ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2025 р. м. Київ Справа № 911/1492/25

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківконтракт»

до фізичної особи-підприємця Піддубного Володимира Володимировича

про стягнення 2 841 305, 74 грн,

Суддя Антонова В.М.

Секретар судових засідань Бойченко С.І.

Представники учасників справи:

від позивача: Романішін Є.В.;

від відповідача: не з`явився;

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий виклад позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Білоцерківконтракт» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до фізичної особи-підприємця Піддубного Володимира Володимировича (надалі - відповідач) про стягнення 2 841 305, 74 грн, з яких: 38 963, 00 грн штраф, 6 370,34 грн пеня та 2 795 972,40 грн заборгованість за послуги зі зберігання поза терміном погодженим сторонами в п.10.1. договору.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання послуг №1010-1 від 10.10.2024, у частині своєчасної оплати наданих послуг відповідачу та продовження позивачем зберігання товару поза терміном погодженим сторонами в п.10.1. договору без укладення відповідачем, додаткової угоди до договору на продовження строку зберігання товару.

2. Стислий виклад позицій відповідача

Відповідачі у строк, встановлений ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу України, не подали до суду відзиву на позов, тобто не скористалися наданими їм процесуальними правами, передбаченим ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

3. Процесуальні дії в справі

Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.05.2025 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.

05.05.2025 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі №911/1492/25, її розгляд постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 17.06.2025.

22.05.2025 від відповідача надійшло клопотання про продовження строку для подання відзиву.

23.05.2025 від представника позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача.

05.06.2025 від представника позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.06.2025 (суддя Мальована Л.Я.) задоволено заяву представника позивача Романішіна Є.В. про участь у засіданні, яке призначено на 17.06.2025 о 15:00, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

12.06.2025 від відповідача надійшло клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

У підготовче засідання 17.06.2025 з`явився представник позивача, відповідач у засідання не з`явився повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд протокольними ухвалами відклав підготовче засідання на 24.06.2025, задовольнив клопотання відповідача про продовження строку для подання відзиву та витребував у позивача письмові пояснення.

24.06.2025 в підготовче засідання з`явився представник позивача, відповідач у засідання не з`явився повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, із урахуванням думки представника позивача, протокольною ухвалою відмовив у задоволені клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи, в зв`язку з його безпідставністю та необґрунтованістю.

Враховуючи, що судом під час підготовчого провадження та, зокрема, в підготовчому засіданні було вчинено всі дії, які необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті, протокольною ухвалою від 24.06.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.07.2025.

15.07.2025 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в зв`язку із укладенням договору про надання правничої допомоги з метою формування правової позиції в справі.

У судове засідання 15.07.2025 з`явився представник позивача, відповідач у засідання не з`явився повідомлявся належним чином. Суд, із урахуванням думки представника позивача, протокольною ухвалою задовольнив клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та відклав судове засідання на 29.07.2025.

29.07.2025 в судове засідання з`явився представник позивача, відповідач у засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Статтею 202 Господарського процесуального кодексу України визначені наслідки неявки в судове засідання учасника справи.

Суд зауважує, що він надавав можливість учасникам справи у встановлені законодавством строки реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглядати спір за наявними матеріалами.

Представник позивача в судовому засіданні 29.07.2025 надав пояснення по суті позовних вимог та просив позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні 29.07.2025 відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошено скорочене рішення.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

10.10.2024 між позивачем (далі - зерновий склад) та відповідачем (далі - поклажодавець) укладено договір про надання послуг №1010-1 (далі - договір), відповідно до п.2.1. якого предметом цього договору є домовленість сторін про надання зерновим складом за плату послуг по доведенню товару, що передається поклажодавцем, до відповідних кондицій, згідно ДСТУ, ГОСТ, параметрів, державних стандартів, послуг зі зберігання, сушки, очистки, прийомки та відвантаження товару та повернення товару останньому (чи особі, зазначеній ним як одержувач) у кількості та на умовах визначених цим договором.

Товаром за цим договором є: зернові та олійні культури (п.2.2. договору).

