СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року м. Харків Справа № 917/183/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Медуниця О.Є., суддя Попков Д.О.

секретар судового засідання Семченко Ю.О.

за участі представників сторін:

позивача - не з`явився

відповідача - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Тупікова Ескендера Серверовича (вх.1302П/3) на рішення Господарського суду Полтавської області від 13.05.2025

у справі №917/183/25 (суддя Киричук О.А., повний текст рішення підписано 16.05.2025)

за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго», м.Полтава,

до Фізичної особи підприємця Тупікова Ескендера Серверовича, Полтавська область, м.Кременчук,

про стягнення 482.353,05 грн.

ВСТАНОВИВ:

Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Фізичної особи підприємця Тупікова Ескендера Серверовича про стягнення 482.353,05 грн заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, у тому числі: в т.ч. 423.049,25 грн основного боргу; 2.131,73 грн пені; 14.274,56 грн 3% річних та 42.897,51 грн інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 13.05.2025 позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з ФОП Тупікова Ескендера Серверовича на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» 423.049,25 грн основного боргу; 2.131,73 грн пені; 14.274,56 грн - 3% річних та 42.897,51 грн - інфляційних втрат, а також судовий збір у розмірі 5.788,24 грн.

Відповідач з вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 13.05.2025 у справі №917/183/25 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Обгрунтовуючи апеляційну скаргу скаржник зазначає, що оскаржує рішення в наслідок його невідповідності ст.236 ГПК України, оскільки позивачем неправомірно запроваджено нарахування за двоставковим тарифом з постачання теплової енергії, що фактично призвело до збільшенню витрат на теплову енергію з її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії по лівобережній частині міста Кременчука.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- суд першої інстанції необґрунтовано визнав укладеним Індивідуальний договір між відповідачем та позивачем шляхом мовчазної згоди (акцептування оферти), адже договір приєднання міг вважатися укладеним лише за умови вчинення конкретних дій з боку відповідача, які свідчать про приєднання, а саме подання заяви-приєднання або оплати рахунку. В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують такі дії відповідача;

- суд не надав належної оцінки тому, що відповідач не користувався фактично послугами з постачання теплової енергії, оскільки його приміщення обладнане автономною системою опалення. Суд помилково прирівняв сам факт технічного підключення будинку до централізованої системи теплопостачання до реального споживання послуги відповідачем;

- судом неправильно застосовані положення законодавства щодо тарифоутворення, не враховано, що тарифи на теплопостачання під час воєнного стану не підлягають підвищенню, одночасне існування одно- та двоставкових тарифів створює правову невизначеність та не може покладатися в основу розрахунків за відсутності належного погодження з боку споживача;

- суд першої інстанції необґрунтовано прийняв до уваги розрахунки позивача, не перевіривши належним чином їх достовірність, висновок про наявність заборгованості є передчасним, оскільки акти приймання-передачі послуг відповідачем не підписувалися, а рахунки йому не надсилались;

- суд не врахував, що матеріали справи не містять належних доказів, які підтверджують погодження відповідачем застосування саме двоставкового тарифу, у тому числі відсутня підписана заява-приєднання або інші дії відповідача, які б свідчили про його згоду.

Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.06.2025 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., судді Медуниця О.Є., Попков Д.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача; встановлено строк по 01.07.2025 (включно) для учасників справи для подання відзиву на апеляційну скаргу до канцелярії суду разом з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи в порядку ч.2 ст.263 Господарського процесуального кодексу України; запропоновано учасникам справи в строк по 01.07.2025 (включно) надати до суду заяви, клопотання та заперечення (у разі наявності), з доказами надсилання їх копій та доданих до них документів іншим учасникам справи в порядку ч.4 ст.262 Господарського процесуального кодексу України. Розгляд справи призначено на 29.07.2025. Витребувано з Господарського суду Полтавської області матеріали справи №917/183/25.

