ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2025 року Справа № 915/47/25

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М. при секретарі судового засідання Артьомові І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю ПЕРВОМАЙСЬКИЙ "РАЙАГРОБУД", вул. Одеська, 80, м. Первомайськ, Миколаївська область, 55214 ()

про визнання договору недійсним

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з`явились

від відповідача: Скалов С. Ю. (поза межами суду в режимі відеоконференції)

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Миколаївської області звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю ПЕРВОМАЙСЬКИЙ "РАЙАГРОБУД", в якій просить суд визнати недійсним договір № 27/6-24 про надання професійної правничої допомоги від 27 червня 2024 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю ПЕРВОМАЙСЬКИЙ "РАЙАГРОБУД" в особі директора ОСОБА_2 та адвокатом Зотіковим Сергієм Євгеновичем.

Позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати по справі.

І. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 22.01.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 05.03.2025.

Підготовче засідання з розгляду даної справи, яке було призначено на 05.03.2025, не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді Олейняш Е.М. у вимушеній відпустці за сімейними обставинами.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 17.03.2025 призначено підготовче засідання по справі на 08.04.2025.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 07.04.2025 задоволено заяву представника позивача - адвоката Кермача А. І. про участь представника позивача в підготовчому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 08.04.2025, постановленою із занесенням до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 06.05.2025 в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 06.05.2025, постановленою із занесенням до протоколу судового засідання, відкладено судове засідання по справі на 20.06.2025 в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 17.06.2025 задоволено заяву представника відповідача - адвоката Скалова С.Ю. про участь представника відповідача в засіданнях суду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Позивач в жодне підготовче / судове засідання не з`явився. Представник позивача в судові засідання 06.05.2025 та 20.06.2025 не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи позивач та представник позивача повідомлені належним чином.

Ухвала Господарського суду Миколаївської області від 06.05.2025 направлена до електронного кабінету представника позивача (адвоката Кермач А. І.) та отримана представником позивача 08.05.2025, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку документа в кабінет електронного суду.

Крім того, позивач про дату, час та місце розгляду справи 20.06.2025 повідомлена належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 ГПК України судовими рішеннями є: ухвали; рішення; постанови; судові накази.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Відповідно до абз. 7 ч. 6 ст. 242 ГПК України якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 ГПК України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

В рішеннях від 28.10.1998 у справі "Осман проти Сполученого королівства" та від 19.06.2001 року у справі "Креуз проти Польщі" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України".)

В рішенні від 07.07.1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії" ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про вжиття необхідних та достатніх заходів з метою завчасного повідомлення позивача та його представника про розгляд справи.

20.06.2025 до Господарського суду Миколаївської області від позивача через підсистему "Електронний суд" надійшло клопотання (вх. № 9292/25 від 20.06.2025), в якому позивач, керуючись ст. 202, 216 ГПК України, просить суд відкласти розгляд справи № 915/47/25, у зв`язку з участю адвоката Кермач А.І. в судовому засіданні Київського окружного адміністративного суду по справі № 826/17806/14, що призначено на 11:00 20.06.2025.

В судовому засіданні 20.06.2025 відповідач усно заперечив проти задоволення клопотання про відкладення розгляду, зазначивши, що представник відповідача перевірив адміністративну справу № 826/17806/14, призначену на 20.06.2025 в Київському окружному адміністративному суді, та встановив, що адвоката Кермач А.І. не зазначено як представником. Крім того, це вже друге клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи з підстав участі в інших судових засіданнях.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи вищевикладене, повторну неявку представника позивача, а також те, що явка позивача / представника позивача не визнавалась судом обов`язковою, судом відмовлено у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до Указів Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 734/23, від 05.02.2024 № 49/2024, від 06.05.2024 №271/2024, від 23.07.2024 №469/2024, від 28.10.2024 №740/2024, № 26/2025 від 14.01.2025, №235/2025 від 15.04.2025 у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України продовжувався строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 8 лютого 2025 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 9 травня 2025 року строком на 90 діб.

Відповідно до ст. 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.

Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

В судовому засіданні 20.06.2025 судом відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

ІI. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ ПРОЦЕСУ.

2.1. Правова позиція позивача.

Підставою позову зазначено наступні обставини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є учасниками Товариства з обмеженою відповідальністю ПЕРВОМАЙСЬКИЙ "РАЙАГРОБУД", яким належить по 50 % статутного капіталу товариства.

Позивач зазначає, що 04.04.2018 загальними зборами Товариства вирішено призначити з 04.04.2018 директором ТОВ ПЕРВОМАЙСЬКИЙ "РАЙАГРОБУД" ОСОБА_2 , який згідно наказу № 14-к від 04.04.2018 приступив до виконання обов`язків директора з 04.04.2018.

05.04.2023 закінчився п`ятирічний термін повноважень (04.04.2018 - 04.04.2023) директора Товариства ОСОБА_2 й загальними зборами учасників Товариства повноваження директора не продовжено, нового директора не обрано.

27.06.2024 між ТОВ ПЕРВОМАЙСЬКИЙ "РАЙАГРОБУД" в особі директора ОСОБА_2 (клієнт) та адвокатом Зотіковим Сергієм Євгеновичем (адвокат) укладено договір про надання професійної правничої допомоги № 27/6-24 від 27.06.2024, а також додаткову угоду до нього.

Позивач зазначає, що у зв`язку з закінченням повноважень у директора Товариства, починаючи з 05.04.2023 управління поточною діяльністю ТОВ ПЕРВОМАЙСЬКИЙ "РАЙАГРОБУД" здійснюється загальними зборами учасників у складі ОСОБА_1 (50 % статутного капіталу) та ОСОБА_3 (50 % статутного капіталу), а директор ОСОБА_2 не має права (повноважень) приймати рішення, вчиняти дії від імені товариства, зокрема звертатись з вимогами, заявами, вчиняти правочини, укладати договори, угоди тощо.

Позивач зазначає, що договір № 27/6-24 про надання професійної правничої допомоги від 27.06.2024 укладено з порушенням вимог ч. 2 ст. 203 ЦК України, оскільки ТОВ ПЕРВОМАЙСЬКИЙ "РАЙАГРОБУД" в особі директора ОСОБА_2 не мало необхідного обсягу цивільної дієздатності, у зв`язку з відсутністю повноважень директора, чим порушено права та законні інтереси учасника товариства ОСОБА_1 , яка має право (повноваження) приймати рішення у складі загальних зборів учасників товариства щодо поточної діяльності товариства, зокрема, щодо укладення будь-яких договорів. Отже, оспорюваний договір підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 215 ЦК України.

Позовні вимоги обґрунтовано приписами ст. 16, 92, 203, 215 ЦК України, ст. 28, 30, 39 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", Статутом Товариства.

Позивач у відповіді на відзив (вх. № 3043/24 від 28.02.2025) зазначив, що:

- обидва учасника товариства ОСОБА_1 та ОСОБА_3 володіють по 50% статутного капіталу товариства, тобто мають паритет. В свою чергу позивач ОСОБА_1 перебуває у конфлікті з ОСОБА_3 та її сином і директором ОСОБА_4 , тобто ОСОБА_1 не має об`єктивної можливості правовими засобами самостійно внести зміни до статуту товариства на виконання вимог п. 3 глави VIII "Прикінцевих та перехідних положень" Закону №2275-VIII та/або обрати нового директора на виконання вимог ч. 13 ст. 39 Закону №2275-VIII;

- норми ч. 13 ст. 39 та п. 3 глави VIII "Прикінцевих та перехідних положень" Закону № 2275-VIII фактично позбавили позивача ОСОБА_1 , як співвласника (учасника) ТОВ ПЕРВОМАЙСЬКИЙ «РАЙАГРОБУД», якому належить 50% частки статутного капіталу, об`єктивної можливості реалізувати свої конституційні права власника (співвласника) у спірних відносинах;

