СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року м. Харків Справа № 911/536/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Медуниця О.Є., суддя Попков Д.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства ДТЕК Київські регіональні електромережі (вх.1169Д/3) на рішення Господарського суду Донецької області від 29.04.2025

у справі №911/536/25 (суддя Лейба М.О., повний текст рішення підписано 29.04.2025)

за позовною заявою Приватного акціонерного товариства ДТЕК Київські регіональні електромережі, м.Київ,

до відповідача Приватного акціонерного товариства Авдіївський завод металевих конструкцій, Донецька область, Покровський район, м.Авдіївка

про стягнення збитків в сумі 50.829,40 грн

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство ДТЕК Київські регіональні електромережі через систему "Електронний суд" звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства Авдіївський завод металевих конструкцій про стягнення суми збитків в розмірі 50.829,40 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідач не виконав своїх обов`язків по реєстрації податкових накладних на суму 50.829,40 грн, чим позбавив позивача можливості включити суми ПДВ до складу податкового кредиту, що завдало позивачу збитків.

11 лютого 2025 року ухвалою Господарського суду Київської області позовну заяву передано за встановленою підсудністю до Господарського суду Донецької області.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 29.04.2025 у справі №911/536/25 у задоволенні позову відмовлено.

Позивач з вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 29.04.2025 у справі №911/536/25 та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, судові витрати по розгляду апеляційної скарги покласти на відповідача. Обгрунтовуючи апеляційну скаргу скаржник зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим у зв`язку із неповнотою встановлення обставин, які мають значення для справи, неправильністю дослідження та оцінки доказів та недоведеністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.

Крім того, в резолютивній частині апеляційної скарги позивач просить поновити ПрАТ ДТЕК Київські регіональні електромережі строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Донецької області у справі №911/536/25 від 29.04.2025 та поновити строк на подання доказів у справі №911/536/25 та долучити їх до матеріалів справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт наводить наступні доводи:

- суд першої інстанції помилково не врахував надані позивачем платіжні документи (платіжні доручення, банківські виписки), які підтверджують здійснення оплати за поставлений товар, що свідчить про фактичне виконання зобов`язань зі сторони відповідача;

- суд безпідставно поклав у основу рішення лише письмові заперечення відповідача, не надавши належної правової оцінки поданим апелянтом доказам, чим порушив принцип змагальності сторін та об`єктивного розгляду справи;

- суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а саме ст. 201 Податкового кодексу України, оскільки обов`язок щодо складання та реєстрації податкової накладної виникає у продавця (відповідача) з факту здійснення поставки товару, а не від моменту визнання цього факту відповідачем;

- суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позову, ігноруючи правову позицію Верховного Суду щодо презумпції правомірності податкового кредиту покупця, якщо факт поставки товару підтверджено належними доказами, незалежно від реєстрації податкової накладної.

Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.03.2025 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., судді Медуниця О.Є., Радіонова О.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача; встановлено строк по 16.06.2025 (включно) для учасників справи для подання відзиву на апеляційну скаргу до канцелярії суду разом з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи в порядку ч.2 ст.263 Господарського процесуального кодексу України; запропоновано учасникам справи в строк по 16.06.2025 (включно) надати до суду заяви, клопотання та заперечення (у разі наявності), з доказами надсилання їх копій та доданих до них документів іншим учасникам справи в порядку ч.4 ст.262 Господарського процесуального кодексу України. Визначено розглядати справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Витребувано з Господарського суду Донецької області матеріали справи №911/536/25.

На виконання ухвали Східного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 з Господарського суду Донецької області надійшли матеріали справи №911/536/25.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Відповідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.07.2025 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., судді Медуниця О.Є., Попков Д.О., в зв`язку із звільненням з посади судді Радіонової О.О.

Розглянувши надане клопотання апелянта про долучення до матеріалів справи нових доказів, колегія суддів апеляційної інстанції виходить з наступного.

За приписами ч.ч. 1, 3, 5 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Отже, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи.

Відповідно до частини 3 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи разом із позовною заявою (відзивом, запереченням, поясненнями по суті спору). Подання доказів після відкриття провадження у справі допускається лише у випадку, якщо сторона обґрунтує неможливість їх подання у строк, встановлений судом з поважних причин.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що позивач не навів жодних об`єктивних і належних підстав, які б свідчили про поважність причин неподання зазначених доказів під час розгляду справи судом першої інстанції. Всі вказані докази (видаткові накладні, платіжні документи) були відомі позивачу ще на момент подання позовної заяви, оскільки саме на цих обставинах ґрунтуються його позовні вимоги.