10.06.2025 через електронну підсистему Електронний суд на адресу Східного апеляційного господарського суду від Полтавського ОКВП теплового господарства «Полтаватеплоенерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу ФОП Тупікова Е.С. на рішення Господарського суду Полтавської області від 13.05.2025 по справі №917/183/25 - залишити без задоволення, а рішення залишити без змін.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги відповідач посилається на такі обставини:

- відповідач є стороною публічного договору приєднання, укладеного відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст. 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. Договір був опублікований на офіційному сайті підприємства і набув чинності через 30 днів. Факт приєднання відповідача підтверджується отриманням послуг, наявністю об`єкта підключеного до тепломережі, а також іншими фактичними діями, які свідчать про користування послугою;

- відповідач, як співвласник нежитлових приміщень у будинку, підключеному до системи централізованого опалення, отримував теплову енергію в частині опалення місць загального користування. Позивач надав докази (акти перевірок, зняття показників обліку, таблиці розподілу теплової енергії), які підтверджують факт споживання теплової енергії відповідачем;

- позивач діяв у межах ліцензійних умов і застосовував двоставковий тариф, встановлений рішеннями Полтавської обласної ради, які є обов`язковими для виконання відповідно до статей 43 та 73 Закону України «Про місцеве самоврядування» і ст. 144 Конституції України. Судові рішення щодо визнання тарифів незаконними відсутні;

- відсутність підписаного договору чи рахунків не спростовує факту отримання відповідачем послуг. Після запровадження нових правил (Постанова КМУ №830), споживачі, які не визначили модель договірних відносин, автоматично є приєднаними до публічного договору;

- аргументи відповідача базуються на нормативних актах (Постанова КМУ №630, Наказ №359), які втратили чинність до початку спірного періоду;

- щодо невірного застосування судом апеляційної інстанції висновків у справі №917/730/23: Позивач зазначає, що обставини цієї справи відмінні, а висновки суду апеляційної інстанції не мають преюдиціального значення для розгляду даної справи.

16.06.2025 на виконання ухвали Східного апеляційного господарського суду від 09.06.2025 з Господарського суду Полтавської області надійшли матеріали справи №917/183/25.

Сторони своїх представників для участі в судовому засіданні не направили попри вжиті судом заходи з належного повідомлення про день та час розгляду справи.

Учасники справи (повноважні представники) про час та місце судового засідання повідомлялись шляхом направлення на їх поштові адреси та електронні кабінети, що наявні у матеріалах справи (повідомлені учасниками справи шляхом зазначення у документах, які надавались до суду).

Ухвала суду від 09.06.2025 у даній справі розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, що підтверджується даними вказаного Реєстру, який є відкритим.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч.12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, явка їх представників у судове засідання не визнавалась обов`язковою, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд заяви за відсутності представників сторін у даному судовому засіданні.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, основним напрямком діяльності Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства Полтаватеплоенерго є забезпечення тепловою енергією для потреб опалення та приготування гарячої води житлового фонду, комунально-побутових та інших об`єктів на території м. Полтави та районів Полтавської області.

ПОКВПТГ Полтаватеплоенерго є суб`єктом природної монополії (суміжного ринку) та діє на підставі виданих Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг ліцензій на провадження господарської діяльності з виробництва, транспортування і постачання теплової енергії.

Основним напрямком господарської діяльності ПОКВПТГ Полтаватеплоенерго є надання послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води споживачам категорії населення, які, відповідно до норм чинного законодавства, віднесені до комунальних.

ПОКВПТГ Полтаватеплоенерго забезпечує послугою з постачання теплової енергії житловий будинок №72-а по вул.Європейській в м.Полтава, на першому поверсі якого розташоване приміщення відповідача, площею 381 кв.м.

Фізична особа-підприємець Тупіков Ескендер Серверович має у власності нежитлове приміщення (вбудовано-прибудований автосалон) по вул.Європейській, 72-а в місті Кременчуці, площею 381 кв.м., що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та не спростовується відповідачем.

На підставі частини 5 статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022) та Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1182 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1023), на офіційному сайті підприємства було розміщено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (далі індивідуальний договір). Згідно з п.1 індивідуального договору цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води (далі - послуга) індивідуальному споживачу (далі споживач). Договір укладено сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України.

Договору присвоєно №5361.

Іншими умовами договору передбачено наступне:

- договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на офіційному сайті підприємства: http://te.pl.ua/ (п.2 Договору);

- фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги (п. 4 Договору).

- виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.

Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання, та складається з: обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо; частини обсягу теплової енергії на задоволення загально-будинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку; та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньо-будинкових систем опалення.

Обсяг теплової енергії на задоволення загально-будинкових потреб на опалення розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення (п. 5 Договору);

- споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з:

плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 (Офіційний вісник України, 2019 р., №71, ст. 2507), в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному сайті підприємства: http://te.pl.ua/tarifi/tarifi-dlya- potreb-nshih-spozhivachv/. У разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати, розрахованої виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду), а також умовно-постійної частини тарифу (протягом року) (п.30 Договору);

- вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Розмір тарифу зазначається на офіційному сайті підприємства: http://te.pl.ua/tarifi/tarifi-dlya-potreb-nshih-spozhivachv/.

