ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04 серпня 2025 року Справа № 903/565/25

Господарський суд Волинської області у складі судді Якушевої І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справу №903/565/25

за позовом Адвокатського бюро "Братів Федорових", м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Літвін Анастасії Анатоліївни, м. Луцьк

про стягнення 65000 грн.,

в с т а н о в и в:

29.05.2025 через систему "Електронний суд" до Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Адвокатського бюро "Братів Федорових" про стягнення з Фізичної особи-підприємця Літвін Анастасії Анатоліївни 65000 грн., з них: 15000 грн. заборгованості згідно з договором про надання правової допомоги № 13/04/25 від 13.04.2025, 50000 грн. штрафу за порушення умов договору в частині оплати наданих послуг.

Ухвалою суду від 03.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено сторонам строк для подання заяв по суті справи.

Ухвалу суду від 03.06.2025 було надіслано позивачу до його електронного кабінету.

Ухвалу суду від 03.06.2025 було надіслано відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою: м. Луцьк, вул. Теремнівська, буд. 87.

Згідно з безкоштовним запитом із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходження Фізичної особи - підприємця Літвін Анастасії Анатоліївни є: АДРЕСА_1 .

Ухвала суду від 03.06.2025, надіслана відповідачу за вказаною адресою, повернулась: причина повернення "За закінченням терміну зберігання".

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 902/1025/19 Верховний Суд зазначив, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

У постановах від 14.08.2020 та від 13.01.2020 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду зазначив, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Направлення відповідачу ухвали суду рекомендованою кореспонденцією на його дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення відповідача належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, тобто суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Як передбачено ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

Проте, відповідач не подав відзиву на позов.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки відповідач відзиву на позов не подав, справу на підставі ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України розглянуто за наявними матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову частково з огляду на наступні обставини.

13.04.2025 між Адвокатським бюро "Братів Федорових" як виконавцем та фізичною особою-підприємцем Літвін Анастасією Анатоліївною як клієнтом було укладено договір про надання правової допомоги №13/04/25 (надалі - договір).

Відповідно до п.п. 1.1.-1.2. договору клієнт доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надати клієнту за винагороду послуги з правової допомоги. Перелік послуг з правової допомоги та їх вартість (гонорар) визначається додатковою угодою до цього договору.

Виконавець як представник або захисник клієнта, користується тими процесуальними правами, в статусі якого перебуває клієнт, крім випадків, передбачених законодавством України. Клієнт надає право виконавцю при здійсненні своїх повноважень: подавати і одержувати необхідні довідки та документи, адвокатські запити, заяви, клопотання, позовні заяви, скарги, апеляційні скарги, касаційні скарги, розписуватись на них і, сплачувати від імені клієнта судовий збір, брати участь у судових засіданнях, подавати клопотання, заперечення, пояснення, одержувати копії рішень, ухвал, постанов та інших документів, надавати пояснення, отримувати посвідчення на право керування транспортним засобом клієнта в органах Національної поліції України, а також користуватися всіма іншими правами, наданими законодавством України виконавцю як представнику Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та цим договором (п.5.1.-5.2. договору).

У пункті 9.3. договору сторони дійшли згоди, що всі листування у меседжерах Viber, Teegram, WgatsApp є офіційним листуванням та має рівну юридичну силу.

13.04.2025 року між Адвокатським бюро "Братів Федорових" як виконавцем та фізичною особою-підприємцем Літвін Анастасією Анатоліївною як клієнтом було укладено додаткову угоду №1 до договору по надання правової допомоги.

Відповідно до п. 1 додаткової угоди клієнт доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання, на умовах, викладених в договорі, надати клієнту за винагороду послуги із скасування судового наказу Господарського суду Волинської від 24.03.2025 р. по справі № 903/304/25, а саме: підготовка та подання заяви про скасування судового наказу, представництво клієнта в господарському суді в ході розгляду заяви про скасування судового наказу, подання заяв, скарг, клопотань, пов`язаних із розглядом справи про скасування судового наказу.

