ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2025м. ДніпроСправа № 904/2230/25

За позовом Запорізького обласного центру зайнятості (69126, Запорізька область, м.Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 56-А, )

до Державної організації (установи, закладу) Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 )

про стягнення 3 542,01 гривень

Суддя Дичко В.О.

Без виклику (повідомлення) учасників справи.

СУТЬ СПОРУ:

Запорізький обласний центр зайнятості звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Державної організації (установи, закладу) Військова частина НОМЕР_1 про стягнення виплаченої ОСОБА_1 допомоги по безробіттю в сумі 3 542,01 гривень.

Судові витрати просить покласти на відповідача.

В обґрунтування позову зазначає, що Військова частина НОМЕР_1 помилково включила в грошове забезпечення ОСОБА_1 за червень 2021 року (отримано в липні 2021 року) суму 56429,96 грн, що є більшою дійсного грошового забезпечення в сумі 28 214,98 гривень. У лютому 2022 року відповідачем відкориговано вказану суму та зазначено 28 214,98 гривень.

За твердженням позивача, вказані дії Військової частини НОМЕР_1 призвели до переплати допомоги по безробіттю, виплаченої ОСОБА_1 , в сумі 3 542,01 грн, яка спричинила шкоду Запорізькому обласному центру зайнятості.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 904/2230/25 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

Згідно з ч.ч. 1, 4, 5 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України у господарських судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система.

Єдина судова інформаційно-комунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Електронний кабінет - це персональний кабінет (веб-сервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу.

Згідно з абз. 1 ч. 7 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Відповідно до п. 17 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 № 1845/0/15-21 (з наступними змінами та доповненнями, далі - Положення), особам, які зареєстрували Електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі (далі ЄСІТС), суд вручає будь-які документи у справах, у яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення в паперовій формі за окремою заявою.

Згідно з абз. 1 п. 24 Положення підсистема «Електронний суд» (Електронний суд) підсистема ЄСІТС, що забезпечує можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, між користувачем цієї підсистеми та Вищою радою правосуддя, а також отримувати інформацію про стан і результати розгляду таких документів чи інші документи.

Відповідно до п. 42 Положення засобами ЄСІТС в автоматичному режимі здійснюється перевірка наявності в особи зареєстрованого Електронного кабінету.

У разі наявності в особи Електронного кабінету засобами ЄСІТС забезпечується надсилання до автоматизованої системи діловодства підтвердження доставлення до Електронного кабінету користувача документа у справі.

В іншому випадку до автоматизованої системи діловодства надходить повідомлення про відсутність в особи зареєстрованого Електронного кабінету.

Судом з`ясовано, що відповідач має зареєстрований електронний кабінет у підсистемі ЄСІТС, у зв`язку з чим ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 19.05.2025 про відкриття провадження у справі № 904/2230/25 надіслана до електронного кабінету Державної організації (установи, закладу) Військова частина НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою Господарського суду Дніпропетровської області про доставку електронного листа (а.с. 58), згідно з якою зазначена ухвала суду доставлена до електронного кабінету відповідача 19.05.2025 о 21:39год.

Крім того, копія ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 19.05.2025 про відкриття провадження у справі № 904/2230/25 надіслана засобами поштового зв`язку на юридичну адресу Державної організації (установи, закладу) Військова частина НОМЕР_1 та 25.05.2025 вручена представнику відповідача (поштове відправлення № 754, а.с. 59).

На підставі ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Отже, Державна організація (установа, заклад) Військова частина НОМЕР_1 повідомлена про розгляд справи належним чином.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.05.2025 про відкриття провадження у справі № 904/2230/25, з урахуванням вимог ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду про відкриття провадження у справі.

14 липня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач просить визнати поважними причини пропуску строку на подання відзиву. Вказує, що внаслідок військової агресії російської федерації сили оборони України, до яких належить Військова частина НОМЕР_1 , функціонують у надзвичайному режимі. Внаслідок проведення часткової мобілізації та збільшення кількості особового складу зросло навантаження на підрозділи, що здійснюють документальне оформлення військової служби, в тому числі на юридичну службу відповідача. Також відбулось збільшення кількості судових проваджень за участю Військової частини НОМЕР_1 . Крім того, через постійні повітряні тривоги та енергетичну нестабільність фактично зменшився робочий час.