- на підставі норми ч. 13 ст. 39 Закону № 2275-VIII учасник ОСОБА_3 та її син ОСОБА_2 , який в порушення умов статуту товариства займає посаду директора на необмежений строк, опосередковано набули право власності у ТОВ ПЕРВОМАЙСЬКИЙ «РАЙАГРОБУД», оскільки спільно здійснюють контроль за ТОВ ПЕРВОМАЙСЬКИЙ «РАЙАГРОБУД», у зв`язку з фактичним унеможливленням зміни директора, зокрема ОСОБА_3 має незалежну від формального володіння можливість вирішального впливу на директора та діяльність товариства протягом необмеженого строку;

- конституційне право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю у складі ТОВ ПЕРВОМАЙСЬКИЙ «РАЙАГРОБУД» позивач реалізовує у складі загальних зборів учасників - вищого органу товариства, який уповноважений перебирати на себе повноваження виконавчого органу (директора) та здійснювати управління поточною діяльністю товариства до вирішення питання про обрання нового директора, термін повноважень якого сплив відповідно до статуту, або внесення відповідних змін до статуту;

- враховуючи, що між позивачем ОСОБА_1 , яка є учасником ТОВ ПЕРВОМАЙСЬКИЙ «РАЙАГРОБУД», та ТОВ ПЕРВОМАЙСЬКИЙ «РАЙАГРОБУД» в особі директора ОСОБА_2 існує конфлікт інтересів, позивач позбавлена об`єктивної можливості реалізувати свої конституційні права співвласника товариства через загальні збори учасників та заперечує правомірність укладення спірного договору ТОВ ПЕРВОМАЙСЬКИЙ «РАЙАГРОБУД», від імені якого діяв директор ОСОБА_2 , термін повноважень якого сплив 05.04.2023, а загальними зборами не ініціювалось відповідне питання і не погоджувалось укладення такого договору, який направлений на шкоду прав та законних інтересів ОСОБА_1 , тому з метою захисту порушених прав, свобод та інтересів позивача, яка є співвласником відповідача, спірний договір слід визнати недійсним;

- посилаючись на п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України, позивач зазначає, що вказаний спір належить до юрисдикції господарського суду, оскільки спір виник у зв`язку з господарською діяльністю відповідача на підставі корпоративних відносин, зокрема щодо права органів управління діяти від імені товариства під час укладення спірного договору та щодо повноважень директора і загальних зборів учасників у спірних відносинах.

2.2. Правова позиція (заперечення) відповідача.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (вх. № 2130/25 від 12.02.2025) зазначив, що позовна заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Протоколом загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю Первомайський «Райагробуд» № 1 від 04.04.2018 на посаду директора товариства з 04.04.2018 призначено ОСОБА_2 .

Згідно положень ч. 13 ст. 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» повноваження одноосібного виконавчого органу товариства (директора) можуть бути припинені лише шляхом обрання загальними зборами нового директора товариства. Тобто така норма закону має на меті не допустити зупинення роботи підприємства у разі закінчення терміну дії повноважень директора товариства, якого було призначено на певний строк, та забезпечити безперервну діяльність товариства.

До 17.06.2019 (протягом року з моменту набрання чинності Законом України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю") учасниками Товариства з обмеженою відповідальністю Первомайський «Райагробуд» не були внесені зміни до статуту, а відтак на момент укладення спірного договору з адвокатом Зотіковим С.Є. підлягали застосуванню положення Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".

Відтак, оскільки Статут Товариства з обмеженою відповідальністю Первомайський «Райагробуд», затверджений рішенням загальних зборів учасників товариства від 31.07.2015 року, не було приведено у відповідність до вимог Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", то починаючи з 17.06.2019 року пункт 19.2 Статуту в частині, яка встановлює, що термін повноважень директора складає 5 років, не застосовується, оскільки не відповідає частині 13 статті 39 вказаного Закону, а тому у вирішенні питання наявності повноважень у директора на укладення договору про надання професійної правничої допомоги мав застосуватись саме Закон, а не Статут, як помилково вважає позивач.

На момент укладення спірного договору загальними зборами учасників ТОВ Первомайський «Райагробуд» будь-яких рішень про обрання нового директора товариства та про звільнення ОСОБА_2 з посади директора товариства не приймалось, проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу позивача не здійснювалось. Трудові відносини між ТОВ Первомайський «Райагробуд» та ОСОБА_2 фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення.

