ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2025 р.м. Житомир Справа № 906/739/25

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Сікорської Н.А.,

в порядку спрощеного позовного провадження розглянув справу

за позовом Фізичної особи - підприємця Лосєва Віктора Вікторовича

до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії

"Радомишльське лісомисливське господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України"

про стягнення 95827,92 грн

Процесуальні дії по справі.

Фізична особа - підприємець Лосєв Віктор Вікторович звернувся до суду з позовом про стягнення з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Радомишльське лісове господарство" 95827,92 грн., з яких: 77294,43 грн. основний борг, 14708,25 грн. інфляційних, 3825,24 грн. 3% річних.

Ухвалою від 09.06.2025р. суд відкрив провадження у справі. Постановив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

24.06.2025р. від філії "Столичний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" надійшла заява про заміну відповідача - Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі філії "Радомишльське лісомисливське господарство" на Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі філії "Столичний лісовий офіс" (а.с. 29-60).

24.06.2025р. від філії "Столичний лісовий офіс" ДСГП "Ліси України" надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 64-70).

09.07.2025р. від позивача надійшла відповідь на відзив (а.с. 71-115).

Враховуючи відсутність клопотання будь-якої із сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором перевезення вантажу №11-2023 від 23.05.2023р. в частині оплати наданих послуг, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість в сумі 77294,43 грн.

У зв`язку з невиконанням відповідачем грошового зобов`язання, позивач заявив до стягнення на підставі ст. 625 ЦК України 3825,24 грн. 3% річних та 14708,25 грн. інфляційних.

Відповідач у відзиві на позовну заяву не визнає позовні вимоги та просить відмовити у їх задоволенні. Вказує, що відповідно до умов Договору №11-2023 від 23.05.2023р. розрахунки за надані послуги здійснюються на підставі рахунків-фактур, які позивачем не були надані. У зв`язку з цим строк виконання грошового зобов`язання не настав. Також відповідач не погоджується із сумою боргу, оскільки вказує, що 18.09.2023р. ним сплачено 100000 грн. на рахунок позивача згідно з умовами договору, що в позовній заяві не враховано. Щодо нарахування штрафних санкцій відповідач зазначає, що вони є безпідставними, оскільки відповідно до умов договору вони можуть нараховуватися лише з моменту отримання рахунку або претензії, яких на адресу відповідача не надходило.

Позивач заперечує доводи відповідача щодо ненадання рахунків-фактур як підстави для несплати вартості послуг. Зазначає, що всі акти приймання-передачі містять примітку про те, що є документами для проведення розрахунків, а факт надання послуг відповідачем не заперечується.

Позивач вказує, що договір не містить умов, які пов`язують обов`язок оплати з обов`язковим отриманням рахунку-фактури. Відповідно до усталеної судової практики, зокрема висновків Верховного Суду, рахунок має інформаційний характер і не є обставиною, що впливає на момент виникнення грошового зобов`язання. Відтак, відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку оплатити надані послуги в установлені договором строки. Щодо посилання відповідача на оплату 100000,00 грн. за платіжною інструкцією від 18.09.2023р., позивач вказує, що ця сума була врахована при розрахунку заборгованості за іншим договором № 12-2023 від 23.05.2023р., який стосується послуг з лісівництва, що підтверджується призначенням платежу та іншими аналогічними оплатами. Тобто, дана сума не може бути врахована у межах договору перевезення № 11-2023, за яким заявлено позов. Позивач також наголошує, що заявлена до стягнення сума підтверджена належними доказами, а нарахування інфляційних втрат та 3% річних є правомірним.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

23.05.2023р. між Державним спеціалізованим господарським підприємством "Ліси України" в особі філії "Радомишльське лісомисливське господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (відправник/відповідач) та ФОП Лосєв В.В. (перевізник/позивач), було укладено договір перевезення вантажу №11-2023, згідно п.1.1 якого перевізник бере на себе зобов`язання доставити автомобільним транспортом довірений йому відправником вантаж (згідно із транспортною накладною) з місця відправлення, яким являється лісництво, до пункту призначення, яким є Лісопромисловий комплекс, i видати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особi (уповноважена особа про отримання вантажу вказується в заявці), а відправник бере на себе зобов`язання сплатити плату за перевезення вантажу яка становить:

- навантаження (перевантаження) деревини за 1 м3 50,00 грн. без ПДВ.

