ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

28.07.2025 Справа № 917/1435/25

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О. М., розглянувши матеріали

за позовною заявою ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача Автозаводського відділу державної виконавчої служби у м. Кременчуці ГТУЮ в Полтавській області, вул. Сердюка Ігоря, 43, м. Кременчук, Полтавська область, 39600

про визнання права власності та зняття арешту із транспортного засобу,

ВСТАНОВИВ:

22.07.2025 року до Господарського суду Полтавської області через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява фізичної особи ОСОБА_1 до Автозаводського відділу державної виконавчої служби у м. Кременчуці ГТУЮ в Полтавській області про визнання за позивачем права власності на транспортний засіб Geely, модель FE - 1, категорія: легковий, колір: червоний, рік виробництва: 2011, номер кузова: НОМЕР_1 та про зняття арешту із вказаного транспортного засобу, накладеного у рамках виконавчого провадження НОМЕР_2 щодо стягнення боргів з ОСОБА_2 (вх. №1482/25).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона є власником спірного автомобіля, що підтверджується рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 29.11.2018 року по справі №524/5737/18, яке набрало законної сили. Однак на вказаний автомобіль накладено арешт у рамках виконавчого провадження НОМЕР_2, що унеможливлює його реєстрацію, користування та відчуження.

Дослідивши матеріали позовної заяви та доданих до неї документів, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) з огляду на наступне.

Підвідомчість визначається як коло справ, віднесених до розгляду і вирішення господарських судів у силу прямої вказівки закону. Підвідомчість визначає також властивості (характер) спірних правовідносин, у силу яких їх вирішення віднесене до компетенції господарського суду.

В основу визначення підвідомчості покладено два критерії: суб`єктний склад правовідносин і характер діяльності суб`єктів (характер спірного правовідношення).

Відповідно до першого критерію господарський суд вирішує господарські спори, що виникають між підприємствами, організаціями (юридичними особами), а також громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності, а у випадках, передбачених чинним законодавством, може вирішувати спори і розглядати справи за участю державних та інших органів, а також громадян, які не є суб`єктами підприємницької діяльності. Підвідомчість справ загальним і господарським судам визначається законодавством.

Статтею 1 ГПК України унормовано, що Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

При цьому, згідно з ч. 1, 3 ст. 45 ГПК України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Подання позовної заяви за правилами Господарського процесуального кодексу України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

При цьому, критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Аналогічна висновок щодо застосування норм права неодноразово був викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема, від 01.02.2022 у справі №910/5179/20, від 29.06.2021 у справі №916/2813/18, від 01.06.2021 у справі №910/2388/20 та від 09.02.2021 у справі №520/17342/18.

Статтею 20 Господарського процесуального кодексу України визначено, зокрема, що господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Натомість, з поданої заяви вбачається, що позивачем є фізична особа, а вимоги стосуються визнання права власності на автомобіль за фізичною особою та зняття арешту зі спірного майна.

При цьому, позовні матеріали не містять жодних доказів наявності у ОСОБА_1 статусу фізичної особи-підприємця.

Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин спору про право; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції (правовий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18).

Отже, враховуючи суб`єктний склад (фізичні особи) та предмет спору (визнання права власності та зняття арешту), його обґрунтування (реєстрація права власності за фізичною особою, користування, відчуження) через призму права звернення до господарського суду та юрисдикції господарських судів, суд приходить до висновку, що даний спір не підлягає розгляду в господарських судах.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. Отже, відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Судом встановлено, що підставою позову позивачем зазначено наявність арешту, накладеного на належне йому нерухоме майно, що перешкоджає йому у вільному розпорядженні таким нерухомим майном. Вказане свідчить, що позивач звернувся до суду за захистом свого цивільного права, а саме права власності на нерухоме майно, на яке накладено арешт, який необхідно розглядати за правилами цивільного судочинства.

Пунктом 1 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

При цьому, згідно з пунктом 6 статті 175 Господарського процесуального кодексу України, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

З огляду на те, що спір у даній справі не є корпоративним, не є спором, що виник з господарських правовідносин, а виник з цивільних правовідносин, то розгляд даної справи віднесено до юрисдикції загальних судів та має здійснюватись в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі за даною позовною заявою.

Відповідно до ч. 4 ст. 175 ГПК України до ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали. Копія позовної заяви залишається в суді.

При цьому, суд обмежується лише процесуальним рішенням про відмову у відкритті провадження, оскільки вона у паперовому вигляді до суду не подавалась, а направлена до електронного кабінету через систему "Електронний суд".

Керуючись ст. 4, с. 45, ст. 20, ст. 175 п.1 ч.1, ч.6, ст. ст. 234, 235, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом фізичної особи ОСОБА_1 до Автозаводського відділу державної виконавчої служби у м. Кременчуці ГТУЮ в Полтавській області про визнання за позивачем права власності на транспортний засіб Geely, модель FE - 1, категорія: легковий, колір: червоний, рік виробництва: 2011, номер кузова: НОМЕР_1 та про зняття арешту із вказаного транспортного засобу, накладеного у рамках виконавчого провадження НОМЕР_2 щодо стягнення боргів з ОСОБА_2 (вх. №1482/25).

2. Роз`яснити ОСОБА_1 про її право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, та може бути оскаржена (в порядку ст. 255 ГПК України) протягом десяти днів до суду Східного апеляційного господарського суду.

Ухвала підписана 28.07.2025 року.

Суддя О. М. Тимощенко