Згідно із п. 2-2.2. за послуги, передбачені п.1 цієї додаткової угоди, клієнт сплачує виконавцю винагороду (гонорар), у розмірі, що становить 16 000,00 (шістнадцять тисяч) гривень, у наступному порядку: клієнт сплачує виконавцю аванс у розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень в момент укладення договору. у разі несплати авансу, даний договір є розірваним та не підлягає виконанню сторонами; клієнт сплачує виконавцю залишок гонорару у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень виключно по факту ухвалення судом рішення про скасування судового наказу, визначеного у п.1 цієї угоди.

Сторони дійшли згоди, що гонорар, згідно п.2.2. цієї угоди, оплачується на протязі двох календарних днів з моменту опублікування, або направлення в Електронний кабінет Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, або направлення клієнту в додаток "Дія" копії ухвали про скасування судового наказу, визначеного у п.1 цієї угоди (п.3 додаткової угоди).

На виконання умов додаткової угоди відповідач сплатила позивачу аванс у розмірі 1000 грн., що підтверджується квитанцією №7020-2873-2261-5826 від 13.04.2025 (а.с.14).

На виконання умов договору та додаткової угоди позивач надав відповідачу такі послуги: ознайомлення з матеріалами справи, аналіз судової практики у спорах із ТОВ «Бізнес Позика», напрацював правову позицію у справі, підготував та подав заяву про скасування судового наказу.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 15.04.2025 судовий наказ, передбачений у п.1 додаткової угоди №1, було скасовано, про що боржника було проінформовано у месенджер та направлено копію ухвали про скасування судового наказу в додаток "Дія".

Однак, відповідач не оплатила фактично наданих послуг правової допомоги у повному обсязі.

У зв`язку із порушенням умов договору в частині оплати наданих послуг 29.04.2025 відповідачу було направлено претензію, у якій, керуючись п.7.2. договору, у випадку несплати гонорару у строк до 02.05.2025 позивач просив сплатити штраф у розмірі 50 000 грн., проте вимога була проігнорована, через що позивач звернувся із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з відповідача.

20.05.2025 Господарський суд Волинської області видав судовий наказ у справі № 903/492/25 про стягнення з фізичної особи - підприємця Літвін Анастасії Анатоліївни ( АДРЕСА_1 , ідент. код НОМЕР_1 ) на користь Адвокатського бюро "Братів Федорових"(01054, місто Київ, вулиця Пирогова, будинок 10 Г, офіс 14 ) 65 000,00 грн. заборгованості, з яких: 15 000,00 грн. основного боргу, 50 000,00 грн. штрафу, а також 302,80 грн. витрат по сплаті судового збору.

26.05.2025 відповідач звернулася до Господарського суду Волинської області із заявою про скасування судового наказу від 20.05.2025.

Ухвалою від 27.05.2025 року судовий наказ від 20.05.2025 у справі №903/492/25 було скасовано.

Як зазначає позивач, станом на день подання позовної заяви гонорар та штраф сплачено не було, що змушує позивача звернутися до суду із вимогами про стягнення з відповідача гонорару за надані послуги правової допомоги у розмірі 15 000 грн. та штрафу у розмірі 50 000 грн.

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 14 ЦК України визначено, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново - господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України та ч. 1 ст. 173 ГК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України в рішеннях від 16.11.2000 №13-рп/2000, від 30.09.2009 №23-рп/2009 та від 11.07.2013 №6-рп/2013.

У рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

У відповідності до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься у ст. 1 вищевказаного Закону, згідно з якою договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво, або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підставі договору про надання правової допомоги №13/04/25 від 13.04.2025 та додаткової угоди №1 між сторонами у справі виникли правовідносини щодо надання послуг, які регулюються главою 63 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Приписами ч. 1 ст. 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно піддягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з п. 9.3. договору сторони дійшли згоди, що всі листування у месенджерах Viber, Telegram, WhatsApp є офіційним листуванням та має рівну юридичну силу.

