РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.07.2025Справа № 910/3881/25

Суддя Господарського суду міста Києва Спичак О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши матеріали справи

За позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіональна газова компанія»

про стягнення 146186,89 грн

Представники сторін:

від позивача: Батракова О.Ю.;

від відповідача: Богдан С.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

27.03.2025 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіональна газова компанія» про стягнення 146186,89 грн, з яких 120000,00 грн основного боргу, 5651,51 грн 3% річних та 20535,38 грн інфляційних втрат.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідно до умов Договору №07/082-141/19-АДС/38S610-1897-20 від 30.09.2019 він сплатив відповідачу грошові кошти загальною сумою 3.565.000,00 грн, тоді як відповідач надав позивачу послуги на суму 3.336.000,00 грн. (різниця становить 229000,00 грн) та повернув позивач частину коштів розміром 109000,00 грн, у зв`язку з чим заборгованість відповідача становить 120000,00 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 5651,51 грн 3% річних та 20535,38 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.03.2025 відкрито провадження у справі №910/3881/25, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасник справи (без проведення судового засідання), встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

15.04.2025 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позову, зазначивши, що матеріали справи не містять доказів припинення дії Договору №07/082-141/19-АДС/38S610-1897-20 від 30.09.2019. Водночас, за твердженням відповідача «сума переплати» у розмірі 120000,00 грн не є переплатою, а є оплатою послуг, які надавались відповідачем позивачу на умовах вказаного договору у січні 2023 року, а самі ж послуги продовжувались надаватись позивачу аж до грудня 2024 року.

18.04.2025 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, яку суд долучив до матеріалів справи.

24.04.2025 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, які суд долучив до матеріалів справи.

06.05.2025 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення, які суд долучив до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2025 постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 18.06.2025.

У підготовчому засіданні 18.06.2025 судом було постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 01.07.2025.

30.06.2025 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові письмові пояснення, які суд долучив до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 01.07.2025 судом було постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 23.07.2025.

Представник позивача у судовому засіданні 23.07.2025 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі; представник відповідача у судовому засіданні 23.07.2025 надав усні пояснення по справі, проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 23.07.2025 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

30.09.2019 між Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» (сторона 2) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Регіональна газова компанія» (сторона 1) укладено Договір №07/082-141/19-АДС/38S610-1897-20, відповідно до умов якого сторона 1 надає стороні 2 право строкового платного користування програмними продуктами в тому числі оновлення, додатки, доповнення та/або розширення функціоналу, а сторона 2 зобов`язується сплатити за надані права обумовлену цим договором суму.

Відповідно до п. 1.2 Договору №07/082-141/19-АДС/38S610-1897-20 від 30.09.2019 програмний продукт, на який передається право користування: - «Автоматизована система керування аварійно-диспетчерською службою»; - «Оперативна диспетчерська».

У п. 3.1 Договору №07/082-141/19-АДС/38S610-1897-20 від 30.09.2019 сторони погодили, що у 2020 році за право користування програмними продуктами, наданими за цим договором, сторона 2 щомісячно сплачує стороні 1 кошти в сумі 99000,00 грн; у 2021 році за право користування програмними продуктами, наданими за цим договором, - грошові кошти в сумі 109000,00 грн; у 2022 році за право користування програмними продуктами, наданими за цим договором, - грошові кошти в сумі 120000,00 грн; у 2023 році за право користування програмними продуктами, наданими за цим договором, - грошові кошти в сумі 132000,00 грн; у 2024 році за право користування програмними продуктами, наданими за цим договором, - грошові кошти в сумі 145200,00 грн.

Строк проведення розрахунків складає 90-то календарних днів після завершення звітного місяця.

Відповідно до п. 3.2 Договору №07/082-141/19-АДС/38S610-1897-20 від 30.09.2019 за підсумками звітного місяця сторона 1 складає Акт приймання-передачі, який до 7 числа місяця наступного за звітним, надає стороні 2.

Згідно з п. 8.1 Договору №07/082-141/19-АДС/38S610-1897-20 від 30.09.2019 цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін, діє з 01.01.2020 по 31.12.2024 включно, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Згідно з п. 8.2 Договору №07/082-141/19-АДС/38S610-1897-20 від 30.09.2019 цей договір може бути розірваний будь-якою стороною шляхом письмового попередження іншої сторони за один місяць до розірвання.

Якщо інше прямо не передбачено цим договором або чинним законодавством України, зміни у цей договір можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, яка оформлюється додатковою угодою до цього Договору (п. 8.3 Договору №07/082-141/19-АДС/38S610-1897-20 від 30.09.2019).