- розвантаження деревини за 1 м3 50,00 грн. без ПДВ.

- до 15 км 5,20 грн. без ПДВ за 1м3/км. перевезеної лісопродукції;

- вiд 15 км до 35 км 4,55 грн. без ПДВ за 1м3/км. перевезеної лісопродукції;

- більше 35 км 4,20 грн. без ПДВ за 1м3/км. перевезеної лісопродукції (а.с. 17).

Сторони у пункті 4.1. договору перевезення погодили, що розрахунки між перевiзником i замовником здійснюються шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок перевiзника згiдно виставленого рахунку на протязі 10-ти банківських днів.

Розрахунки по даному договору можуть здійснюватись з відстроченням платежу протягом дiї договору, про що сторони узгоджують у додатках до договору (п. 4.2. договору).

Відповідно до пункту 4.3. загальна сума договору становить 150000,00 грн.

За умовами п. 5.1. договору перевезення, у випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього договору (надалі іменується "порушення Договору"), Сторона несе вiдповiдальність, визначену цим договором та (або) чинним в Україні законодавством. Порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених, змістом цього договору.

Цей договiр вважається укладеним i набирає чинності з моменту його підписання та скрiплення печатками сторiн. Укладення цього договору підтверджується складенням перевізного документа відповiдно до вимог чинного в Україні законодавства (п. 7.1. договору).

Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 7.1 цього договору та закінчується 31.05.2023р.

Укладений між сторонами договір підписано уповноваженими представниками та скріплено печатками сторін.

Згідно актів приймання-передачі № 2983 від 13.07.2023 на суму 8 805,18 грн.; № 3876 від 31.08.2023 на суму 5 952,66 грн. № 4499 від 29.09.2023 на суму 62 536,59 грн. позивач надав відповідачу послуги з перевезення, навантаження та розвантаження лісопродукції.

Зазначені акти підтверджують належне виконання зобов`язань позивачем та є підставою для здійснення розрахунків.

У зв`язку з непроведенням остаточних розрахунків ФОП Лосєв В.В. просить стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Радомишльське лісомисливське господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" 95827,92 грн., з яких: 77294,43 грн. основного боргу за договором перевезення вантажу №11-2023 від 23.05.2023р., 14708,25 грн. інфляційні, 3825,24 грн. 3 % річні.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. (стаття 526 ЦК України).

Частина перша статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Укладений між сторонами договір №11-2023 від 23.05.2023р. є змішаним договором, який містить ознаки договору надання послуг( навантаження (перевантаження) деревини та розвантаження деревини) та договору перевезення.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Стаття 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Факт виконання позивачем своїх обов`язків за договором підтверджується актами здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) № 2983 від 13.07.2023р. на суму 8805,18 грн., № 3876 від 31.08.2023р. на суму 5952,66 грн. та № 4499 від 29.09.2023р. на суму 62536,59 грн., які підписані обома сторонами без зауважень щодо обсягу та якості виконаних робіт.

В актах вказано, що вони є документами для проведення розрахунків між виконавцем та замовником.

Отже, виходячи з умов п. 4.1. договору, згідно якого розрахунки між перевiзником i замовником здійснюються шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок перевiзника згiдно виставленого рахунку на протязі 10-ти банківських днів, відповідач мав провести з позивачем розрахунки протягом 10 банківських днів після підписання акта здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг).

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Згідно ст. 599 ЦК України визначено, що за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Учасник господарських відносин, що порушив майнові права іншого суб`єкта, зобов`язаний поновити їх, не чекаючи пред`явлення ним претензії чи звернення до суду (ст. 222 ГК України).