18 липня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від позивача надійшла відповідь на відзив. Запорізький обласний центр зайнятості просить суд визнати неповажними причини пропуску строку на подання відзиву. Зазначає, що сам по собі факт запровадження воєнного стану в України не є підставою для поновлення пропущених строків. Позивач вважає, що наслідки, пов`язані з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України, мають відповідати умовам поважності причин для поновлення таких строків.

Щодо пропуску строку на подання відзиву суд указує наступне.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

На підставі ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Згідно зі ст. 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно з ч. 3 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Відповідач зазначає про збільшення навантаження на працівників його юридичної служби, скорочення корисного робочого часу, оскільки особовий склад змушений реагувати на повітряні тривоги та енергетичну нестабільність. Крім того, офіцери та працівники юридичної служби Збройних Сил України, помічники командирів військових частин з правової роботи (юрисконсульти військових частин) виконують обов`язки юридичних радників з приводу надання консультацій командуванню щодо дотримання норм міжнародного гуманітарного права, правил застосування сили та щодо проведення інструктажу особового складу з їх виконання, що зумовлює постійне перебування військовослужбовців юридичної служби в районі ведення бойових дій.

Розглянувши поданий відзив та заявлене в ньому клопотання про визнання поважними причин пропуску строку на подання відзиву, суд бере до уваги та визнає поважними обставини, на які посилається Державна організація (установа, заклад) Військова частина НОМЕР_1 , тому вважає за можливе поновити строк для подання відзиву та прийняти його до розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 «Розгляд справ у порядку спрощеного позовного провадження» цього Кодексу.

Ураховуючи режим воєнного стану та повітряні тривоги, в суді встановлено особливий режим роботи й запроваджено певні організаційні заходи. Справу розглянуто в розумний строк, з огляду на вищенаведені обставини, а також ураховуючи перебування судді в щорічній основній відпустці в період з 07.07.2025 до 25.07.2025 згідно з наказом Господарського суду Дніпропетровської області № 301-В від 09.06.2025 та необхідність надання сторонам часу для реалізації своїх прав.

З огляду на приписи ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення підписано без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані письмові докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування в даній справі є обставини перебування на обліку в центрі зайнятості ОСОБА_1 , наявність/відсутність підстав для стягнення з відповідача виплаченої ОСОБА_2 допомоги по безробіттю.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , у період з 18.11.2021 до 02.03.2022 перебував на обліку як безробітний у Василівській філії Запорізького обласного центру зайнятості (а.с. 13).

Останнім видом зайнятості ОСОБА_1 було проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) у період з 19.09.2020 до 18.09.2021 року.

ОСОБА_1 допомога по безробіттю призначена відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 22, ч. 1 ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), з огляду на страховий стаж від 2 до 6 років 55% середньої заробітної плати (доходу) залежно від тривалості безробіття у відсотках до визначеного розміру: 100% - перші 90 календарних днів, 80% - протягом наступних 90 календарних днів, 70% - понад 180 календарних днів (а.с. 16).

За період перебування на обліку з 18.11.2021 до 02.03.2022 безробітному ОСОБА_1 виплачена з бюджету Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття допомога по безробіттю в загальній сумі 31 969,70 грн (а.с. 34).

Згідно з п. 18 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення» та Порядком розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 № 60/62, постановою правління Пенсійного фонду України від 13.02.2009 № 7-1, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 12.03.2009 за № 232/16248 (були чинні до 30.10.2024), за даними обміну з Пенсійним фондом України виявлені розбіжності в доходах, отриманих ОСОБА_1 за червень 2021 року. Актом № 106 від 16.06.2023 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (а.с. 14) установлено, що при поданні звітності «Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску» за ІІІ квартал 2021року відповідач по ОСОБА_1 помилково включив нараховану суму грошового забезпечення за червень 2021 року (отримано в липні 2021 року), що подвоїло в червні 2021 року грошове забезпечення цієї особи.

Таким чином, за ІІІ квартал 2021 року у грошове забезпечення ОСОБА_1 помилково включено суму 56 429,96 грн, що є фактичним подвоєнням дійсного грошового забезпечення в сумі 28 214,98 грн, що підтверджується листом Військової частини НОМЕР_1 від 09.06.2023 №4497/ФЕС (а.с. 15) про помилкове нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 в сумі 56 429,96 грн та коригування цієї суми в лютому 2022 року.