Згідно із п.2.3. договору загальна кількість товару, що поставляється на склад зернового складу становить: суму всіх накладних по кількості, виписаних зерновим складом, або суму всіх складських квитанцій на зерно, простих чи подвійних складських свідоцтв.

Пунктом 3.2. договору сторони погодили, зокрема, що розмір плати (тариф) за зберігання товару за 1тону кукурудзи за добу складає 15, 00 грн з ПДВ.

У пункті 3.4. договору встановлено, що акт надсилається зерновим складом поклажодавцю в наступному місяці за тим, в якому були надані послуги зерновим складом для поклажодавця. Поклажодавець протягом п`яти робочих днів зобов`язаний розглянути акт, підписати його та направити один примірник зерновому складу. В разі не згоди поклажодавець зобов`язаний протягом п`яти робочих днів з моменту отримання акта надіслати зерновому складу мотивовану відповідь про відмову від підписання акта. В разі не підписання поклажодавцем акта та не надання мотивованої відповіді протягом п`яти робочих днів з дня отримання акта, акт автоматично вважається підписаним, а послуги прийнятими поклажодавцем в повному обсязі.

Відповідно до під.6.3.2. п.6.3. договору поклажодавець зобов`язується своєчасно розрахуватися за надані послуги, але в будь-якому випадку не пізніше наступного банківського дня що наступає після дня закінчення строку зберігання товару, визначеного п.10.1. даного договору.

Згідно із під.6.3.3. п.6.3. договору поклажодавець зобов`язується у випадку наявності на зберіганні товару та не укладення поклажодавцем, до закінчення строку зберігання товару із зерновим складом додаткової угоди до договору на продовження строку зберігання товару, поклажодавець зобов`язаний у безспірному порядку оплатити послуги із зберігання товару за тарифами, в п`яти разів вищими, ніж вказані в п.3.2. цього договору за весь фактичний час зберігання товару. Формула розрахунку вартості зберігання товару у випадку продовження строку зберігання без укладення поклажодавцем додаткової угоди на продовження строків зберігання товару: НТ = Т х 5, де

НТ - новий тариф на послугу, яка надається понад встановлений п.10.1. цього договору термін зберігання товару без укладення додаткової угоди на продовження строку (терміну) зберігання;

Т - тариф на послугу, вказаний в п.3.2. цього договору;

5 - коефіцієнт збільшення тарифу на послугу, яка надається понад встановлений п.10.1. договору термін зберігання товару без укладення додаткової угоди на продовження строку (терміну) зберігання.

Поклажодавець зобов`язується письмово повідомити зерновий склад про наміри продовження термінів (строку) зберігання товару з обов`язковим наданням проекту додаткової угоди на продовження строку зберігання товару (під.6.3.12. п.6.3. договору).

У пункті 8.2. договір сторони погодили, що за порушення термінів оплати поклажодавець сплачує зерновому складу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, нарахованої на несплачену суму в річному розрахунку (відсотків річних) за кожен день прострочення та штраф у розмірі 25% від несплаченої суми.

Пунктом 8.7. договору встановлено, що у випадку наявності на зберіганні товару та не укладення поклажодавцем, до закінчення строку зберігання товару із зерновим складом додаткової угоди до договору на продовження строку зберігання товару, послуги зберігання надаються за тарифами, наведеними в п.6.3.3. цього договору.

Відповідно до п.10.1. договору термін зберігання товару: двадцять календарних днів, тобто до 30.10.2024.

Згідно із п.10.2. договору зберігання товару понад термін, встановлений цим договором, можливе за взаємною домовленістю сторін шляхом укладення додаткової угоди. У випадку не укладення такої додаткової угоди, зберігання товару здійснюється з урахуванням особливостей п.8.7. цього договору.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2024 з автоматичною пролонгацією на наступні роки, якщо жодна із сторін не має заперечень або намір розірвати договір, але, в будь-якому випадку, до моменту повного та належного виконання сторонами усіх своїх зобов`язань за цим договором (п.11.1. договору).

Доказів розірвання чи визнання недійсним договору матеріали справи не містять.