У разі зміни зазначеного тарифу протягом строку дії цього договору новий розмір тарифу застосовується з моменту його введення в дію без внесення сторонами додаткових змін до цього договору. Виконавець зобов`язаний забезпечити їх оприлюднення на своєму офіційному сайті.

У разі прийняття уповноваженим органом рішення про зміну ціни/тарифу на послугу виконавець у строк, що не перевищує 15 днів з дати введення їх у дію, повідомляє про це споживачу з посиланням на рішення відповідного органу.

- розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць.

Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. У разі застосування двоставкових тарифів умовно-постійна частина тарифу нараховується щомісяця.

Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно.

Виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу.

Рахунок надається на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунок може надаватися в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів.

Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Протягом спірного періоду (з листопаду 2022 року по квітень 2025 року включно) надання послуг з постачання теплової енергії позивачем здійснювалось відповідно до тарифів, встановлених рішеннями Полтавської обласної ради «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго"», а саме: рішення №477 від 30.09.2022; рішення №669 від 28.07.2023; рішення №687 від 26.09.2023; рішення №854 від 30.08.2024.

Всі рішення приймалися відповідно до компетенції Полтавської обласної ради.

Інформація про зазначені тарифи є загальнодоступною та перебуває у вільному доступі на офіційному сайті Полтавської обласної ради (https://oblrada-pl.gov.ua/) та на сайті ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» (http://te.pl.ua/) у розділі «ТАРИФИ», підрозділ «Тарифи для потреб інших споживачів».

Позивач зазначає, що нежитлове приміщення відповідача підключене до внутрішньо-будинкової системи опалення багатоквартирного житлового будинку, оснащене вузлом комерційного обліку теплової енергії (ВКО/ТЕ), а також індивідуальним розподільним приладом обліку теплової енергії. Починаючи з листопада 2022 року позивач здійснював надання відповідачу послуг з постачання теплової енергії для потреб опалення.

У зв`язку з відсутністю рішення співвласників багатоквартирного житлового будинку за адресою: м.Кременчук, вул.Європейська, 72-А про вибір моделі договірних відносин протягом 30 днів з моменту опублікування індивідуального договору, правовідносини між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та ФОП Тупіковим Е.С. врегульовано умовами індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання та розміщений на офіційному сайті підприємства.

Отже, за твердженням позивача, відповідачем не виконано свого договірного обов`язку щодо оплати спожитої послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2022 по 30.11.2024, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Так, на адресу відповідача здійснено нарахування за такими складовими: плата за абонентське обслуговування; плата за забезпечення загально-будинкових потреб на опалення будинку; а також донараховано обсяг спожитої теплової енергії до мінімальної частки середнього питомого споживання відповідно до вимог законодавства, з урахуванням відсутності фактичного споживання (нульові показники розподільчого вузла обліку теплової енергії у відповідача). Розраховані обсяги теплової енергії, що припадають на нежитлове приміщення відповідача за спірний період, детально наведені у таблиці «Інформація щодо обсягів теплової енергії, відпущеної на потреби опалення приміщення», яка разом із поясненнями щодо порядку нарахувань додана до матеріалів справи. Позивач зазначав, що встановлення тарифів на послугу з постачання теплової енергії, які діяли у спірний період, здійснювалося уповноваженими органами Полтавською обласною радою відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України №869 від 01.06.2011 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на комунальні послуги». Нарахування вартості послуг здійснювалося за двоставковими тарифами відповідно до умов укладеного з відповідачем індивідуального договору (пункти 31 34 договору).

Вважаючи, що відповідач споживав теплову енергію на підставі зазначеного договору, однак належним чином не виконав свій обов`язок щодо оплати наданих послуг, позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 482.353,05 грн, з яких: 423.049,25 грн основний борг; 2.131,73 грн пеня; 14.274,56 грн 3% річних; 42.897,51 грн інфляційні втрати.