Згідно з актуальними відомостями з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань директором ТОВ Первомайський «Райагробуд» є ОСОБА_2 .

Відповідач зазначає про помилковість висновків та безпідставність тверджень позивача про порушення прав на можливість реалізації прав позивача на її участь в складі загальних зборів товариства, так само на можливість в перешкоджанні скликання зборів.

Сам по собі факт незгоди позивача з рішенням виконавчого органу відповідача звернутись до суду за захистом своїх майнових прав у справі № 915/781/24 (саме для цього й було укладений спірний договір з адвокатом) не свідчить про порушення його прав на управління товариством. Так само не слід ототожнювати певні інтереси одного з учасників з інтересами самого товариства.

Відповідач зазначає, що судова практика свідчить про відсутність порушеного права учасника товариства на оскарження договорів, укладених від імені такого товариства, навіть у тих випадках, коли такі договори мали б бути погоджені загальними зборами. Втім, як вже зазначалось, право укладання спірного договору належить саме виконавчому органу товариства - директору та не потребує будь-яких затверджень чи погоджень з вищим органом управління.

Заперечення обґрунтовані приписами ст. 80, 88, 97, 99, 113, 116 ЦК України, ст. 30, 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» та судовою практикою.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН З ПОСИЛАННЯМ НА ДОКАЗИ, НА ПІДСТАВІ ЯКИХ ВСТАНОВЛЕНІ ВІДПОВІДНІ ОБСТАВИНИ.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

Загальними зборами учасників ТОВ Первомайський «РАЙАГРОБУД», оформленими протоколом № 3 від 31.07.2015, затверджено Статут ТОВ Первомайський «РАЙАГРОБУД» (нова редакція).

Відповідно до п. 2.1, п. 4.4 Статуту учасниками товариства є наступні фізичні особи:

- ОСОБА_1 з часткою в статутному капіталі 162 161, 79 грн., що становить 50 % статутного капіталу товариства;

- ОСОБА_3 з часткою в статутному капіталі 162 161, 79 грн., що становить 50 % статутного капіталу товариства.

Відповідно до п. 5.4 Статуту Товариство для досягнення мети своєї статутної діяльності має право від свого імені укладати угоди, набувати майнових і особистих немайнових прав і нести обов`язки, бути позивачем і відповідачем у суді та господарському суді.

Відповідно до абз. 1, 2 п. 7.1 Статуту учасники Товариства мають право брати участь в управління справами Товариства.

Відповідно до п. 15.1 Статуту вищим органом товариства є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначаються ними представників.

Відповідно до п.п. 5 п. 16.1 Статуту до виключної компетенції зборів учасників належить: обрання та відкликання членів виконавчого органу та ревізійної комісії.

Відповідно до п. 19.1 Статуту виконавчим органом товариства є директор товариства. Директор товариства призначається та звільняється загальними зборами.

Відповідно до п. 19.2 Статуту термін повноважень директора складає 5 років. Загальні збори учасників у будь-який час можуть відкликати директора. Директор затверджує положення про структурні підрозділи товариства, штатний розпис та інші документи товариства. Директор діє від імені товариства в межах встановлених законодавством та даним статутом.

Відповідно до абз. 1, 2, 5-7, 9 п. 19.2 Статуту директор:

- здійснює поточне (оперативне) управління приймає рішення по всіх питаннях, що стосуються поточної діяльності Товариства, за виключенням питань, які відносяться до виключної компетенції Загальних зборів Учасників, Голови товариства або Ревізійної комісії, організує діяльність товариства, забезпечує виконання планів та завдань Товариства, що передбачені цим Статутом, виконує розпорядження Загальних зборів Учасників та Дирекції;

- представляє товариство та приймає рішення з питань діяльності Товариства;

- без затвердження Загальних зборів Учасників укладає угоди від імені Товапиства;

- діє від імені Товариства без доручення в межах, встановлених законодавством та даним Статутом;

- виконує інші функції, необхідні для забезпечення організації прав і діяльності товариства.