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про задоволення суми основного боргу в розмірі 77294,43 грн. в повному обсязі.

Відповідач не надав суду доказів сплати заявленої заборгованості, а викладені у відзиві заперечення не спростовують обґрунтовану позицію позивача.

Пояснення відповідача суд критично оцінює, оскільки подана ним платіжна інструкція від 18.09.2023р. на суму 100000,00 грн. не підтверджує виконання зобов`язань саме за договором перевезення № 11-2023, який є предметом розгляду у даній справі. З матеріалів справи вбачається, що вказаний платіж був здійснений у межах іншого договору № 12-2023 від 23.05.2023р., який стосується надання послуг у сфері лісівництва. Це підтверджується як призначенням платежу, так і іншими аналогічними оплатами, що здійснювалися відповідачем на користь позивача.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача річних та інфляційних, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Враховуючи положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Нарахування інфляційних втрат за наступний період здійснюється з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.

Відповідно до розрахунку позивача, ним нараховано до стягнення з відповідача наступні суми:

- за актом № 2983 від 13.07.2023р. на суму 8805,18 грн. :

1587,20 грн. інфляційних, нарахованих за період з серпня 2023р. по квітень 2025р.;

484,16 грн. 3% річних, нарахованих за період з 28.07.2023р. по 27.05.2025р.;

- за актом № 3876 від 31.08.2023р. на суму 5952,66 грн.:

1172,77 грн. інфляційних, нарахованих за період з 15.09.2023р. по квітень2025р.;

303,34 грн. 3% річних, нарахованих за період з вересня.2023р. по 27.05.2025р.;

- за актом № 4499 від 29.09.2023р. на суму 62536,59 грн.:

11948,28 грн. інфляційних, нарахованих за період з жовтня 2023р. по квітень 2025р.;

3037,74 грн. 3% річних, нарахованих за період з 14.10.2023р. по 27.05.2025р.

Суд звертає увагу, що згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Господарський суд здійснив перерахунок інфляційних втрат та 3% річних та встановив, що заявлені позивачем суми відповідають розрахункам, наданих позивачем, а тому підлягають задоволенню у заявлених позивачем розмірах.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно ст.ст. 13, 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки є обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи.

Щодо заяви Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Столичний лісовий офіс" про заміну відповідача - Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі філії "Радомишльське лісомисливське господарство" на Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі філії "Столичний лісовий офіс", суд зазначає наступне.

В обґрунтування поданої заяви відповідач стверджує, що філія "Столичний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" є правонаступником філії «Радомишльське лісомисливське господарство», яка припинена шляхом закриття

Відповідно до частини 1 статті 95 Цивільного кодексу України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій.

Відповідно до частини 3 статті 95 Цивільного кодексу України філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх утворила, і діють на підставі затвердженого нею положення або на іншій підставі, передбаченій законодавством іноземної держави, відповідно до якого утворено юридичну особу, відокремленими підрозділами якої є такі філії та представництва.

Відповідно до ст. 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу, а саме юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 27 Господарського процесуального кодексу України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності значення підсудності місцезнаходження, зокрема, юридичної особи визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно з частиною третьої статті 29 Господарського процесуального кодексу України позови у спорах, що виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, можуть пред`являтися також за їх місцезнаходженням. При цьому, за приписами частини першої вказаної статті право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу.

Коло повноважень відокремленого підрозділу юридичної особи стосовно здійснення у господарському суді повноваження сторони у справі від імені цієї особи визначається установчими документами останньої, положенням про відокремлений підрозділ, яке затверджено юридичною особою, або довіреністю, виданою нею ж у встановленому порядку керівникові цього підрозділу. При цьому слід мати на увазі, що стороною у справі є юридична особа, від імені якої діє відокремлений підрозділ, і рішення приймається саме стосовно підприємства чи організації - юридичної особи, але в особі її відокремленого підрозділу.