Таким чином, позивач не виконав вимог ч.3 ст.80 ГПК України щодо обов`язку вчасного подання доказів, а також не обґрунтував неможливість подання зазначених доказів у строки, встановлені судом першої інстанції.

Крім того, частина 2 статті 269 ГПК України прямо забороняє апеляційному суду приймати нові докази, які могли бути подані до суду першої інстанції, але не були подані без поважних причин.

У зв`язку з викладеним, клопотання позивача про долучення додаткових доказів до матеріалів справи є необґрунтованим та підлягає відхиленню.

Згідно з частиною 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням не надійшло.

За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

В ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до приписів пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

04.08.2021 між Приватним акціонерним товариством «ДТЕК Київські регіональні електромережі» (покупець, позивач у справі) та Приватним акціонерним товариством «Авдіївський завод металевих конструкцій» (постачальник, відповідач у справі) укладено договір про закупівлю товару №462-КОЕ-ТМЦ (далі договір), за умова якого постачальник зобов`язується поставити покупцю товар, зазначений в специфікації, а покупець прийняти і оплатити товар, код згідно УКТ ЗЕД: вказується постачальником в податкових накладних (далі «Товар»), 2021-2022 року виготовлення, в комплектності, асортименті та за ціною згідно зі специфікацією та кількості, зазначеній у видаткових накладних.

Іншими умовами договору сторони визначили наступне:

- загальна сума договору визначається загальною сумою усіх видаткових накладних, що є невід`ємною частиною цього договору. Загальна вартість договору, змінюється пропорційно кількості фактично поставленого товару з розрахунку її ціни, вказаної у специфікації. У жодному разі загальна орієнтовна сума Договору не повинна перевищувати 2.805.752,82 грн без урахування ПДВ, крім того ПДВ 20% - 561.150,56 грн. Разом з ПДВ 336.6903,38 грн (п.3.1. Договору);

- ціна на товар, що поставляється, вказується в специфікації (п.1.1. цього договору) та є незмінною протягом строку дії цього договору крім випадків, встановлених діючим законодавством України (п.3.2. Договору);

- на дату виникнення податкових зобов`язань (або підстав для їх коригування відповідно до Податкового кодексу України (ПКУ) Постачальник складає податкову накладну (ПН), розрахунок коригування до податкової накладної (РК) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої Постачальником особи. Реєстрація ПН (РК) здійснюється Постачальником протягом 3-х календарних днів з дати виникнення податкових зобов`язань (підстав для їх коригування відповідно до ПКУ) (п.4.2. договору );

- у разі порушення Постачальником порядку складання та/або порядку реєстрації ПН/РК в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), відмови Постачальника від реєстрації ПН/РК (не проведення реєстрації в ЄРПН протягом 365 календарних днів з дати складання ПН/РК), а також у разі допущення ним помилок у заповненні обов`язкових реквізитів в ПН/РК, визначених п. 201.1 ст. 201 ПКУ, Постачальник сплачує Покупцю штраф у розмірі суми ПДВ у такій ПН/РК протягом 10 календарних днів з дати отримання відповідної претензії Покупця.

- товар поставляється: партіями протягом 30 календарних днів після відправлення письмової заявки покупцем протягом дії договору. Поставка товару на склад покупця здійснюється з обов`язковим попереднім узгодженням дня, товару, що поставляється, з покупцем. Заявка направляється Покупцем електронним листом Постачальнику в порядку, визначеному п. 12.8. Договору за адресою, вказаною у п. 12.12. та/або у розділі "Місцезнаходження та банківські реквізити сторін" даного Договору (пункт 5.1. договору);

- поставка товару буде виконуватися на умовах DDP згідно з Правилами "ІНКОТЕРМС" у редакції 2010 року у місці призначення поставки Товару: склад ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» - м.Київ, вул.Стеценка, 1А, згідно з заявкою на поставку Покупця (п.5.2. Договору);

- поставка Товару здійснюється автомобільним транспортом (пункт 5.3. договору);

- товар вважається поставленим покупцю з дати підписання сторонами видаткових накладних (дата поставки товару). Право власності на товар, усі ризики втрати або пошкодження товару, переходять від постачальника до покупця з дати поставки товару (п.п.5.4.1., 5.4.2. п.5.4. Договору);

- цей договір може бути скріплений печатками Сторін, вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін і діє до 31.12.2022, а в частині виконання зобов`язань - до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за даним Договором, що виникли під час його дії (пункт 11.1. договору).