Господарський суд, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що між сторонами виникли договірні відносини на підставі публічного договору приєднання, укладеного відповідно до частини 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та статей 633, 634 ЦК України, який набрав чинності через 30 днів після публікації на офіційному веб-сайті позивача. Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як співвласник приміщення у будинку, підключеному до системи централізованого опалення, є споживачем теплової енергії незалежно від факту укладення письмового договору або підписання актів наданих послуг, оскільки споживання відбувалося через внутрішньо-будинкові мережі. Також судом встановлено, що тарифи, застосовані позивачем, затверджені уповноваженим органом Полтавською обласною радою, є чинними, обов`язковими до виконання і не були визнані протиправними у судовому порядку. З огляду на надані позивачем докази обсягів спожитих послуг та проведених нарахувань, а також відсутність належних доказів погашення заборгованості з боку відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Окремо суд першої інстанції зазначив, що нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат здійснено позивачем відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України у зв`язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання щодо оплати наданих послуг. Враховуючи відсутність доказів належного виконання відповідачем зобов`язань у визначений договором строк, суд визнав обґрунтованими додаткові нарахування та включив їх до суми заборгованості, яка підлягає стягненню.

Колегія суддів погоджується з наведеними вище висновками місцевого господарського суду та вважає за необхідне зазначити наступне.

Предметом спору у цій справі є вимога позивача про стягнення з відповідача вартості наданих послуг постачання теплової енергії та гарячої води за Типовим індивідуальним договором від 01.11.2021.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України, сторони є вільними у виборі контрагента, укладенні договору та визначенні його умов з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, принципів розумності та справедливості.

Стаття 628 ЦК України визначає, що зміст договору становлять погоджені сторонами умови, а також обов`язкові умови, встановлені актами цивільного законодавства. При цьому, за частиною сьомою статті 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 630 ЦК України, договором може бути передбачено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду. Частина перша статті 633 ЦК України передбачає, що публічним є договір, в якому підприємець бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг кожному, хто до нього звернеться, а умови такого договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім осіб, яким законом надано пільги. При цьому зміна умов публічного договору приєднання для окремого споживача не допускається, оскільки це призводило б до порушення принципу рівності прав інших учасників таких відносин.

Відповідно до частини шостої статті 633 ЦК України, умови публічного договору, які суперечать обов`язковим для сторін правилам укладення і виконання такого договору, є нікчемними. Договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди щодо всіх істотних умов договору (стаття 638 ЦК України). Істотними є умови про предмет договору, умови, визначені законом, а також ті, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або стандартних формах і можуть бути прийняті іншою стороною лише шляхом приєднання до договору в цілому без права на внесення змін до його змісту.

Регулювання спірних правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" (№2189-VІІІ від 09.11.2017), який введено в дію з 01.05.2019 та він є чинним. Цим Законом України "Про житлово-комунальні послуги" (№2189-VІІІ від 09.11.2017) регулюються основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII, законодавство у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, які регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. До повноважень Кабінету Міністрів України належить затвердження правил надання комунальних послуг (крім газу та електроенергії), типових договорів про надання таких послуг, а також послуг з управління багатоквартирними будинками.

Виконуючи зазначені повноваження, Кабінет Міністрів України постановою від 21.08.2019 №830 затвердив «Правила надання послуги з постачання теплової енергії та типові договори про надання послуг з постачання теплової енергії», які набули чинності 04.09.2019. Зазначені Правила регулюють відносини між виконавцем послуги суб`єктом господарювання, що здійснює постачання теплової енергії, та споживачем, який отримує або має намір отримати таку послугу. Вони визначають вимоги до якості послуги, порядок обліку спожитої теплової енергії та порядок її оплати.

Послуги з постачання теплової енергії надаються виключно на договірних засадах. При цьому договір укладається на основі типових договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України, відповідно до статті 14 Закону №2189-VIII (пункт 13 Правил).

Правовідносини щодо надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017, який набрав чинності з 01.05.2019. Відповідно до статті 14 зазначеного Закону, співвласники багатоквартирного будинку самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг: укладення індивідуальних договорів кожним співвласником; укладення колективного договору через управителя або уповноважену особу; або укладення договору об`єднанням співвласників як колективним споживачем.

У разі якщо протягом встановленого строку співвласники не визначилися з моделлю договірних відносин, індивідуальні договори вважаються укладеними автоматично з кожним співвласником за фактом отримання послуг, згідно з пунктом 13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 (у редакції постанови КМУ №1022 від 08.09.2021).

Згідно з цими Правилами, індивідуальний договір набуває чинності через 30 днів з моменту його публікації на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування або виконавця послуг, якщо співвласники не прийняли рішення про іншу модель договірних відносин. Фактом приєднання до такого договору є вчинення споживачем дій, які свідчать про його волю укласти договір, зокрема отримання послуги.

Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №2189-VIII передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність до моменту укладення договорів за новими правилами. У разі бездіяльності співвласників щодо визначення моделі договірних відносин, законодавець передбачив обов`язок виконавця ініціювати укладення індивідуальних договорів напряму з кожним співвласником.

Така правова конструкція знайшла своє підтвердження у практиці Верховного Суду, зокрема у постановах від 18.11.2021 у справі №908/3233/20, від 14.12.2023 у справі №908/2078/22 та від 09.04.2024 у справі №908/710/23, де визначено, що відсутність волевиявлення співвласників не звільняє їх від обов`язку оплачувати отримані комунальні послуги за умовами публічного договору приєднання.

Правовідносини між сторонами у цій справі регулюються умовами публічного договору приєднання на надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022.

Розміщення позивачем на своєму офіційному веб-сайті тексту типового договору та форми заяви-приєднання відповідає вимогам законодавства і є офертою, яка підлягає акцептування споживачем.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач протягом 30 днів з моменту опублікування такої оферти не скористався правом вибору іншої моделі договірних відносин, чим висловив мовчазну згоду на укладення індивідуального договору відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Факт отримання відповідачем послуг з постачання теплової енергії підтверджено належними доказами, зокрема показами засобів обліку, актами перевірок, рішеннями органів місцевого самоврядування, документами щодо підключення системи теплопостачання, а тому відсутність письмового договору не впливає на обов`язок відповідача оплатити фактично спожиту теплову енергію.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про укладення між сторонами індивідуального договору в силу закону є правильним, а доводи апеляційної скарги щодо відсутності договірних зобов`язань між сторонами - безпідставними.

В своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що договір між сторонами нібито був укладений 01.12.2022 та набув чинності лише з 01.01.2023, проте відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин укладення договору саме у визначену ним дату ані в суді першої інстанції, ані апеляційному суду. Також відповідачем не спростовано факту відсутності іншого виконавця послуг з постачання теплової енергії та гарячої води у житловому будинку по вул.Європейській, 72А в місті Кременчуці за спірний період з 01.11.2022 по 01.01.2023.

Натомість, матеріали справи містять належні докази надання позивачем комунальних послуг відповідачу у зазначений період, а саме: відомостями про фактичні покази засобів обліку теплової енергії; актами перевірки системи теплопостачання №1752 від 28.03.2024, №1192 від 01.11.2023, №321 від 02.11.2024; рішеннями виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про закінчення опалювального сезону 2022-2023 №457 від 28.03.2023; показниками приладів обліку теплової енергії знятих в житловому будинку по вул.Європейській,72А в м.Кременчуці за спірний період; доказами підключення споживача на початку опалювального сезону 2022-2023 від 09.11.2022; свідоцтвами про повірку засобів вимірювальної техніки, встановленими в житловому будинку.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що послуги з постачання теплової енергії у нежитлове приміщення відповідача за адресою: м.Кременчук, вул.Європейська, 72А, площею 381 кв.м., у період з 01.11.2022 по 30.11.2024, надавалися позивачем на підставі укладеного у порядку закону індивідуального договору, умови якого були публічно розміщені на офіційному веб-сайті позивача.

Доводи відповідача в цій частині є необґрунтованими та не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції щодо виникнення зобов`язань зі сплати вартості отриманих послуг.

Стосовно посилання відповідача на відсутність фактичного споживання теплової енергії відповідачем у спірний період, колегія суддів зазначає наступне.

Нежитлове приміщення відповідача є невід`ємною частиною багатоквартирного житлового будинку за адресою: м.Кременчук, вул.Європейська, 72, який в цілому є об`єктом теплопостачання. Надходження теплової енергії до будинку здійснюється для забезпечення нормативної температури у всіх приміщеннях, як житлових, так і нежитлових, незалежно від наявності в окремих приміщеннях елементів внутрішньо-будинкової системи опалення. Факт відсутності опалювальних приладів чи змінних показників індивідуального лічильника не свідчить про відсутність споживання теплової енергії, оскільки тепловтрати відбуваються через огороджувальні конструкції будинку, включно з нежитловими приміщеннями.

Посилання апелянта на неотримання теплової енергії спростовуються тим, що його приміщення фактично отримувало тепло внаслідок функціонування системи опалення всього будинку. Така правова позиція підтверджується також практикою Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 18.11.2021 у справі №908/3233/20, постанова Верховного Суду від 14.12.2023 у справі №908/2078/22, постанова Верховного Суду від 09.04.2024 у справі №908/710/23).