Суду не подано доказів внесення змін та доповнень до Статуту у вищевказаній редакції.

Рішенням загальних зборів учасників ТОВ ПЕРВОМАЙСЬКИЙ «РАЙАГРОБУД», затвердженим протоколом № 1 від 04.04.2018, призначено з 04.04.2018 директором товариства з обмеженою відповідальністю Первомайський «РАЙАГРОБУД» ОСОБА_2.

Відповідно до наказу ТОВ Первомайський «РАЙАГРОБУД» № 14-к ВІД 04.04.2018 ОСОБА_2 приступив до виконання обов`язків директора з 04.04.2018.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 11.06.2024 директором (керівником юридичної особи) ТОВ Первомайський «РАЙАГРОБУД» є ОСОБА_2 .

27.06.2024 між адвокатом Зотіковим С.Є. (адвокат) та ТОВ Первомайський «РАЙАГРОБУД» (клієнт) в особі директором ОСОБА_2 було укладено договір про надання професійної правничої допомоги № 27/6-24 від 27.06.2024.

Відповідно до п. 5.1 договору договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє протягом всього часу надання правничої допомоги, а в частині конкретного доручення клієнта - з моменту його прийняття адвокатом. Цей договір діє протягом всього часу, коли клієнт потребує правничої допомоги, доки сторони не приймуть рішення про припинення надання правничої допомоги.

До договору сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 від 27.06.2024, якою сторони погодили надання правової допомоги по конкретній справі.

Договір та додаткова угода підписана сторонами та скріплена печаткою юридичної особи.

До матеріалів даної справи долучено копію позовної заяви за позовом ТОВ Первомайський «РАЙАГРОБУД» до відповідача ТОВ «Все для Даху» про розірвання договору оренди, виселення з нежитлових приміщень і стягнення заборгованості за договором оренди від 28.06.2024, ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 02.07.2024 про відкриття провадження у справі № 915/781/24, ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВЕ № 1081567 від 27.06.2024 (справа, по якій надається професійна правнича допомога згідно договору № 27/6-24 від 27.06.2024)

На підтвердження факту скликання та проведення загальних зборів щодо питань продовження повноважень директора, припинення повноважень директора та обрання іншого директора позивачем додано до матеріалів справи повідомлення про скликання загальних зборів, листування сторін з приводу призначення загальних зборів та порядку денного з доказами їх надсилання, а також рішення загальних збрів, оформлені відповідними протоколами, з яких вбачається, що питання продовження/припинення повноважень директора не прийнято загальними зборами, у зв`язку з відсутністю кворуму або у зв`язку з тим, що збори не відбулись, а саме:

- вимоги ОСОБА_1 від 19.06.2024, від 05.08.2024 про скликання позачергових загальних зборів учасників, від 27.06.2024 про надання інформації про господарську діяльність товариства, факт направлення яких підтверджується поштовими накладними та описами вкладення у цінний лист;

- листи ОСОБА_1 від 22.03.2024 про надання інформації та внесення змін до порядку денного загальних зборів, від 12.04.2024 з повідомленням про неявку на загальні збори, факт направлення яких підтверджується поштовими накладними, описами вкладення у цінний лист та фіскальними чеками;

- повідомлення про загальні збори учасників ТОВ Первомайський «РАЙАГРОБУД» № 20 від 09.03.2024, від 04.07.2024, вих. № 85 від 13.08.2024, факт направлення яких підтверджується описами вкладення у цінний лист, конвертами;

- листи ТОВ Первомайський «РАЙАГРОБУД» № 55 від 07.05.2024 про направлення протоколу, № 80 від 08.07.2024 щодо ознайомлення з документацією товариства, факт направлення яких підтверджується поштовою накладною, описом вкладення у цінний лист та конвертом;

- рішення загальних зборів, оформлене протоколом від 04.04.2023, з якого вбачається, що за результатами голосування по питанню 6 порядку денного щодо продовження повноважень директора рішення не прийнято, а по питанню 7 щодо звільнення директора та призначення нового директора - розгляд питання перенесено на загальні збори 12.04.2023;

