СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2025 року м. Харків Справа № 922/527/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Лакіза В.В., суддя Мартюхіна Н.О.,

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Паркторг» (вх.№1083Х/1) на рішення Господарського суду Харківської області від 21.04.2025 року (рішення ухвалено суддею Хотенцем П.В. у приміщенні Господарського суду Харківської області 21.04.2025) у справі №922/527/25,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Паркторг», м. Харків,

до фізичної особи-підприємця Біргера Фелікса Михайловича, м. Харків,

про стягнення 39216,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Паркторг» звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - фізичної особи-підприємця Біргера Фелікса Михайловича, в якій просило суд стягнути з відповідача безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 39216,00 грн та покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 21.04.2025 року у справі №922/527/25 у позові відмовлено повністю.

Позивач із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 21.04.2025 року та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі; судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає таке:

- з фізичною особою-підприємцем Біргером Феліксом Михайловичем (як потенційним орендодавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Паркторг» велись перемовини щодо можливості укладення договору оренди нежитлового приміщення. Не дочекавшись укладення договору та факту передачі приміщення бухгалтер підприємства здійснила перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок відповідача, реквізити якого останній надав заздалегідь для ознайомлення;

- після оплати позивач ще в 2022 році довідався про ту обставину, що виходячи з облікових даних наявних в реєстрах ДПС України відповідач перебуває на спрощеній системі оподаткування та є платником податку 2 групи, що не дозволяє останньому укладати договори надання послуг з юридичними особами, в тому числі надавати послуги оренди. Вказана обставина була оголошена відповідачеві та висунута усна вимога щодо повернення безпідставно отриманих грошових коштів, однак відповідач вимогу проігнорував та кошти не повернув. Факт широкомасштабного вторгнення російської федерації на територію України змістив пріоритети в діяльності позивача та до питання повернення коштів ТОВ «Паркторг» повернулося пізніше;

- документів, які б підтверджували факт укладення договору оренди нежитлового приміщення, між сторонами підписано не було, а враховуючи той факт, що договір оренди майна відноситься до реального договору та вимагає від орендодавця передачі речі, то відсутність підписаного договору та акту приймання-передачі приміщення свідчить про неукладеність договору та відсутність правової підстави відповідачеві утримувати кошти.

На думку позивача, саме факт передачі майна є ключовим моментом укладення договору оренди нерухомого майна. Оскільки використання майна позивачем не здійснювалось, то і підстав стверджувати, що відбулась передача майна немає. Матеріали справи не містять таких доказів, а суд таким обставинам уваги не приділив.

Заявник апеляційної скарги звертає увагу, що посилання суду першої інстанції на рахунок-фактуру №4 від 04 лютого 2022 року є недоречним оскільки вказаний документ в матеріалах справи відсутній, а відповідачем було надано рахунок-фактуру під іншим номером - СФ-0000004, що говорить про той факт, що документи виготовлялись відповідачем вже після того, як позивач звернувся до суду з відповідним позовом та на призначення платежу відповідач не звертав уваги взагалі.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Паркторг» вважає, що наданий відповідачем рахунок-фактура не може засвідчувати факт погодження сторонами всіх суттєвих умов договору, оскільки в ньому не вказано адреси приміщення, строку договору, його ціну, спосіб передачі та повернення приміщення тощо.

На підставі вищевикладеного позивач стверджує, що погодження умов договору між сторонами не відбулось. Дії сторін не доводять того факту, що використання об`єкту нерухомості відбулось або сторони іншим способом довели факт узгодження істотних умов договору оренди майна, а за таких умов отримані відповідачем грошові кошти є безпідставно отриманими та підлягають поверненню позивачеві.

На думку позивача, укладеність договору може мати місце лише у тому випадку, якщо сторони шляхом своїх дій підтвердили бажання укласти договір та приступили до його виконання. Доказом таких дій може бути електронне листування сторін, в тому числі з надсиланням проєкту договору, обговорення в переписці суттєвих умов використання приміщення, його адреси, а також ознаки використання стороною об`єкту нерухомості. Якщо вказані ознаки відсутні то вказувати про укладеність договору неможливо, оскільки відсутні ознаки згоди щодо погодження його суттєвих умов.