Крім того, дії відповідача, який звертався до позивача з заявами про перерахунок вартості теплової енергії та погоджувався на постачання послуг за умовами публічного індивідуального договору, а згодом почав заперечувати факт споживання теплової енергії, є проявом суперечливої поведінки, що порушує принцип добросовісності (ст. 3 ЦК України) та доктрину venire contra factum proprium. Отже, заявлені доводи апеляційної скарги про відсутність споживання теплової енергії є безпідставними, натомість висновки суду першої інстанції щодо наявності між сторонами договірних правовідносин, фактичного отримання відповідачем послуг з постачання теплової енергії та правомірності проведених позивачем нарахувань, ґрунтуються на належних і допустимих доказах, відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Доводи апелянта щодо ненадання йому рахунків та актів приймання-передачі послуг не спростовують факту виникнення обов`язку зі сплати вартості отриманої теплової енергії. Як вірно зазначив суд першої інстанції, обов`язок оплати послуг виникає на підставі укладеного договору, а не на підставі рахунку чи підписаного акту. Рахунок на оплату носить інформаційний характер та не є первинним документом у розумінні законодавства, а його ненадання не звільняє споживача від обов`язку виконати грошове зобов`язання.

Також колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до позивача з претензіями щодо ненадання послуги, її неповного обсягу або неналежної якості. Враховуючи підтверджені фактичні обставини отримання теплової енергії відповідачем за період з 01.11.2022 по 30.11.2024, а також надані позивачем розрахунки та рахунки на оплату, висновки суду першої інстанції про наявність у відповідача заборгованості є обґрунтованими.

Крім того, правова позиція щодо відсутності підстав для звільнення відповідача від виконання грошового зобов`язання у зв`язку з непідписанням актів приймання-передачі, знайшла своє підтвердження у практиці Верховного Суду, зокрема у постанові від 29.04.2020 у справі №920/1343/21.

Стосовно доводів апеляційної скарги про неправомірність нарахування обсягів спожитої теплової енергії за період з 01.11.2022 по 30.11.2024, колегія суддів зазначає, що вони є необґрунтованими і спростовуються як нормами чинного законодавства, так і матеріалами справи.

Як вже було встановлено, - нежитлове приміщення відповідача, яке є вбудовано-прибудованою частиною багатоквартирного житлового будинку за адресою: м. Кременчук, вул. Європейська, 72, підключене до внутрішньо-будинкових систем опалення, а отже, є об`єктом, який споживає теплову енергію у складі загального теплового балансу будинку. Незважаючи на наявність у відповідача індивідуальної системи опалення та індивідуального приладу обліку, з 2022 року його показники залишаються незмінними, що, однак, не виключає споживання теплової енергії на загально-будинкові потреби, включаючи тепловтрати через огороджувальні конструкції приміщення відповідача.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Методики розподілу №315, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 №315, а також положень укладеного між сторонами індивідуального договору, споживачі, чиї приміщення обладнані вузлами розподільного обліку, зобов`язані оплачувати обсяг теплової енергії не менший за мінімальну частку середнього питомого споживання теплової енергії у будівлі, а також пропорційну частку витрат на загально-будинкові потреби.

Позивач, здійснюючи нарахування відповідачу, застосував саме цей підхід: обсяги теплової енергії визначалися з урахуванням даних загально-будинкового вузла комерційного обліку, розподілялися відповідно до Методики №315 з урахуванням площі нежитлового приміщення відповідача, а також враховувалися мінімальні нормативи споживання теплової енергії, передбачені законом. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи, включаючи розрахунки позивача, надані пояснення щодо алгоритму нарахувань та копії рахунків.

Доводи апелянта про те, що нарахування є безпідставними через відсутність змінних показників індивідуального приладу обліку, є необґрунтованими, оскільки згідно з вимогами чинного законодавства, навіть у разі відсутності споживання теплової енергії за показниками приладу, приміщення відповідача як невід`ємна частина будинку зобов`язане компенсувати частку витрат на опалення місць загального користування, внутрішньо-будинкових систем опалення та забезпечення мінімального питомого споживання тепла.

Крім того, відповідач не надав жодних доказів звернення до позивача із претензіями щодо неправомірності нарахувань, ненадання послуг або неналежної якості послуг у спірний період. Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що надані позивачем розрахунки є правомірними та відповідають вимогам чинного законодавства.