- рішення загальних зборів, оформлене протоколом від 12.04.2023, з якого вбачається, що за клопотанням учасника ОСОБА_6 перенесено загальні збори учасників на 03.05.2023;

- рішення загальних зборів, оформлене протоколом від 03.05.2023, з якого вбачається, що за результатами голосування по питанню 6 порядку денного щодо продовження повноважень директора рішення не прийнято та по питанню 7 щодо звільнення директора та призначення нового директора - рішення не прийнято;

- рішення загальних зборів, оформлені протоколами від 24.05.2023, від 12.04.2024, від 27.09.2024, з яких вбачається, що загальні збори не проведено, у зв`язку з відсутністю кворуму.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (п. 5.11-5.13 постанови КГС ВС від 22.06.2022 у справі № 904/5328/21).

Близький за змістом правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

4.1. Правове регулювання корпоративних відносин.

Відповідно до ст. 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 83 ЦК України юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом.

Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом.

Товариства поділяються на підприємницькі та непідприємницькі

Відповідно до ст. 113 ЦК України господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками.

Господарські товариства можуть бути створені у формі повного товариства, командитного товариства, товариства з обмеженою або додатковою відповідальністю, акціонерного товариства.

Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 ЦК України права учасників юридичних осіб (корпоративні права) - це сукупність правомочностей, що належать особі як учаснику (засновнику, акціонеру, пайовику) юридичної особи відповідно до закону та статуту товариства.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 96-1 ЦК України учасники (засновники, акціонери, пайовики) юридичної особи мають право у порядку, встановленому установчим документом та законом, брати участь в управлінні юридичною особою у порядку, визначеному установчим документом, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 96-1 ЦК України корпоративними відносинами є відносини між учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) юридичних осіб, у тому числі які виникають між ними до державної реєстрації юридичної особи, а також відносини між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) щодо виникнення, здійснення, зміни і припинення корпоративних прав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 116 ЦК України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» учасники товариства мають такі права: брати участь в управлінні товариством у порядку, передбаченому цим Законом та статутом товариства.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 97 ГПК України управління товариством здійснюють його органи.

Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 ЦК України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 99 ЦК України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад.

Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Виконавчий орган, що складається з кількох осіб, приймає рішення у порядку, встановленому абзацом першим частини другої статті 98 цього Кодексу.

Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Назвою виконавчого органу товариства відповідно до установчих документів або закону може бути "правління", "дирекція" тощо.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» (тут і далі - в редакції від 01.01.2023) органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» загальні збори учасників є вищим органом товариства.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства, крім питань, віднесених до виключної компетенції інших органів товариства законом або статутом товариства.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» виконавчий орган товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства.

До компетенції виконавчого органу товариства належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників та наглядової ради товариства (у разі утворення).

Виконавчий орган товариства підзвітний загальним зборам учасників і наглядовій раді товариства (у разі утворення) та організовує виконання їхніх рішень.

Виконавчий орган товариства є одноосібним. Назвою одноосібного виконавчого органу є "директор", якщо статутом не передбачена інша назва.

Відповідно до ч. 12 ст. 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» з одноосібним виконавчим органом та кожним членом колегіального виконавчого органу укладається цивільно-правовий або трудовий договір (контракт). Договір (контракт), що укладається з одноосібним виконавчим органом та членом колегіального виконавчого органу, від імені товариства підписує особа, уповноважена на таке підписання загальними зборами учасників.

Відповідно до ч. 13 ст. 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» повноваження одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу можуть бути припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень лише шляхом обрання нового одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу або тимчасових виконувачів їхніх обов`язків. У разі припинення повноважень одноосібного виконавчого органу або члена колегіального виконавчого органу договір із цією особою вважається припиненим. Статутом товариства може бути передбачено вимогу про обрання нових членів чи тимчасових виконувачів обов`язків для всіх членів колегіального виконавчого органу.