При цьому заявник апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу, що позивачем не вчинялось жодних дій на підтвердження укладення договору оренди. Не дивлячись на факт оплати зі сторони позивача на користь відповідача, сторони навіть не погодили адресу розташування приміщення, яке мав на меті орендувати позивач, а також не погодили вартість оренди, адресу об`єкту нерухомості відповідач зазначає лише у відзиві на позовну заяву, що ґрунтується на його припущеннях без наявних документальних доказів погодження такої адреси сторонами для подальшого використання.

Позивач просить звернути увагу суду апеляційної інстанції на поведінку відповідача, який разом з відзивом на позовну заяву надав до суду накладну служби кур`єрської доставки, як доказ надсилання позивачеві копії договору від 09.12.2024. Даний документ не містить доказів надсилання вмісту поштового відправлення, відсутня поштова квитанція, де було б зазначена інформація про дату та час надсилання листа та інші відомості.

Заявник апеляційної скарги вважає, що використання завідомо неналежного доказу має на меті створити більш вагоме переконання у факті укладення договору оренди та намагання підтвердити факт перемовин з позивачем. Позивач повністю заперечує обставини вказані у відзиві на позовну заяву і стверджує, що будь-якого листування позивач з відповідачем не здійснював, а поведінка відповідача вказує на його недоброчесність, яка має на меті неправомірно утримати грошові кошти.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.05.2025 (колегія суддів: головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Россолов В.В., Склярук О.І.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Паркторг» на рішення Господарського суду Харківської області від 21.04.2025 року у справі №922/527/25; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 20 днів, з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; встановлено, що учасники справи мають право до 04.06.2024 року подати до апеляційного господарського суду клопотання, заяви та документи в обґрунтування своїх вимог і заперечень по справі; попереджено сторони, що апеляційна скарга підлягає розгляду за правилами ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України без повідомлення учасників справи - за відсутності клопотань учасників справи про розгляд справи з їх повідомленням (викликом); витребувано з Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/527/25.

26.05.2025 від представника відповідача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи із застосуванням фотозйомки.

З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача адвокат Герасименя О.Ю. з матеріалами справи ознайомився 29.05.2025 (том 1 а.с 88).

17.06.2025 (згідно даних штампу на поштовому конверті) відповідач звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, в якому просить суд поновити фізичній особі-підприємцю Біргеру Ф.М. процесуальний строк для подання відзиву на апеляційну скаргу у справі №922/527/25; відмовити повністю у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Паркторг» та залишити рішення Господарського суду Харківської області від 21.04.2025 у справі №922/527/25 без змін.

В обґрунтування вказаного клопотання відповідач зазначає, що копію апеляційної скарги не отримував, про апеляційне оскарження відповідачу ФОП Біргеру Ф.М. стало відомо 22.05.2025 лише після отримання рекомендованим листом копії ухвали Східного апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження.

Відповідач зазначає, що через військову агресію росії щодо України ФОП Біргер Ф.М. вимушений був змінити місце свого постійного проживання, за яким він зареєстрований та виїхав до безпечного місця, про що вже раніше повідомляв суд першої інстанції у відзиві на позов.

18.06.2025 від позивача надійшло клопотання, в якому він просить відмовити відповідачу в задоволенні клопотання про поновлення строку на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

Розпорядженням керівника апарату суду від 07.07.2025 у зв`язку з перебуванням у відпустці головуючого судді Хачатрян В.С. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №922/527/25. Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.07.2025 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Лакіза В.В., суддя Тарасова І.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.07.2025 прийнято до свого провадження справу №922/527/25; постановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Паркторг» (вх.№1083Х/1) на рішення Господарського суду Харківської області від 21.04.2025 року у справі №922/527/25 у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

25.07.2025 від ТОВ «Паркторг» надійшли письмові пояснення, в яких представник заперечує проти доводів, викладених відповідачем у відзиві, та наголошує, що у відповідача відсутні правові підстави для утримання коштів перерахованих позивачем, оскільки за всіма ознаками та наявними в матеріалах справи доказами останній отримав кошти без належної правової підстави, а тому вони підлягають поверненню позивачеві; просить врахувати зміст пояснень наданих стороною позивача під час винесення судового рішення у справі.