Щодо доводів апеляційної скарги про неправомірність застосування до відповідача двоставкового тарифу на послуги з постачання теплової енергії, слід зазначити, що відповідно до укладеного між сторонами індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, умови якого відповідають вимогам Правил, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019, плата за послугу складається з умовно-змінної та умовно-постійної частин тарифу, а також плати за абонентське обслуговування. Така структура тарифу прямо передбачена законодавством та застосовується до всіх споживачів відповідної категорії.

Протягом спірного періоду тарифи на теплову енергію були встановлені рішеннями Полтавської обласної ради №477 від 30.09.2022, №669 від 28.07.2023, №687 від 26.09.2023 та №854 від 30.08.2024, які є чинними та обов`язковими для виконання, а їх правомірність не була оскаржена у судовому порядку. Інформація про зазначені тарифи є відкритою та загальнодоступною на офіційних ресурсах органу місцевого самоврядування та підприємства-постачальника.

Запровадження двоставкового тарифу не потребує індивідуального погодження з кожним споживачем, оскільки є нормативно затвердженим механізмом тарифоутворення, передбаченим чинним законодавством. Доводи апелянта про відсутність з його боку згоди на застосування саме двоставкового тарифу не враховують публічно-правову природу тарифного регулювання, при якому суб`єкти господарювання зобов`язані дотримуватися рішень уповноважених органів у сфері встановлення тарифів.

Доводи апелянта щодо відсутності правомірності застосування до нього двоставкового тарифу є необґрунтованими і зводяться до суб`єктивного незадоволення встановленим тарифом, однак не спростовують факту дотримання позивачем порядку нарахувань відповідно до чинного законодавства, умов договору та прийнятих органами місцевого самоврядування рішень.

Твердження про те, що відповідач не отримував рахунків та актів виконаних робіт, не можуть бути прийняті колегією суддів, адже такі обставини не є підставою для звільнення відповідача від виконання грошового зобов`язання. Обов`язок відповідача здійснити оплату за надані послуги виникає з укладеного договору, а не з факту вручення рахунку чи підписання акту виконаних робіт. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі №920/1343/21, рахунок на оплату має інформаційний характер і сам по собі не є первинним документом, який засвідчує господарську операцію. Відсутність рахунку або акту не звільняє споживача від обов`язку оплатити фактично отриману послугу, оскільки ненадання рахунку не є відкладальною умовою (ст. 212 ЦК України) та не свідчить про прострочення кредитора (ст. 613 ЦК України).

Також, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2023 у справі №910/14570/21, факт здійснення господарської операції може підтверджуватися не лише первинними документами, а й іншими належними доказами в їх сукупності, які свідчать про фактичне надання послуг. Основною ознакою наявності господарської операції є її реальність, а належним чином оформлені первинні документи є лише похідним підтвердженням.

При цьому непідписання актів приймання-передачі без надання вмотивованої відмови від їх підписання у встановлені строки не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати отриманих послуг. Господарські наслідки створює реальна фактична передача послуг, а не документальне оформлення актів.

Враховуючи встановлені судом обставини фактичного отримання відповідачем послуг з постачання теплової енергії, доводи апеляційної скарги щодо ненаправлення рахунків та актів є необґрунтованими і не впливають на обов`язок відповідача сплатити вартість отриманих послуг у повному обсязі.

ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» здійснює діяльність з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії на підставі відповідних ліцензій та є виконавцем послуг відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до законодавства та Ліцензійних умов, позивач зобов`язаний постачати теплову енергію за тарифами, що встановлюються уповноваженими органами.

Оскільки засновником та власником підприємства є Полтавська обласна рада, питання встановлення тарифів на теплову енергію належать до виключної компетенції цього органу відповідно до статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Вказані рішення обласної ради є обов`язковими до виконання підприємством та не визнавались протиправними у встановленому порядку, тому позивач зобов`язаний їх застосовувати. Повноваження щодо встановлення тарифів на послуги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» у Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради відсутні.

Суд також зазначає, що перевірка правомірності прийняття рішень Полтавської обласної ради щодо встановлення тарифів не належить до юрисдикції господарських судів (ст. 20 ГПК України), а тому твердження відповідача про неправомірність застосування позивачем затверджених тарифів є безпідставними.

Враховуючи, що на спірний період для позивача рішенням Полтавської обласної ради було встановлено саме двоставковий тариф, інші варіанти його застосування були б протиправним втручанням у господарську діяльність позивача та виходили б за межі його повноважень.