Договір поставки було належним чином підписано уповноваженими представниками сторін. В обґрунтування виконання своїх договірних зобов`язань щодо передачі товару позивач надав до суду видаткові накладні за лютий 2022 року, серед яких:

№ РН-0000054 від 09.02.2022 на суму 36.249,60 грн (включаючи ПДВ 6.041,60 грн),

№ РН-0000060 від 16.02.2022 на суму 180.184,80 грн (ПДВ 30.030,80 грн),

№ РН-0000064 від 21.02.2022 на суму 87.240,00 грн (ПДВ 14.540,00 грн),

№ РН-0000063 від 21.02.2022 на суму 1.302,01 грн (ПДВ 217,00 грн).

Втім, як свідчать матеріали справи, зазначені видаткові накладні підписані виключно з боку постачальника ПрАТ «Авдіївський завод металевих конструкцій». Окрім того, позивач додав до позову рахунки-фактури, які підтверджують формування вартості поставленого товару.

Ключовим аргументом позивача стало те, що відповідач не виконав свого обов`язку щодо складання та реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, а саме:

від 09.02.2022 на суму 36.249,60 грн,

від 16.02.2022 на суму 180.184,80 грн,

від 21.02.2022 на суму 87.240,00 грн,

від 21.02.2022 на суму 1.302,01 грн.

На думку позивача, таке порушення відповідача призвело до виникнення у нього майнових втрат, що оцінюються в 50.829,40 грн. Саме цей розмір збитків позивач просить стягнути з відповідача у межах даного судового провадження як шкоду, завдану неналежним виконанням договірних зобов`язань щодо реєстрації податкових накладних.

Господарський суд, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, зазначив, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували фактичне постачання товару відповідачем, зокрема видаткові накладні, підписані обома сторонами, а також не довів причинно-наслідкового зв`язку між відсутністю реєстрації податкових накладних та заявленими збитками, оскільки сам факт непроведення податкових операцій не є безумовною підставою для стягнення шкоди в порядку цивільного судочинства без доказів реального понесення майнових втрат та їх прямого зв`язку з діями чи бездіяльністю відповідача.

Колегія суддів погоджується з наведеними вище висновками місцевого господарського суду та вважає за необхідне зазначити наступне.

В даному випадку предметом спору є матеріальна правова вимога ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» про стягнення з ПрАТ «Авдіївський завод металевих конструкцій» 50.829,40 грн збитків, завданих неналежним виконанням відповідачем договірного зобов`язання щодо складання та реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних. Тож, предметом доказування в силу норм Господарського процесуального кодексу України, є:

- факт належного виконання позивачем своїх зобов`язань за договором (оплата товару, акти приймання-передачі, підписані видаткові накладні тощо);

- факт неналежного виконання відповідачем зобов`язання щодо складання та реєстрації податкових накладних (докази, що податкові накладні не були зареєстровані у ЄРПН у передбачені строки);

- причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням відповідачем зобов`язання та збитками, завданими позивачу (докази того, що саме невиконання відповідачем обов`язку щодо реєстрації податкових накладних призвело до понесення позивачем майнових втрат).

Відповідно до частин першої, другої статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Підставою для відшкодування збитків відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України є порушення зобов`язання.

При цьому, хоча обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем, невиконання цього обов`язку може завдати покупцю збитків. Тому належним способом захисту для покупця може бути звернення до продавця з позовом про відшкодування збитків, завданих порушенням його обов`язку щодо складення та реєстрації належним чином податкових накладних.

Зважаючи на зазначені норми, для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Вирішуючи питання про стягнення збитків, заподіяних неналежним складенням та реєстрацією податкових накладних, суд має встановити наявність чи відсутність усіх елементів складу господарського правопорушення.

Доведення факту наявності збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.

Подібні висновки викладені у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі №917/877/17, Верховного Суду від 14.04.2020 у справі №925/1196/18.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті 175 Господарського кодексу України (далі - ГК України) майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (стаття 626 Цивільного кодексу України).

Стаття 204 ЦК України встановлює презумпцію правомірності правочину.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ч.1 ст.193 ГК України).

Так, відповідно до приписів статей 901, 903, 629 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відносини які виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Відповідно до підпункту 14.1.181 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Пунктом 187.1 статті 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", незалежно від дати накладення електронного підпису.

3а змістом пунктів 198.1, 198.2 статті 198 цього Кодексу до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені і нараховані, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

За приписами п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних.