Відповідно до п. 8.4 Договору №07/082-141/19-АДС/38S610-1897-20 від 30.09.2019 зміни у цей договір набирають чинності з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до цього договору, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді, цьому договорі або у чинному законодавстві України.

Відповідно до п. 8.5 Договору №07/082-141/19-АДС/38S610-1897-20 від 30.09.2019 цей договір вважається розірваним з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до цього договору, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді/цьому договорі або у чинному законодавстві України.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідно до умов Договору №07/082-141/19-АДС/38S610-1897-20 від 30.09.2019 він сплатив відповідачу грошові кошти загальною сумою 3.565.000,00 грн, тоді як відповідач надав позивачу послуги на суму 3.336.000,00 грн. (різниця становить 229000,00 грн) та повернув позивач частину коштів розміром 109000,00 грн, у зв`язку з чим заборгованість відповідача становить 120000,00 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 5651,51 грн 3% річних та 20535,38 грн інфляційних втрат.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зазначив, що матеріали справи не містять доказів припинення дії Договору №07/082-141/19-АДС/38S610-1897-20 від 30.09.2019. Водночас, за твердженням відповідача «сума переплати» у розмірі 120000,00 грн не є переплатою, а є оплатою послуг, які надавались відповідачем позивачу на умовах вказаного договору у січні 2023 року, а самі ж послуги продовжувались надаватись позивачу аж до грудня 2024 року.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами (ст. 905 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 907 Цивільного кодексу України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, за період з січня 2020 року до грудня 2022 року відповідач на умовах Договору №07/082-141/19-АДС/38S610-1897-20 від 30.09.2019 надав позивач послуги на суму 3.336.000,00 грн, що підтверджується складеними між сторонами актами надання послуг.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, за період з 14.02.2020 до 28.06.2022 на виконання умов Договору №07/082-141/19-АДС/38S610-1897-20 від 30.09.2019 позивач сплатив відповідачу грошові кошти у загальному розмірі 3.565.000,00 грн, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача.

Отже, переплата становила 229.000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.12.2021 відповідач повернув позивачу грошові кошти сумою 109000,00 грн.

Отже, заборгованість відповідача становить 120.000,00 грн (як стверджує позивач).

Втім, відповідач зазначає, що вказана суму коштів є оплатою за послуги, які надавались позивачу у січні 2023 року.

З приводу вказаного суд зазначає, що за загальним правилом, при вирішенні спорів щодо належного та своєчасного виконання договорів стосовно надання послуг/виконання робіт, як зі сторони замовника, так і виконавця (підрядника), суди повинні надавати оцінку вжитим сторонами діям на його виконання у їх сукупності з огляду саме на умови кожного договору (договорів) у конкретній справі, проте передбачена відповідним договором умова щодо оплати за надані послуги (виконані роботи) з прив`язкою до підписання відповідних актів приймання не може бути єдиною підставою, яка звільняє замовника від обов`язку здійснити таку оплату, адже основною первинною ознакою будь-якої господарської операції, як то надання послуг чи виконання робіт, є її реальність. Наявність належним чином оформлених первинних документів (підписаних уповноваженими представниками обох сторін) є вторинною, похідною ознакою.

Водночас неналежне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами, зокрема непідписання замовником актів приймання робіт/послуг без надання у визначені договором та/або законом строки вмотивованої відмови від їх підписання, не може свідчити про їх безумовну невідповідність змісту господарської операції (наданим послугам або виконаним роботам). Правові наслідки створює саме господарська операція (реальне надання послуг/виконання робіт), а не первинні документи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.06.2023 у справі №914/2355/21.

Позивачем долучено до позовної заяви копію листа Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» вих. №2728 від 10.08.2023, адресованого Товариству з обмеженою відповідальністю «Регіональна газова компанія» у відповідь на претензію відповідача про оплату послуг на суму 120000,00 грн, в якому позивач зазначає, що з 16.01.2023 правоохоронними органами встановлено відсутність первинної та іншої документації, яка забезпечувала діяльність Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз», а також виявлено відсутність доступу до всіх електронних баз, які використовував позивач для забезпечення своєї діяльності.

З метою встановлення дійсних обставин справи, з`ясування фактичного надання відповідачем позивачу послуг у січні 2023 року (з огляду на відсутній складений та підписаний акт надання послуг за січень 2023 року) суд постановив ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору №07/082-141/19-АДС/38S610-1897-20 від 30.09.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Регіональна газова компанія» забезпечило Акціонерному товариству «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» можливістю користування «Автоматизованою системою керування аварійно-диспетчерською службою» та «Оперативна диспетчерська», відповідно надаючи і послуги по обслуговуванню та адмініструванню вказаних програмних продуктів.