Відповідно до п. 2 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" визнати таким, що втратив чинність, Закон України "Про господарські товариства" (Відомості Верховної Ради України, 1991 р., № 49, ст. 682 із наступними змінами) у частині, що стосується товариств з обмеженою відповідальністю та товариств з додатковою відповідальністю.

Відповідно до п. 3 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" протягом року з дня набрання чинності цим Законом положення статуту товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, що не відповідають цьому Закону, є чинними в частині, що відповідає законодавству станом на день набрання чинності цим Законом. Цей пункт не застосовується після внесення змін до статуту товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю.

В постанові КГС ВС від 11.09.2019 у справі № 922/3010/18 Верховним Судом сформульовано висновки щодо застосування норм права, а саме:

"Пункт 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" необхідно тлумачити так, що протягом року з дня набрання чинності Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" товариства можуть здійснювати свою діяльність на підставі положень статуту в редакції, яка діє на момент набрання чинності цим Законом, за умови, що положення такого статуту відповідають чинному на той момент законодавству, зокрема, Закону України "Про господарські товариства". Якщо протягом "перехідного періоду" (одного року з дня набрання чинності законом) товариство вносить зміни до статуту, така редакція статуту товариства після внесення змін повинна відповідати Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".

Якщо товариство не внесе відповідні зміни до статуту через рік після набрання чинності Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", то у такому разі положення статуту, які не відповідають цьому Закону, не застосовуються, натомість учасники товариства повинні керуватися нормами Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".

Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб: відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта, інформація для здійснення зв`язку з керівником юридичної особи (телефон та/або адреса електронної пошти)), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

4.2. Правове регулювання недійсності договору та наслідків.

ЦК України визначає правочин як дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; шляхом укладання правочинів суб`єкти цивільних відносин реалізують свої правомочності, суб`єктивні цивільні права за допомогою передачі цих прав іншим учасникам.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (постанова КЦС ВС від 10.05.2023 № 715/310/22 (61-9464св22)).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 216 ЦК України якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Тлумачення ст. 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є:

пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою;

наявність підстав для оспорення правочину;

встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (постанова КЦС ВС від 10.05.2023 № 715/310/22 (61-9464св22)).

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (постанова КГС ВС від 19.09.2023 № 910/19668/21; постанова КЦС ВС від 04.10.2023 № 291/1450/21).

Законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. Для такого визнання з огляду на приписи статті 5 ЦК України суд має застосувати акт цивільного законодавства, чинний на момент укладення договору (такі висновки сформульовано в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 року у справі № 905/1227/17 і від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17).

Об`єднана палата наголошує, що, фактично уточнюючи висновок, викладений в пункті 5.29 постанови від 21.09.2022 у справі № 908/976/19, Велика Палата Верховного Суду в пункті 154 постанови від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц звернула увагу на те, що у разі, якщо на виконання оспорюваного правочину товариством сплачено кошти або передано інше майно, то задоволення позовної вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним не призводить до ефективного захисту права, бо таке задоволення саме по собі не є підставою для повернення коштів або іншого майна. У таких випадках позовна вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту, лише якщо вона поєднується з позовною вимогою про стягнення коштів на користь товариства або про витребування майна з володіння відповідача (зокрема, на підставі ч. 1 ст. 216, ст. 387, ч. 1, 3 ст. 1212 ЦК України) (постанова об`єднаної палати КГС ВС від 26.05.2023 № 905/77/21; постанова КГС ВС від 19.09.2023 № 910/19668/21).

Відповідно до ч. 1 ст. 48 ГПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача.

Визначення позивачем у справі складу сторін (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову у зв`язку з неналежним суб`єктним складом сторін (подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 125/2157/19).

Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Зокрема, у справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них (подібний висновок викладено у постанові Великої палати Верховного суду від 05.06.2018 у справі № 910/856/17, у постановах Верховного Суду від 30.07.2020 у справі № 670/23/18, від 10.09.2021 у справі № 909/207/20).

Таким чином, правовий ефект рішення про визнання договору недійсним поширюється саме на його сторін або правонаступників у межах спірного правочину (постанова КГС ВС від 07.04.2025 у справі № 924/949/22).