Отже, відповідачем у даній справі є юридична особа - Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України".

Враховуючи, що спір виник з діяльності філії "Радомишльське лісомисливське господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", в порядку ст. 29 ГПК України, позов подано до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" за місцезнаходженням філії "Радомишльське лісомисливське господарство".

Відповідно до наказу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" від 18 жовтня 2024 року №1911 філію "Радомишльське лісомисливське господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (код ВП 45040111) припинено шляхом її закриття.

Згідно з пунктом 3 Наказу директора філії "Радомишльське лісомисливське господарство" Ткачуку Р.А. зобов`язано, зокрема:

- забезпечити оформлення передавального балансу майна та передавального акта до філії "Столичний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (далі філія "Столичний лісовий офіс") станом на 31.12.2024р. та подати для затвердження оформлений передавальний баланс та передавальний акт до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" до 10.01.2025р.;

- забезпечити передачу активів та пасивів до філії "Столичний лісовий офіс" згідно із затвердженим передавальним актом.

Згідно з пунктом 5 Наказу директора філії "Столичний лісовий офіс" Сахнюку В.А. зобов`язано:

- забезпечити прийняття на облік філії "Столичний лісовий офіс" активів та пасивів, отриманих від філії "Радомишльське лісомисливське господарство" згідно з затвердженим передавальним актом.

Наказом від 31.12.2024р. № 2334 Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» «Про затвердження передавальних актів філій, що координуються Столичним лісовим офісом» затверджено передавальний акт активів та пасивів на балансових та позабалансових рахунках, матеріалів лісовпорядкування та документів, які підтверджують речові права на земельні ділянки, нерухоме майно та інше по філіях, що координуються Столичним лісовим офісом, зокрема по філії «Радомишльське лісомисливське господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».

Відповідно до частини 1 статті 52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане з переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.

Згідно п. 3.1 Положення про філію "Столичний лісовий офіс" ДСГП "Ліси України", філія є відокремленим підрозділом Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», який не має статусу юридичної особи. Філія діє від імені Підприємства та в його інтересах, здійснює делеговані Підприємством функції відповідно до мети, завдань та предмету діяльності Підприємства.

З огляду на викладене, в результаті припинення шляхом закриття філії «Радомишльське лісомисливське господарство» ДСГП «Ліси України інтереси Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» у спорі, що виник з діяльності філії Радомишльське лісомисливське господарство", представляє філія "Столичний лісовий офіс". При цьому Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» свій процесуальний статус відповідача у справі не втрачає.

Заміна структурного підрозділу, через якого здійснюється представництво інтересів відповідача не є тотожним переходу процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи, а тому у суду відсутні підстави залучати філію "Столичний лісовий офіс" до участі у справі як правонаступника.

Разом з тим, при незмінності сторони відповідача, яким виступає ДСГП «Ліси України», має місце зміна його структурного підрозділу, який представляє його інтереси, тому є необхідність у внесенні змін до відомостей про відповідача, замінивши філію «Радомишльське лісомисливське господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», на філію «Столичний лісовий офіс» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».

Судові витрати за результатами розгляду справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті в електронній формі, застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Оскільки позовна заява подана позивачем через систему Електронний суд, тому за подання даного позову судовий збір підлягав сплаті в сумі 2422,40 грн.

Враховуючи задоволення позовних вимог, судовий збір в розмірі 2422,40 грн. покладається на відповідача.

Розподіл витрат позивача на професійну правничу допомогу буде проведено після подачі доказів в порядку і строки, визначені ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (01601, м. Київ, вул. Руставелі Шота, буд. 9А, )

на користь Фізичної особи - підприємця Лосєва Віктора Вікторовича ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ):

- 77294,43 грн. - основний борг;

- 14708,25 грн. - інфляційні нарахування;

- 3825,24 грн. - 3% річні;

- 2422,40 грн. - судовий збір.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення рішення.

Рішення складено: 31.07.25

Суддя Сікорська Н.А.

1 - до справи