Відповідачем на підтвердження надання ним прав користування програмним продуктом згідно з Договором №07/082-141/19-АДС/38S610-1897-20 від 30.09.2019 та на підтвердження фактичного користування позивачем у січні 2023 року зазначеним програмним продуктом надано Журнал з «Автоматизованї системи керування аварійно-диспетчерською службою» щодо фіксації робіт Аварійно диспетчерської служби Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» в січні 2023 року та скрін-шоти з «Автоматизованої системи керування аварійно-диспетчерською службою» про реєстрацію аварійних заявок по Акціонерному товариству «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» у січні 2023 року.

Відповідач пояснив суду, що фактичне виконання відповідачем договору охоплює надання прав користування програмними продуктами «Автоматизованою системою керування аварійно-диспетчерською службою» та «Оперативна диспетчерська» та одночасно надання послуг з забезпечення належного функціонування та адміністрування вказаних програмних продуктів, що підтверджується фактичним забезпеченням можливості користуватися вказаними програмними продуктами та фактичним використанням зазначених програмних продуктів позивачем в січні 2023 року.

Водночас відповідачем долучено до матеріалів справи копію журналу з «Автоматизованї системи керування аварійно-диспетчерською службою» щодо фіксації робіт аварійно диспетчерської служби Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» в січні 2023 року та скрін-шоти з «Автоматизованої системи керування аварійно-диспетчерською службою» про реєстрацію аварійних заявок по Акціонерному товаристві «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» в січні 2023 року, з яких вбачається, що фіксація інформації в системі щодо аварійних ситуацій відбувалась включно до 16.01.2023.

У письмових поясненнях, поданих до суду 30.06.2025, позивач пояснив, що у січні 2023 року у нього були відсутні інші договори щодо обслуговування програми АДС з іншими надавачами послуг.

На сайті Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» розміщена інформація щодо виклику аварійно-диспетчерської служби, яка працює 24 години на добу, 7 днів на тиждень (із зазначенням філій АТ «Харківгаз», дільниць та відділень та відповідних номерів телефонів): Дергачівська філія, Зміївська філія, Красноградська філія, Куп`янська філія, Мереф`янська філія, Чугуївська філія; Дергачівська дільниця - (5763) 3-01-15; Слатинське відділення - (5763) 4- 13- 18; Пересічанська дільниця - (5763) 4-40-33; Золочівська дільниця - (5764) 5-00-04; Богодухівська дільниця - (5758) 3-01-66; Зміївська дільниця - (5747) 3-35-89; Комсомольська дільниця - (5747) 5-39-37; Первомайська дільниця - (5748) 3-33-33; Нововодолазька дільниця - (5740) 4-34-74; Валківська дільниця - (5753) 5-29-95; Коломацьке відділення - (5766) 5-65-00; Краснокутська дільниця - (5756) 3-12-91; Красноградська дільниця - (5744) 7-93-48; Зачепилівське відділення - (5761) 5-10-54; Кегичівська дільниця - (5755) 3-12-04; Лозівська дільниця - (5745) 2-28-22; Близнюківське відділення - (5754) 5-21-92; Краснопавлівське відділення - (5745) 6-74- 04; Сахновщанська дільниця - (5762) 3-16-04; Куп`янська дільниця - (5742) 5-63-44, ; Великобурлуцьке відділення - (5752) 5-25-38; Шевченківська дільниця - (5751) 5-18-88; Дворічанська дільниця - (5750) 7-61-84; Ізюмська дільниця - (5743) 2- 45-97, ; Барвенківська дільниця - (5757) 4-23-62, ; Борівська дільниця - (5759) 6-69-81, ; Мереф`янська дільниця - (57) 748-35-51; Безлюдівська дільниця - (57) 719-85-74; Липецька дільниця - (57) 747-13-97, ; Височанська дільниця, Южанське відділення, Пісочинське відділення - (57) 746-63-43; Люботинська дільниця - (57) 741-06-02; Вовчанська дільниця, Старосалтівське відділення - (5741) 4-30-04; Чугуївська дільниця - (5746) 2-44-76, ; Чкалівська дільниця - ; Печенізьке відділення - (5765) 6-11- 00; Балаклійська дільниця - (5749) 2-68-57, ; Андріївське відділення - (5749) 4-12-95, .

Вказано, що, зателефонувавши на номер 104, абонента автоматично з`єднують з аварійною газовою службою району, в якому він знаходиться.

Позивач зазначив, що в паперовому вигляді ним як Оператором ГРМ вівся журнал аварійних заявок по відділенням/дільницям.

Для прикладу АТ Харківгаз» надав сканкопії журналів аварійних заявок Чугуївської дільниці Чугуївського відділення та Красноградської дільниці Красноградського відділення за січень 2023 року, які підтверджують отримання заявок від споживачів за телефоном.