Відповідач передав, а позивач прийняв на зберігання 238 974 кг (залікова вага) кукурудзи, що підтверджується актами приймання-передачі від 10.10.2024.

Позивачем надано відповідачу послуг із зберігання на загальну суму 155 852, 00 грн, що підтверджується актом надання послуг №С000000030 від 30.10.2024, який підписаний та скріплений печатками з обох сторін без зауважень чи заперечень.

Також позивачем виставлено відповідачу рахунок на оплату по замовленню №С0000000 від 30.10.2024 на суму 155 852, 00 грн, який отриманий останнім 30.10.2024, що підтверджується його підписом.

26.12.2025 відповідачем сплачено позивачу 155 852, 00 грн, призначення платежу: рахунок на оплату по замовленню №С0000000 від 30.10.2024, договір №1010-1 від 10.10.2024, що підтверджується випискою по рахунку позивача.

У подальшому позивач звернувся до відповідача з листом за вих. №34 від 17.02.2025, в якому просив оплатити послуги зі зберігання за період з 31.10.2024 по 17.02.2025 протягом семи днів з дня отримання листа, разом із листом позивачем направлено акт приймання-передачі послуг за договором та рахунок на оплату, що підтверджується описом вкладення цінного листа №150 та чеком поштового відділення.

Вказане відправлення повернуто позивачу за закінченням встановленого терміну зберігання 05.03.2025, що підтверджується трекінгом поштового відправлення №150.

04.03.2025 позивачем направлено на адресу відповідача лист за вих. №10/1 від 04.03.2025, в якому просив оплатити послуги зі зберігання за період з 31.10.2024 по 04.03.2025 протягом трьох днів з дня отримання листа та забрати зі зберігання товар, разом із листом позивачем направлено акт приймання-передачі послуг за договором та рахунок на оплату, що підтверджується описом вкладення цінного листа №341 та чеком поштового відділення.

Вказане відправлення повернуто позивачу за закінченням встановленого терміну зберігання 13.03.2025, що підтверджується трекінгом поштового відправлення №341.

Доказів повернення позивачем відповідачу товару переданого на зберігання матеріали справи не містять.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Внаслідок укладення договору між сторонами, згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки і за своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором зберігання, який підпадає під правове регулювання глави 66 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно з частиною 1 статті 938 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Частиною першою статті 946 Цивільного кодексу України передбачено, що плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

За приписами частини 1 статті 947 Цивільного кодексу України витрати зберігача на зберігання речі можуть бути включені до плати за зберігання.

Відповідач передав, а позивач прийняв на зберігання 238 974 кг (залікова вага) кукурудзи, що підтверджується актами приймання-передачі від 10.10.02024.

Позивачем надано відповідачу послуг із зберігання на загальну суму 155 852, 00 грн, що підтверджується актом надання послуг №С000000030 від 30.10.2024.

Суд зауважує, що вказаний акт підписаний та скріплений печаткою зі сторони відповідача без зауважень чи заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до під.6.3.2. п.6.3. договору поклажодавець зобов`язується своєчасно розрахуватися за надані послуги, але в будь-якому випадку не пізніше наступного банківського дня що наступає після дня закінчення строку зберігання товару, визначеного п.10.1. даного договору.

Відповідно до п.10.1. договору термін зберігання товару: двадцять календарних днів, тобто до 30.10.2024.

Отже, строк оплати настав 31.10.2024.

26.12.2025 відповідачем сплачено позивачу 155 852, 00 грн, призначення платежу: рахунок на оплату по замовленню №С0000000 від 30.10.2024, договір №1010-1 від 10.10.2024, що підтверджується випискою по рахунку позивача.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем порушено термін оплати послуг зберігання погоджений в під.6.3.2. п.6.3. договору.

За порушення виконання грошового зобов`язання позивач просить стягнути з відповідача пеню за період з 31.10.2024 по 26.12.2024 у розмірі 6 370,34 грн та 38 963, 00 грн 25% штрафу.

За змістом ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч.1 ст.548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.1, 3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 ст.549 Цивільного кодексу України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

За ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.4 ст.231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч.2 ст.232 Господарського кодексу України).