Розпорядженням керівника апарату суду від 29.07.2025 у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Тарасової І.В. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №922/527/25. Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.07.2025 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Лакіза В.В., суддя Мартюхіна Н.О.

Згідно з положеннями ст. 32 Господарського процесуального кодексу України у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.

Розглянувши матеріали справи, відзив відповідача на апеляційну скаргу та клопотання про поновлення процесуального строку для його подання, а також клопотання представника позивача про відмову у задоволенні клопотання відповідача про поновлення строку на подачу відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів встановила таке.

Матеріали справи свідчать, що позивач (враховуючи відсутність у відповідача зареєстрованого електронного кабінету в Електронному суді) до апеляційної скарги надав докази направлення її копії відповідачу засобами поштового зв`язку.

Проте, за даними Укрпошти вказане поштове відправлення повернуто відправнику без вручення відповідачу (за закінченням встановленого терміну зберігання).

У заяві про ознайомлення з матеріалами справи, відзиві на апеляційну скаргу, а також клопотанні про поновлення строку на її подання відповідач також стверджує про неотримання ним копії апеляційної скарги, у зв`язку з чим його представник ознайомився із матеріалами справи у суді 29.05.2025.

Посилаючись на вказані обставини відповідач просить поновити процесуальний строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Як зазначено вище, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.05.2025 було встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом 20 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Враховуючи, що відповідач не отримав копію апеляційної скарги позивача, 22.05.2025 він зареєстрував електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС, 26.05.2025 його представник звернувся із заявою про ознайомлення із матеріалами справи, та 29.05.2025 фактично ознайомився з ними, а з відзивом на апеляційну скаргу він звернувся 17.06.2025, тобто протягом 20 днів з моменту фактичного ознайомлення з нею, колегія суддів не вбачає ознак надмірного зволікання відповідача із вчиненням відповідних процесуальних дій, а тому вважає можливим поновити строк на подання відзиву на апеляційну скаргу і прийняти його до розгляду. Окрім того, колегія суддів враховує, що позиція і доводи відповідача, викладені ним у відзиві на апеляційну скаргу фактично не відрізняється від доводів, викладених ним у відзиві на позов.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів та вимог апеляційної скарги законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Паркторг» зареєстроване як юридична особа приватного права та здійснює власну діяльність відповідно до чинного законодавства України. Серед основних видів діяльності оптова торгівля парфумними та косметичними товарами, діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту, оптова торгівля іншими товарами господарського призначення та інше. Зареєстроване місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю «Паркторг»: м. Харків, пр. Героїв Харкова, 259.

Впродовж лютого 2022 року позивачем розглядалось питання щодо можливості укладання договору оренди нежитлового приміщення для провадження своєї діяльності.

З цією метою Товариством з обмеженою відповідальністю «Паркторг» здійснювався систематичний моніторинг суб`єктів, які б володіли необхідними об`єктом нерухомості та мало можливість задовольнити господарські потреби позивача.

За результатами проведеного аналізу та доступної інформації про потенційних орендодавців було проведено попередні перемовини з фізичною особою - підприємцем Біргером Феліксом Михайловичем щодо можливості укладення договору оренди нежитлового приміщення.

Позивач здійснив перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок відповідача у розмірі 39216,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2686 від 22.02.2022 (призначення платежу за оренду приміщення згідно рахунку №4 від 04.02.2022).

Факт отримання коштів у вищезазначеній сумі відповідачем не заперечується.

29.01.2025 позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів, в якій просив до 06.02.2025 повернути кошти Товариству з обмеженою відповідальністю «Паркторг» в розмірі 39216,00 грн.

Вимогу направлено на юридичну адресу відповідача цінним листом з описом вкладення.

Відповідач вказані кошти не повернув, що стало підставою для звернення позивача з позовом до Господарського суду Харківської області.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Паркторг» зазначає, що укладення договору та факту передачі приміщення не відбулось.

Вказує, що бухгалтер підприємства здійснила перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, реквізити якого останній надав заздалегідь для ознайомлення, не дочекавшись укладення договору та факту передачі приміщення.