Суд дослідив надані позивачем документи та встановив, що заявки, які містяться в журналі аварійних заявок позивача, також містяться і в скрін-шотах з «Автоматизованої системи керування аварійно-диспетчерською службою» про реєстрацію аварійних заявок по Акціонерному товаристві «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» в січні 2023 року, які надані відповідачем.

Отже, враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що заявки громадян щодо аварійних ситуацій у січні 2023 року (до 16 січня 2023 року включно) також фіксувались і в програмному забезпеченні, що є об`єктом Договору №07/082-141/19-АДС/38S610-1897-20 від 30.09.2019.

Суд зазначає, що обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, за змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 04/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18, від 20.08.2020 зі справи № 914/1680/18).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

Крім того, відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Отже, зважаючи на встановлені судом обставини про функціонування програмного забезпечення до 16.01.2023 та внесення до вказаного програмного забезпечення інформації про звернення громадян про аварійні випадки до 16.01.2023, суд дійшов висновку, що вірогідними та допустимими доказами підтверджується надання відповідачем відповідно до умов Договору №07/082-141/19-АДС/38S610-1897-20 від 30.09.2019 послуг до 16.01.2023.

Позивачем не надано суду доказів на спростування вказаних обставин.

Як встановив суд, у п. 3.1 Договору №07/082-141/19-АДС/38S610-1897-20 від 30.09.2019 сторони погодили, що у 2020 році за право користування програмними продуктами, наданими за цим договором, сторона 2 щомісячно сплачує стороні 1 кошти в сумі 99000,00 грн; у 2021 році за право користування програмними продуктами, наданими за цим договором, - грошові кошти в сумі 109000,00 грн; у 2022 році за право користування програмними продуктами, наданими за цим договором, - грошові кошти в сумі 120000,00 грн; у 2023 році за право користування програмними продуктами, наданими за цим договором, - грошові кошти в сумі 132000,00 грн; у 2024 році за право користування програмними продуктами, наданими за цим договором, - грошові кошти в сумі 145200,00 грн.

Оскільки суд дійшов висновку, що позивач користувався програмним забезпеченням на умовах Договору №07/082-141/19-АДС/38S610-1897-20 від 30.09.2019 до 16.01.2023, то сума грошових коштів, що підлягає сплаті на користь відповідача за період з 01.01.2023 до 16.01.2023 включно становить 68129,03 грн (132000,00 грн / 31 день * 16 днів).

Матеріали справи не містять доказів надання відповідачем послуг на умовах Договору №07/082-141/19-АДС/38S610-1897-20 від 30.09.2019 з 16.01.2023.

Таким чином, враховуючи переплату позивача сумою 120000,00 грн та надання відповідачем послуг за період з 01.01.2023 до 16.01.2023 включно на суму 68129,03 грн, суд дійшов висновку про виникнення у відповідача обов`язку повернути позивачу суму переплату розміром 51870,97 грн.

Доказів сплати (повернення) відповідачем грошових коштів у розмірі 51870,97 грн станом на дату розгляду справи у суді матеріали справи не містять, у зв`язку з чим позовні вимоги Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіональна газова компанія» суми основного боргу у розмірі 120000,00 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 51870,97 грн.

Також, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 5651,51 грн 3% річних (за період з 01.09.2023 по 25.03.2025) та 20535,38 грн інфляційних втрат (за період з вересня 2023 року по березень 2025 року).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою статті 8 Цивільного кодексу України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 Цивільного кодексу України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку в їх необгрунтованості, оскільки позивач здійснює нарахування, виходячи з суми основного боргу 120000,00 грн, тоді як обгрунтованим розміром суми основного боргу є 51870,97 грн.

За таких обставин суд здійснив власний розрахунок та дійшов висновку, що обгрунтованим розміром 3% річних та інфляційних втрат, які підлягають стягненню з відповідача, є 2434,38 грн (3% річних) та 9787,80 грн (інфляційних втрат), у звя`зку з чим позовні вимоги Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіональна газова компанія» 3% річних та інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіональна газова компанія» (03134, м. Київ, проспект Корольова Академіка, буд. 1; ідентифікаційний код: 37401646) на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» (61109, Харківська обл, м. Харків, вул. Безлюдівська, буд. 1; ідентифікаційний код: 03359500) суму основного боргу у розмірі 51870 (п`ятдесят одна тисяча вісімсот сімдесят) грн 97 коп., 3% річних у розмірі 2434 (дві тисячі чотириста тридцять чотири) грн 38 коп., інфляційні втрати у розмірі 9787 (дев`ять тисяч сімсот вісімдесят сім) грн 80 коп. та судовий збір у розмірі 1062 (одна тисяча шістдесят дві) грн 06 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 01.08.2025

Суддя О.М. Спичак