За змістом наведених норм можна зробити висновок про те, що особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконаним. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, обмежується правила ч.2 ст.232 Господарського кодексу України, якщо інше не встановлено договором. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі.

Пеню належить рахувати з наступного дня після дати, в яку зобов`язання мало бути виконано (з урахуванням святкових, вихідних та неробочих днів), і по переддень фактичного виконання грошового зобов`язання, або по відповідний день через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, але в межах періоду, визначеного позивачем.

У пункті 8.2. договір сторони погодили, що за порушення термінів оплати поклажодавець сплачує зерновому складу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, нарахованої на несплачену суму в річному розрахунку (відсотків річних) за кожен день прострочення та штраф у розмірі 25% від несплаченої суми.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за період з 31.10.2024 по 26.12.2024 у розмірі 6 370, 34 грн, суд зазначає, що він виконаний невірно, оскільки, як встановлено судом вище строк оплати послуг настав 31.10.2024, а тому початком періоду нарахування пені є 01.11.2024, також позивачем не враховано, що день оплати не рахується, а тому вірним періодом нарахування пені є з 01.11.2024 по 25.12.2024.

За розрахунком суду розмір пені за період з 01.11.2024 по 25.12.2024 складає 6 144, 66 грн, а тому позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню в розмірі визначеному судом.

Також перевіривши здійснений позивачем розрахунок 25% штрафу в розмірі 38 963, 00 грн, суд встановив, що він є арифметично вірним, а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Крім цього, в зв`язку із продовженням позивачем зберігання товару поза терміном погодженим сторонами в п.10.1. договору без укладення відповідачем, додаткової угоди до договору на продовження строку зберігання товару позивач просить суд стягнути з відповідача 2 795 972,40 грн за надані послуги зі зберігання товару за період з 31.10.2024 по 04.04.2025.

Відповідно до п.10.1. договору термін зберігання товару: двадцять календарних днів, тобто до 30.10.2024.

Поклажодавець зобов`язується письмово повідомити зерновий склад про наміри продовження термінів (строку) зберігання товару з обов`язковим наданням проекту додаткової угоди на продовження строку зберігання товару (під.6.3.12. п.6.3. договору).

Згідно із п.10.2. договору зберігання товару понад термін, встановлений цим договором, можливе за взаємною домовленістю сторін шляхом укладення додаткової угоди. У випадку не укладення такої додаткової угоди, зберігання товару здійснюється з урахуванням особливостей п.8.7. цього договору.

Доказів укладання сторонами додаткової угоди до договору на продовження строку зберігання товару матеріали справи не містять.

Пунктом 8.7. договору встановлено, що у випадку наявності на зберіганні товару та не укладення поклажодавцем, до закінчення строку зберігання товару із зерновим складом додаткової угоди до договору на продовження строку зберігання товару, послуги зберігання надаються за тарифами, наведеними в п.6.3.3. цього договору.

Згідно із під.6.3.3. п.6.3. договору поклажодавець зобов`язується у випадку наявності на зберіганні товару та не укладення поклажодавцем, до закінчення строку зберігання товару із зерновим складом додаткової угоди до договору на продовження строку зберігання товару, поклажодавець зобов`язаний у безспірному порядку оплатити послуги із зберігання товару за тарифами, в п`яти разів вищими, ніж вказані в п.3.2. цього договору за весь фактичний час зберігання товару. Формула розрахунку вартості зберігання товару у випадку продовження строку зберігання без укладення поклажодавцем додаткової угоди на продовження строків зберігання товару: НТ = Т х 5, де

НТ - новий тариф на послугу, яка надається понад встановлений п.10.1. цього договору термін зберігання товару без укладення додаткової угоди на продовження строку (терміну) зберігання;

Т - тариф на послугу, вказаний в п.3.2. цього договору;

5 - коефіцієнт збільшення тарифу на послугу, яка надається понад встановлений п.10.1. договору термін зберігання товару без укладення додаткової угоди на продовження строку (терміну) зберігання.

Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України закріплено принцип свободи договору.