До суду також надано довідку від 08.06.2023 № 4462/ФЕС про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням ОСОБА_1 , який проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 15), де за червень 2021року вказана відкоригована сума грошового забезпечення в розмірі 28 214,98 гривень.

Василівською філією Запорізького обласного центру зайнятості видано наказ від 30.06.2023 № 42-О «Про відшкодування виплаченого забезпечення за рахунок роботодавця» (а.с. 17), згідно з яким прийнято рішення провести необхідні дії зі стягнення з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) виплаченої ОСОБА_1 допомоги по безробіттю в сумі 3 542,01 грн до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття відповідно до чинного законодавства.

Позивач зазначає, що відповідач порушив вимоги законодавства України щодо надання достовірних відомостей про дійсне грошове забезпечення ОСОБА_1 , тому згідно з вимогами ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Військова частина НОМЕР_1 має повернути надлишково виплачену ОСОБА_1 допомогу по безробіттю в сумі 3 542,01 грн, що підтверджується розрахунками Запорізького обласного центру зайнятості (а.с. 34-35).

Позивач звертався до відповідача з претензіями від 11.08.2023 № 1866/01-22 (а.с. 18-19) та від 24.03.2025 № 692/01-22/1 (а.с. 20), у яких просив перерахувати (повернути) Запорізькому обласному центру зайнятості надлишково виплачену ОСОБА_1 суму допомоги по безробіттю.

Державна організація (установа, заклад) Військова частина НОМЕР_1 не здійснила повернення надмірно виплаченої Запорізьким обласним центром зайнятості ОСОБА_1 допомоги по безробіттю в сумі 3 542,01 грн, що стало причиною виникнення спору та звернення з позовом до суду.

Відповідач заперечує проти позовної заяви. Указує, що виплата допомоги по безробіттю здійснювалась до 02.03.2022 року. У лютому 2022 року Військова частина НОМЕР_1 визнала помилку в податковій звітності та здійснила коригування, що підтверджується листом відповідача від 09.06.2023 року. Отже, позивач мав можливість дізнатись про порушення ще в лютому 2022 року, тому саме тоді розпочався перебіг позовної давності, який закінчився в лютому 2025 року.

Правовідносини у сфері зайнятості населення регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України, Господарським та Цивільним кодексами України, законами України «Про зайнятість населення», «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Грошове зобов`язання це зобов`язання боржника сплатити кредиторові певну грошову суму згідно з договором чи на інших підставах, передбачених ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

За змістом статей 509, 524, 533 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Подібні правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» безробіття це соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.1 Закону України «Про зайнятість населення» безробітний особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою (у тому числі поданою засобами електронної ідентифікації) у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Згідно з п.п.1, 2, 5, 6, 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі страхування на випадок безробіття) система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття;суб`єкти страхування на випадок безробіття застраховані особи, а у випадках, передбачених цим Законом, також члени їх сімей та інші особи, страхувальники та страховик; страховик Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі Фонд);об`єкт страхування на випадок безробіття страховий випадок, із настанням якого у застрахованої особи (члена її сім`ї, іншої особи) виникає право на отримання матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг, передбачених статтею 7 цього Закону; страховий випадок це подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття (далі забезпечення) та соціальні послуги мають застраховані особи.

Згідно з абз. 2 ч.1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) видом забезпечення за цим Законом є допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності.

На підставі п. 2 ч. 2 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» роботодавець зобов`язаний подавати центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, в установленому порядку відповідно до законодавства відомості про:

прийняття на роботу працівників;

розмір заробітної плати та використання робочого часу працівників;

виплату застрахованим особам допомоги по частковому безробіттю;

використання коштів Фонду за іншими визначеними цим Законом напрямами.

Згідно з абз. 1 ч. 3 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» достовірність зазначених у документах даних перевіряється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції. У разі подання недостовірних відомостей, передбачених пунктом2 частини другої цієї статті, використання роботодавцем коштів Фонду з порушенням встановленого порядку роботодавець добровільно чи на підставі рішення суду повинен відшкодувати страховику заподіяну шкоду.

Отже, приписами ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено право Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття стягувати з роботодавця суму страхових коштів, виплачених безробітному, в разі подання недостовірних відомостей про розмір заробітної плати та обов`язок роботодавця відшкодувати суму незаконно виплаченої безробітному допомоги по безробіттю.

На підставі абз. 4 ч. 1 ст. 38 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» роботодавець несе відповідальність за подання недостовірних відомостей про використання коштів Фонду.