Питання виникнення податкових зобов`язань та складання податкової накладної за результатами господарської дії врегульовано в статті 201 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в ЄРПН у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.7 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів / послуг платник податку - продавець товарів / послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в ЄРПН та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Верховний Суд у своїй усталеній практиці неодноразово наголошував, що факт постачання товару підтверджується належними первинними документами, зокрема актами приймання-передачі та видатковими накладними, які засвідчують здійснення господарської операції (постанови Верховного Суду від 01.03.2023 у справі №925/556/21, від 07.06.2023 у справі №916/334/22, від 01.12.2023 у справі №926/3347/22, від 03.08.2018 у справі №917/877/17).

Відповідно до вимог статей 9, 11 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» такі документи є підставою для виконання платником податку обов`язку зі складання та реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у строки, визначені Податковим кодексом України.

При цьому, чинне законодавство не передбачає реєстрації податкових накладних покупцем, а обов`язок з їх складання і реєстрації покладається виключно на продавця (ст. 201 ПК України). Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що покупець позбавлений процесуальної можливості самостійно спонукати продавця до реєстрації накладної чи оскаржувати дії/бездіяльність контролюючого органу, які перешкоджають такій реєстрації.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 01.03.2023 у справі №925/556/21 та від 01.12.2023 у справі №926/3347/22 сформулювала правову позицію, за якою обов`язок продавця щодо реєстрації податкової накладної має публічно-правовий характер і випливає безпосередньо з норм Податкового кодексу України, незалежно від договірних умов. При цьому відсутність податкової накладної в ЄРПН з вини продавця розглядається як порушення договірного зобов`язання та протиправна поведінка, що може бути підставою для покладення на нього обов`язку з відшкодування завданих збитків.

Водночас Верховний Суд зазначає, що належними доказами факту такої протиправної поведінки можуть бути не лише матеріали податкових перевірок, а й самі податкові накладні, розрахунки коригування та інші докази, які підтверджують або спростовують факт порушення відповідачем обов`язку щодо своєчасної реєстрації податкової накладної. Господарський суд має повноваження самостійно надати оцінку таким доказам та дати правову кваліфікацію діям чи бездіяльності відповідача.

З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції враховує, що невиконання відповідачем обов`язку щодо реєстрації податкових накладних у встановлений законом строк саме по собі є юридичним фактом, який за наявності інших передумов (протиправна поведінка, збитки та причинно-наслідковий зв`язок) може бути підставою для покладення відповідальності на порушника. Зазначена практика не виключає необхідності належного доказування позивачем усіх елементів складу цивільного правопорушення, зокрема реального факту завдання майнової шкоди (збитків) та причинно-наслідкового зв`язку між протиправною бездіяльністю відповідача та понесеними витратами.

Як було встановлено судом першої інстанції, позивачем на підтвердження своїх позовних вимог додано копію договору №462-КОЕ-ТМЦ від 04.08.2021, копії видаткових накладних та рахунків-фактур на оплату товару. Водночас надані видаткові накладні підписані виключно постачальником (відповідачем), у той час як підписи покупця (позивача) на цих документах відсутні. Матеріали справи не містять пояснень щодо причин відсутності підписів представника покупця, а також не містять доказів прийняття позивачем товару, його оплати чи документів, які б свідчили про настання першої події для виникнення податкового зобов`язання відповідача відповідно до статей 187, 201 Податкового кодексу України.

Згідно з умовами договору №462-КОЕ-ТМЦ від 04.08.2021 (п.п. 5.4.1., 5.4.2. п.5.4.), моментом поставки товару та переходу права власності є дата підписання сторонами видаткових накладних. Відсутність належних доказів фактичного постачання товару або здійснення його оплати виключає можливість визнання факту виникнення у відповідача податкового зобов`язання щодо складання та реєстрації податкових накладних, а відтак і можливості формування податкового кредиту у позивача за відповідною господарською операцією.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами ані факту виникнення у відповідача податкового зобов`язання щодо складання і реєстрації податкових накладних, ані факту завдання позивачу збитків у заявленому розмірі, ані існування причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та такими збитками.

Інші доводи заявника апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права під час прийняття оскаржуваного рішення, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, також відповідачем не наведено обставин, які могли б бути підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення та відмови у позові.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, Верховний Суд у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду керується висновками, що їх зробив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Проніна проти України", згідно якого п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх доводів і вимог

Статтею 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення Господарського суду Донецької області від 29.04.2025 у справі №911/536/25 без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені відповідачем, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства ДТЕК Київські регіональні електромережі залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 29.04.2025 у справі №911/536/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повна постанова складена 25.07.2025.

Головуючий суддя О.А. Істоміна

Суддя О.Є. Медуниця

Суддя Д.О. Попков