Суд звертає увагу, що кожна сторона у відповідних правовідносинах має поводити себе добросовісно, обачливо й розумно, об`єктивно оцінювати ситуацію, що випливає зі ст.3 ЦК України.

У відповідності до положень статтей 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово посилався на принцип римського права venirecontrafactumproprium (заборона суперечливої поведінки), який базується ще на римській максимі "ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці" (постанови Верховного Суду в справах №910/19179/17, №914/2622/16, №914/3593/15, №237/142/16-ц, №911/205/18).

Враховуючи принцип свободи договору, відповідачем самостійно погоджено в під.6.3.3. п.6.3. договору, що у випадку продовження позивачем зберіганні товару без укладення додаткової угоди до договору на продовження строку зберігання товару, відповідач зобов`язаний у безспірному порядку оплатити послуги зі зберігання товару за тарифами, в п`ять разів вищими, ніж вказані в п.3.2. цього договору за весь фактичний час зберігання товару.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини 1, 3 статті 74 цього Кодексу).

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Доказів повернення відповідачу товару переданого на зберігання чи доказів письмового повідомлення позивача про наміри продовження термінів (строку) зберігання товару матеріали справи не містять та відповідачем, у порядку передбаченому ГПК України, суду таких доказів також не надано.

Отже, відповідач зобов`язаний оплатити послуги зі зберігання товару поза терміном погодженим сторонами в п.10.1., а саме за період з 31.10.2024 по 04.04.2025 за тарифом встановленим у під.6.3.3. п.6.3. договору.

Згідно із під.6.3.3. п.6.3. договору формула розрахунку вартості зберігання товару у випадку продовження строку зберігання без укладення поклажодавцем додаткової угоди на продовження строків зберігання товару: НТ = Т х 5, де

НТ - новий тариф на послугу, яка надається понад встановлений п.10.1. цього договору термін зберігання товару без укладення додаткової угоди на продовження строку (терміну) зберігання;

Т - тариф на послугу, вказаний в п.3.2. цього договору;

5 - коефіцієнт збільшення тарифу на послугу, яка надається понад встановлений п.10.1. договору термін зберігання товару без укладення додаткової угоди на продовження строку (терміну) зберігання.

Пунктом 3.2. договору сторони погодили, що розмір плати (тариф) за зберігання товару за 1тону кукурудзи за добу складає 15, 00 грн з ПДВ.

Відповідач передав, а позивач прийняв на зберігання 238 974 кг (залікова вага) кукурудзи, що підтверджується актами приймання-передачі від 10.10.02024.

Відповідно до положення ч.2 ст.237 Господарського процесуального кодексу України суд при ухваленні рішення не може виходити за межі позовних вимог, судом розглядаються позовні вимоги в межах заявлених позивачем вимог.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок вартості послуг зі зберігання за період з 31.10.2024 по 04.04.2025 у розмірі 2 795 972,40 грн (156 днів * 238,972 т * 75 грн/т/доба), суд визнає є обґрунтованим та арифметично вірним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідач доводів позивача не спростував, контррозрахунку щодо заявлених до стягнення сум не надав, також відповідачем не заявлялось клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст.79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на наведені вище норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 38 963, 00 грн штрафу, 6 144, 66 грн пені та 2 795 972,40 грн заборгованості за послуги зі зберігання поза терміном погодженим сторонами в п.10.1. договору.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківконтракт» до фізичної особи-підприємця Піддубного Володимира Володимировича про стягнення 2 841 305, 74 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Піддубного Володимира Володимировича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківконтракт» (09100, Київська обл., Білоцерківський р-н, м. Біла Церква, вул. Підвальна, буд. 10, ідентифікаційний код 20605107) 2 795 972 (два мільйона сімсот дев`яносто п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят дві) грн 40 коп. вартості послуг зберігання, 6 144 (шість тисяч сто сорок чотири) грн 66 коп. пені, 38 963 (тридцять вісім тисяч дев`ятсот шістдесят три) грн 00 коп. 25% штрафу та 34 092 (тридцять чотири тисячі дев`яносто дві) грн 96 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Повне рішення складено та підписано 01.08.2025.

Суддя В.М. Антонова