Згідно з п. 1 Положення про Запорізький обласний центр зайнятості, затвердженого наказом Державної служби зайнятості (Центрального апарату) від 20.09.2017 № 130 (а.с. 7-10, далі Положення), Запорізький обласний центр зайнятості (далі регіональний центр зайнятості) є неприбутковою державною установою, підпорядкованою та підзвітною Державній службі зайнятості (Центральному апарату).

На підставі пп. 23 п. 7 Положення регіональний центр зайнятості, відповідно до покладених на нього завдань, у порядку, визначеному законодавством, представляє інтереси Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в судових органах, у взаємовідносинах з органами державної влади та органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, об`єднаннями громадян з питань соціального захисту, а також органами соціального страхування на випадок безробіття зарубіжних країн, міжнародними організаціями, діяльність яких пов`язана із захистом соціальних прав людини, тощо.

З огляду на вищевикладене, саме на відповідача покладено обов`язок з відшкодування позивачу суми незаконно виплаченої ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) допомоги по безробіттю, у зв`язку з помилковим нарахуванням грошового забезпечення в червні 2021 року в сумі 56 429,96 грн, замість нарахування дійсного грошового забезпечення в сумі 28 214,98гривень.

Щодо позовної давності, про застосування якої заявляє Державна організація (установа, заклад) Військова частина НОМЕР_1 , суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі ст. 260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Застосування інституту позовної давності є одним із інструментів, який забезпечує дотримання принципу юридичної визначеності, тому, вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд має повно з`ясувати всі обставини, пов`язані з фактом обізнаності та об`єктивної можливості особи бути обізнаною щодо порушення її прав та законних інтересів, ретельно перевірити доводи учасників справи в цій частині, дослідити та надати належну оцінку наданим ними в обґрунтування своїх вимог та заперечень доказів.

Позивач у відповіді на відзив заперечує проти доводів відповідача та наполягає, що на дату подання позовної заяви до суду (05 травня 2025 року) строк позовної давності не сплив.

З матеріалів справи вбачається, що актом № 106 від 16.06.2023 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (а.с. 14) установлено, що при поданні звітності «Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску» за ІІІ квартал 2021 року Військова частина НОМЕР_1 по ОСОБА_1 помилково включила нараховану суму грошового забезпечення за червень 2021року (отримано в липні 2021 року), що подвоїло в червні 2021 року грошове забезпечення цієї особи.

Таким чином, Запорізькому обласному центру зайнятості стало відомо про порушення з боку Державної організації (установи, закладу) Військова частина НОМЕР_1 у червні 2023 року.

Зважаючи на вищевикладене, беручи до уваги приписи ст. 253, ч. 1 ст. 260, ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України щодо початку перебігу строку позовної давності, трирічний строк позовної давності за вимогою про стягнення 3 542,01 грн, який обчислюється з 17.06.2023, на дату звернення з позовом до суду (05.05.2025), не сплив.

Крім того, згідно з ч. 4 ст. 38 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» строк давності в разі стягнення штрафних санкцій, передбачених цим Законом та Законом України «Про зайнятість населення», адміністративних штрафів, а також інших видів заборгованості перед Фондом не застосовується.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 73, ч.ч. 1, 3 ст. 74, ст. 76, ч. 1 ст. 77, ст.ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає у правовідносинах, у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Докази, що би свідчили про відшкодування відповідачем позивачу незаконно виплаченої ОСОБА_1 допомоги по безробіттю в сумі 3 542,01 грн, на час розгляду справи та ухвалення рішення до суду не надано.

З урахуванням вищевикладеного, надані Запорізьким обласним центром зайнятості докази є більш вірогідними, тому його позовна заява про стягнення з Державної організації (установи, закладу) Військова частина НОМЕР_1 виплаченої ОСОБА_1 допомоги по безробіттю в сумі 3 542,01 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Запорізького обласного центру зайнятості до Державної організації (установи, закладу) Військова частина НОМЕР_1 про стягнення 3 542,01 грн задовольнити.

2. Стягнути з Державної організації (установи, закладу) Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь Запорізького обласного центру зайнятості (69126, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул.Незалежної України, буд. 56-А, ) виплачену ОСОБА_1 допомогу по безробіттю в сумі 3 542,01 грн (три тисячі п`ятсот сорок дві гривні 01 копійка) та судовий збір у сумі 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 28.07.2025.

Суддя В.О. Дичко