавчої служби, надання консультацій і роз`яснень з юридичних питань, складання та подання різного роду заяв, скарг, вимог, заперечень, пояснень та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів Клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 2 Договору про надання правничої допомоги від 25 квітня 2025 року № 7).

Згідно п. 6 Договору про надання правничої допомоги від 25 квітня 2025 року № 7, порядок обчислення гонорару Адвоката обумовлено в додатку № 1 до цього Договору.

Розрахунки по цьому Договору проводяться у безготівковій формі згідно виставлених рахунків (п. 7 Договору про надання правничої допомоги від 25 квітня 2025 року № 7).

Відповідно до п. 9 Договору про надання правничої допомоги від 25 квітня 2025 року № 7 детальний опис виконаних робіт, їх вартість та здійснених витрат для виконанням цього Договору зазначається в актах приймання-передачі.

У відповідності до п. 11 Договору про надання правничої допомоги від 25 квітня 2025 року № 7, порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), його розмір чи порядок сплати, можуть бути змінені за погодженням Сторін шляхом підписання відповідної угоди лише у випадку істотної зміни обставин, що існували на момент укладання цього Договору, та які жодна зі Сторін не могла передбачити чи запобігти їх настанню.

Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до набрання законної сили судовим рішенням по справі, зазначеній у п. 1. цього договору (п. 24 Договору про надання правничої допомоги від 25 квітня 2025 року № 7).

Договір про надання правничої допомоги від 25 квітня 2025 року № 7 підписаний повноважними представниками сторін, підпис зі сторони Адвоката скріплений печаткою адвоката.

Правову допомогу за Договором про надання правничої допомоги від 25 квітня 2025 року № 7 надавав Клієнту адвокат Голуб Валентин Анатолійович.

До матеріалів справи долучено ордер на надання правничої допомоги Серії ВК № 1169763 від 28.04.2025 року адвоката Голуба Валентина Анатолійовича, виданий адвокатом, що здійснює адвокатську діяльність індивідуально, на підставі договору про надання правової допомоги від 25 квітня 2025 року № 7.

Згідно Додатку № 1 до Договору про надання правничої допомоги від 25 квітня 2025 року № 7 "Порядок обчислення гонорару":

1. Для обчислення винагороди (гонорару) встановлюється фіксована оплата за виконання Адвокатом доручення Клієнта в рамках даного Договору.

2. Розмір винагороди (гонорару) Адвоката за надану правничу допомогу становить:

- за підготовку позовної заяви - 5 000 грн.;

- за підготовку відповіді на відзив - 3 000 грн.;

- за представництво інтересів Клієнта в суді першої інстанції - 2 000 грн.;

- за підготовку апеляційної скарги або відзиву на апеляційну скаргу - 5 000 грн.;

- за представництво інтересів Клієнта в суді апеляційної інстанції - 3 000 грн.

Сторони підтвердили факт надання правничої допомоги на загальну суму 10 000 грн 00 коп. в підписаному акті приймання-передачі від 10 липня 2025 року № 1.

Вищезазначений акт приймання-передачі підписаний повноважними представниками сторін, підпис зі сторони Адвоката скріплений печаткою адвоката.

Клієнт повністю розрахувався за отримані послуги, перерахувавши Адвокату на підставі рахунків-фактур від 25.04.2025 року № 15, від 16.06.2025 року № 23 та від 09.07.2025 року № 29 кошти в сумі 10 000 грн 00 коп., що підтверджується платіжними інструкціями від 25.04.2025 року на суму 5 000 грн 00 коп., від 16.06.2025 року на суму 3 000 грн 00 коп. та від 09.07.2025 року на суму 2 000 грн 00 коп.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З урахуванням наведеного, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, окрім документального обґрунтування та доведеності, мають відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 року у справі № 910/12876/19).

Велика Палата Верховного Суду у справі № 922/1964/21 зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Частинами другою та третьою статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру; погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду зауважує у справі № 922/1964/21, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18.

Суд, враховуючи принцип співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, а також відповідність суми понесених витрат критеріям реальності і розумності, дійшов висновку про те, що обсяг заявлених позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 10 000 грн 00 коп. є пропорційним до предмету спору, відповідає критеріям реальності, розумності та співрозмірності.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дану позицію підтримує Верховний Суд відповідно до постанови Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного суду у справі № 922/445/19 від 03.10.2019 року.

Відповідно до частини п`ятої статті 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи, що відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає за необхідне зменшити заявлену до стягнення суму витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

З урахуванням наведеного, оскільки позовні вимоги у даній справі задоволені частково, та враховуючи, що судом при ухваленні рішення від 07.07.2025 року не вирішено питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, надану позивачу при розгляді справи № 918/366/25, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви представника ОСОБА_1 від 11.07.2025 року про стягнення судових витрат та в порядку ст. 244 ГПК України ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідача витрати позивача на оплату правничої допомоги в розмірі 7 000 грн 00 коп.

Керуючись ст. ст. 123, 124, 126, 129, 240-242, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 від 11.07.2025 року про стягнення судових витрат у справі № 918/366/25 - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Творчо-виробнича фірма "Архсервіс" (33028, м. Рівне, вул. В`ячеслава Чорновола, буд. 66, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 (сім тисяч) грн 00 коп.

Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.

У решті вимог щодо витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне додаткове рішення складено та підписано 31 липня 2025 року.

Суддя Політика Н.А.