Відповідач в месенджері визнав заборгованість, проте станом на дату подання позовної заяви наданих йому послуг правового характеру не оплатив.

У зв`язку із неоплатою відповідачем вартості фактично наданих послуг підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача 15 000 грн. заборгованості.

Доказів на підтвердження оплати чи спростування доводів позивача відповідач суду не подав.

У зв`язку із порушенням відповідачем строків оплати наданих послуг позивач нарахував і заявив до стягнення з відповідача на підставі п. 7.2. договору 50000 грн. штрафу.

Згідно з п.7.2. договору у випадку порушення клієнтом умов договору в частині оплати наданих послуг за цим договором, виконавець має право вимагати у клієнта сплату штрафу у розмірі п`ятдесят тисяч гривень.

У відповідності із ст.ст.610, 611, ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач не виконав зобов`язання, взятого згідно з п.2.2. додаткової угоди №1, та не оплатив вартості наданих йому позивачем правових послуг в узгоджені строки.

Відповідач прострочив виконання зобов`язання, а саме: сплату виконавцю залишку гонорару у розмірі 15 000 гривень після ухвалення судом рішення про скасування судового наказу, визначеного у п.1 додаткової угоди №1, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 50 000 грн. є обґрунтованою.

Проте, вирішуючи питання про стягнення з відповідача штрафу, розмір якого перевищує розмір заборгованості за надані послуги більше, як у 3 рази, суд враховує, що згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.ч.2-4 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчинюються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013 випливає, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Згідно із ч. 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Такими чином вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Тобто, із системного аналізу наведених норм випливає, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягнуло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Законодавчо не врегульований розмір можливого зменшення штрафних санкцій. Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Враховуючи обставини справи у їх сукупності, незначний період прострочення відповідачем виконання зобов`язання, значну суму нарахованого штрафу, який більше, як у 3 рази перевищує розмір заборгованості, а також стимулюючий, а не каральний характер штрафних санкцій, суд дійшов висновку про необхідність і доцільність зменшення заявленого до стягнення штрафу до 15000 грн., тобто, до розміру заборгованості за надані послуги.

У зв`язку із зменшенням розміру штрафу у задоволенні позову про стягнення 35000 грн. штрафу слід відмовити.

Зменшуючи розмір заявленого до стягнення штрафу, судом також враховано, що основною метою інституту неустойки є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання, однак, остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2025 рік, який з січня поточного року складає 3 028 грн.

Позовна заява містить одну вимогу майнового характеру, отже, сплаті підлягав судовий збір у розмірі 3028 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 916/228/22 зазначила, що Верховний Суд застосовує коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору в разі подання до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою статті 4 Закону України «Про судовий збір», в електронній формі.

Особи, які після 04.10.2021 подають до суду документи в електронній формі з використанням системи «Електронний суд», мають правомірні очікування, що розмір судового збору, який підлягає сплаті ними, у такому разі буде розрахований із застосуванням понижуючого коефіцієнта, що прямо передбачено в Законі України «Про судовий збір».

Позивач подав позовну заяву до господарського суду з використанням системи «Електронний суд», тобто в електронній формі.

А тому за подачу позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн., що підтверджується квитанціями про сплату № 6032-8633-9308-6000 від 07.05.2025 та №1300-5218-6287-7488 від 29.05.2025.

Відповідно до ст.129 ГПК України у випадку часткового задоволення позову витрати позивача, пов`язані з оплатою судового збору, покладаються на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Проте, судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі ст.233 Господарського кодексу України та ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення є наслідком не необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судами свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами.

Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/068/17.

У зв`язку з цим судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись 73-74, 76-80, 86, 129, 232-233, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Літвін Анастасії Анатоліївни ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Адвокатського бюро "Братів Федорових" (01054, м.Київ, вул.Пирогова, буд. 10Г, оф.14, )

-15000 грн. заборгованості;

- 15000 грн. штрафу;

- 2422 грн. 40 коп. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору

3. В позові про стягнення 35000 грн. штрафу відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 04.08.2025.

Суддя І. О. Якушева