Позивач зазначає, що не дивлячись на факт перерахування коштів на адресу фізичної особи - підприємця Біргера Фелікса Михайловича, жодних документів, які б засвідчували факт укладення договору оренди нежитлового приміщення між сторонами не укладалось та такий об`єкт нерухомості позивачу не передавався і не використовувався ним.

На думку позивача, кошти Товариством з обмеженою відповідальністю «Паркторг» було перераховано відповідачеві без будь-яких правових підстав, а тому посилаючись на ст.1212 ЦК України, позивач вважає, що кошти, які перебувають у відповідача, ним безпідставно отримані.

Приймаючи оскаржуване рішення про відмову у позові, суд першої інстанції дійшов висновку, що сторонами було укладено договір, але у спрощений спосіб. Через це суд зазначає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, адже майно, отримане відповідачем за наявності правової підстави (договору), доказів того, що вони відпали позивач суду не надав. Водночас, місцевий господарський суд зауважив, що позивач не позбавлений права звернутися з позовом з інших підстав, вимагаючи розірвання відповідного договору оренди і підтверджуючи відповідні вимоги належними, допустимими та вірогідними доказами.

Водночас, судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначено, що позивачем добровільно, без будь-якого примусу здійснено платіж, повернення якого він вимагає. Водночас, розумних пояснень причин здійснення такого платежу за умов, коли позивач завідомо знав би (за стверджуваних ним обставин) про безпідставність цього платежу, позивач суду не надав.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Відповідно до положень статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України).

Частина перша статті 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ч.1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч.1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно негайно або у строк, встановлений договором найму (ч.1 ст.765 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.795 Цивільного кодексу України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Системний аналіз положень ч.1, п.1 ч. 2 ст.11, ч.1 ст.177, ч.1 ст.202, ч.1-2 ст.205, ч.1 ст. 207, ч.1. ст.121 Цивільного кодексу України дає можливість дійти висновку про те, що тільки чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Під час розгляду справи судом встановлено відсутність укладеного між сторонами у письмовій формі договору оренди приміщення.

Отже, встановивши обставини, що договір найму (оренди), який має вчинятися у письмовій формі, не підписувався, а також не вчинено дії, спрямованої на виникнення чи схвалення відповідних правовідносин, свідчить про відсутність волевиявлення на укладення цього правочину. Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що договір найму (оренди) є неукладеним.

Підставами позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Паркторг» визначено відсутність правової підстави, з якою пов`язано утримання відповідачем коштів у сумі 39216,00 грн, а тому вони мають бути повернуті позивачу на підставі ст.1212 Цивільного кодексу України.

Зважаючи на викладене, колегія суддів звертає увагу, що згідно принципу «суд знає закони» суд надає правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, а також визначає, яка конкретна правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, однак в межах позовних вимог сформованих самим же позивачем.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 16.11.2022 року у справі №461/4145/19, у разі заперечення самого факту укладення правочину, тобто, факту підписання договору, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору, шляхом викладення відповідного висновку про не укладення оспорюваного договору у мотивувальній частині відповідного судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Зокрема, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 Цивільного кодексу України.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення глави 83 Цивільного кодексу України можуть бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

З огляду на викладене необхідною передумовою для застосування судом до спірних правовідносин сторін положень глави 83 Цивільного кодексу України є встановлення відсутності договірного характеру таких правовідносин, зокрема внаслідок їх припинення.

Сторонами не заперечується той факт, що 22.02.2022 позивачем перераховано відповідачу 39216,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №2686, копія якої наявна в матеріалах справи (т.1, а.с. 12).

Як встановлено судом апеляційної інстанції, матеріали справи не містять ані укладеного між сторонами договору найму (оренди), ані акту прийому-передачі приміщення.

Надані з відзивом на позов (строк на подання якого поновлений ухвалою Господарського суду Харківської області від 19.03.2025) копії договору та копії акту прийому-передачі, за якими начебто ТОВ «Паркторг» орендує в фізичної особи-підприємця Біргера Ф.М. приміщення загальною площею 245,1 м.кв. за адресою м.Харків, вул. Академіка Павлова 118-В, літ «Е-2», не підписані сторонами, а тому не можуть вважатися належними доказами укладення між відповідного сторонами договору.

Докази того, що оригінал договору найму (оренди) був втрачений під час евакуації відповідача з міста Харкова в матеріалах справи відсутні.