Щодо посилань апелянта на Закон України від 29.07.2022 № 2479-IX «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування», колегія суддів зазначає, що зазначений нормативно-правовий акт не містить положень, які б зобов`язували позивача застосовувати тарифи, встановлені для іншого постачальника (ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ») іншими уповноваженими органами станом на 24.02.2022. Натомість позивач, як суб`єкт господарювання у сфері теплопостачання, керувався тарифами, встановленими рішенням Полтавської обласної ради від 21.10.2021 № 286, які були чинними на 24.02.2022, тобто на рівні тарифів, які діяли до введення воєнного стану.

Таким чином, позивач правомірно застосував до відповідача затверджений двоставковий тариф, а доводи апелянта з цього приводу відхиляються як безпідставні. Тарифи, застосовані ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» протягом спірного періоду, є правомірними, а розрахунок вартості фактично спожитої відповідачем теплової енергії здійснений коректно. Матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості відповідача перед позивачем за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2022 року по 30.11.2024 у розмірі 423.049,25 грн.

Суд зазначає, що зобов`язання сторін за договором про надання послуг виникають з моменту укладення такого договору та підлягають обов`язковому виконанню належним чином відповідно до його умов (глава 63, статті 525, 526, 530, 629 ЦК України). Вартість послуг, строки та порядок їх оплати визначаються договором і є обов`язковими для сторін. Одностороння відмова від виконання договірних зобов`язань або зміна їх умов не допускається, якщо інше прямо не передбачено законом або договором.

З урахуванням викладеного, обов`язок відповідача з оплати вартості отриманої теплової енергії та плати за абонентське обслуговування за період з 01.11.2022 року по 30.11.2024 року є таким, що настав. Доказів сплати наявної заборгованості відповідачем суду не надано.

Позивач надав суду належні докази обґрунтованості розрахунків, які здійснювались відповідно до фактичної площі об`єкта відповідача (381 кв.м), за адресою: вул. Європейська, 72-а у місті Кременчуці, враховуючи витрати теплової енергії на функціонування внутрішньо-будинкових систем, а також прямі витрати на опалення приміщення. При цьому позивач керувався положеннями Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22.11.2018 (у редакції зі змінами).

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а нарахована до сплати сума заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 423.049,25 грн відповідає як фактичним обставинам справи, так і вимогам чинного законодавства.

В свою чергу неналежне виконання відповідачем договірного грошового зобов`язання є підставою для застосування передбачених договором та законом наслідків, зокрема стягнення з відповідача суми інфляційних втрат і трьох відсотків річних, які, відповідно до чинного законодавства (статті 610, 611, 625 ЦК України), є формою компенсації втрат кредитора від знецінення грошових коштів та способом захисту майнового інтересу позивача. Нарахування зазначених сум здійснюється незалежно від наявності вини боржника, а їх правова природа є компенсаторною, а не штрафною.

Позивач обґрунтував свої вимоги щодо стягнення 14.274,56 грн 3%річних за період з 02.01.2023 по 31.12.2024 та 42.897,51 грн інфляційних втрат за період з січня 2023 по грудень 2024 року відповідними розрахунками, які судом перевірені і визнані правильними.

Крім того, пунктом 45 спірного договору про надання послуги (укладеного 01.11.2021) передбачено відповідальність споживача у вигляді пені в розмірі 0,01% суми боргу за кожен день прострочення у разі несвоєчасного здійснення платежів. Такий порядок відповідає вимогам цивільного і господарського законодавства (статті 546, 548, 549 ЦК України, статті 199, 230, 231, 232 ГК України).

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 2.131,73 грн пені за період з 01.03.2024 по 31.12.2024, нарахованої з урахуванням строків виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором. Колегією суддів перевірено обґрунтованість і арифметичну правильність розрахунків заявленої до стягнення пені, і підстав для сумніву у їх відповідності умовам договору та вимогам закону не встановлено.

Відповідачем заперечень щодо розміру заявленої суми боргу або арифметичних помилок не надано, контррозрахунку ціни позову суду не подано (ч. 4 ст. 165, ст. 161 ГПК України), що свідчить про визнання ним правильності викладених у позовній заяві розрахунків.

З огляду на викладене, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду першої інстанції, яке є предметом апеляційного оскарження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх доводів і вимог

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення Господарського суду Полтавської області від 13.05.2025 у справі №917/183/25 без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені відповідачем, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Тупікова Ескендера Серверовича залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 13.05.2025 у справі №917/183/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 286-289 ГПК України

Повна постанова складена 30.07.2025.

Головуючий суддя О.А. Істоміна

Суддя О.Є. Медуниця

Суддя Д.О. Попков