Відповідач посилається, на відповідь на адвокатський запит фізичної особи-підприємця Шевякова Д.Ю. від 05.03.2025 (т.1 а.с.41), з якої вбачається, що ФОП Шевяков Д.Ю. орендує приміщення літ. «В-1» для здійснення своєї підприємницької діяльності, яке територіально знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 120/6.

ФОП Шевяков Д.Ю. також повідомляє, що орендоване приміщення розміщено поряд із приміщенням літ. «Е-2» по вул. Академіка Павлова 118-В у м. Харкові; в період з 01.02.2022 по 01.03.2022 приміщення літ. «Е-2» по вул. Академіка Павлова 118-В у м. Харкові перебувало у фактичному користуванні Товариства з обмеженою відповідальністю «Паркторг»; працівники ТОВ «Паркторг» в період робочого часу здійснювали свою виробничу діяльність, зокрема до приміщення регулярно приїздили транспортні засоби для розвантаження та завантаження товарів - корма для тварин; в березні 2022 ТОВ «Паркторг» припинило фактичне користування приміщенням літ. «Е-2» по вул. Академіка Павлова 118-В у м. Харкові, на початку березня 2022 товар був повністю вивезений. До відповіді додано копію Договору суборенди нежитлового приміщення №2/06 від 01.06.2021.

Згідно з положеннями ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання позивача, як на доказ укладання договору відповідь на адвокатський запит, оскільки така відповідь не є належним доказом у розумінні ст. 76, 77 ГПК України.

По своїй суті відповідь ФОП Шевякова Д.Ю. за своїм характером є показаннями свідка, які всупереч положенням ст. 88, 89 ГПК України не посвідчені нотаріально, а також відсутнє його повідомлення про обізнаність про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.

Окрім того, всупереч положень ч. 1, 2 статті 87 ГПК України повідомлення ФОП Шевяковим Д.Ю. про відомі йому обставини не мають істотного значення для справи. оскільки не дають можливості встановити обставини укладення договору між сторонами даної справи. На підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах.

Оскільки судом встановлено відсутність врегульованих між сторонами договірних правовідносин, має місце набуття відповідачем коштів без наявності для цього правової підстави. Відтак вимога щодо стягнення з відповідача коштів у розмірі 39216,00 грн на користь позивача підлягає задоволенню у відповідності до вимог ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Щодо посилань заявника апеляційної скарги, з приводу того, що виходячи з облікових даних, наявних в реєстрах ДПС України, відповідач перебуває на спрощеній системі оподаткування та є платником податку 2 групи, що не дозволяє останньому укладати договори надання послуг з юридичними особами, в тому числі надавати послуги оренди, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до п.2 ст.291.4 ПКУ України друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 834 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Дія цього підпункту не поширюється на фізичних осіб - підприємців, які надають посередницькі послуги з купівлі, продажу, оренди та оцінювання нерухомого майна (група 70.31 КВЕД ДК 009:2005), послуги з надання доступу до мережі Інтернет, а також здійснюють діяльність з виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння. Такі фізичні особи - підприємці належать виключно до третьої групи платників єдиного податку, якщо відповідають вимогам, встановленим для такої групи.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який знаходиться в матеріалах справи (т.1 а.с.9), одним із видів діяльності фізичної особи-підприємця Біргера Ф.М. є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (КВЕД 68.20).

Тобто, посилання позивача, що у ФОП Біргера Ф.М. немає права надавати такий вид послуг як надання в оренду нерухомого майна відхиляються колегією суддів Східного апеляційного господарського суду.

Згідно з ч. 1 - 3 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення Господарського суду Харківської області від 21.04.2025 у справі №922/527/25 та прийняття нового рішення про задоволення позову.

Керуючись статтями 269, 270, 272, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Паркторг» задовольнити.

Рішення Господарського суду Харківської області від 21.04.2025 у справі №922/527/25 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Біргера Фелікса Михайловича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Паркторг» (61044, м. Харків, просп. Героїв Харкова, 259; ) 39216,00 грн, судовий збір за подання позову у розмірі 3028,00 грн та 4542,00 грн за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.О. Крестьянінов

Суддя В.В. Лакіза

Суддя Н.О. Мартюхіна