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова об`єднаної палати КГС ВС від 26.05.2023 № 905/77/21).

За змістом частин першої, третьої та четвертої статті 92 Цивільного кодексу України, частини першої статті 89 Господарського кодексу України, пункту 13 частини другої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» орган юридичної особи має повноваження щодо представництва юридичної особи (з можливістю їх обмеження відповідно до установчих документів чи закону), створює, змінює припиняє цивільні права та обов`язки юридичної особи, тому підпадає під поняття представництва, наведене у статті 237 Цивільного кодексу України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 911/2129/17 (провадження № 12-45гс19, пункт 6.18).

Повноваження діяти від імені юридичної особи є можливістю створювати, змінювати, припиняти цивільні права та обов`язки юридичної особи (стаття 239 Цивільного кодексу України). Таке повноваження не належить до корпоративних прав учасника юридичної особи. Отже, підписання від імені товариства договору чи іншого правочину без передбаченого статутом попереднього погодження загальними зборами цього товариства або з порушенням порядку прийняття рішення про надання згоди на вчинення правочину може свідчити про порушення прав та інтересів самого товариства, а не корпоративних прав його учасника, оскільки виконавчий орган діє саме від імені товариства, а не його учасників (п. 64 постанови ВП ВС від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц ).

Укладення виконавчим органом товариства договору з іншою особою без передбаченої статутом згоди вищого органу цього товариства може свідчити про порушення прав та інтересів самого товариства у його відносинах з іншою особою - стороною договору, а не корпоративних прав його учасника (п. 68 постанови ВП ВС від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц ).

Велика Палата Верховного Суду також бере до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), відповідно до якої акціонер (учасник) юридичної особи, навіть мажоритарний, не може розглядатись як належний заявник, якщо йдеться про порушення прав юридичної особи (див., зокрема, рішення від 20 травня 1998 року у справі «Кредитний та індустріальний банк проти Чеської Республіки» (Credit and Industrial Bank v. the Czech Republic), заява № 29010/95, пункти 46-52; рішення від 18 жовтня 2005 року у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» (Terem LTD, Chechetkin and Olius v. Ukraine), заява № 70297/01, пункти 28 - 30; рішення від 21 грудня 2017 року у справі «Фельдман та банк «Слов`янський» проти України», заява № 42758/05, пункт 30). При цьому навіть у разі, якщо юридичну особу було ліквідовано, ЄСПЛ розглядає справи за заявою саме такої юридичної особи, допускаючи її представництво в особі акціонера (учасника), якщо юридична особа не може брати участі у справі в особі своїх органів (рішення від 21 грудня 2017 року у справі «Фельдман та банк «Слов`янський» проти України», заява № 42758/05).

Подібні правові висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 жовтня 2019 року у справі № 916/2084/17 (провадження № 12-77гс19), від 15 жовтня 2019 року у справі № 905/2559/17 (провадження № 12-264гс18), від 03 грудня 2019 року у справі № 904/10956/16 (провадження № 12-90гс19), від 07 квітня 2020 року у справі № 904/3657/18 (провадження № 12-159гс19), від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18 (провадження № 12-175гс19).

Таким чином, належним заявником є той, хто звертається за захистом саме свого права.

Національне законодавство України також наголошує на наявності в особи права на звернення за захистом свого особистого права. Зокрема, стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Так само і частина друга статті 4 Господарського процесуального кодексу України містить положення, відповідно до яких юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, належним позивачем у подібних справах є юридична особа, права якої порушено, а не її учасник (п. 69-74 постанови ВП ВС від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц ).

Допускається проникнення за «корпоративну завісу» та звернення учасників товариства з позовом в інтересах самого товариства, але за виняткових обставин.

Якщо екстраполювати наведені висновки ЄСПЛ на національне законодавство, то Велика Палата Верховного Суду вважає, що такими винятковими обставинами можуть бути, наприклад, відкриття ліквідаційної процедури та визнання боржника банкрутом, наслідком чого є припинення повноважень органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, а також припинення повноваження власника (органу, уповноваженого управляти майном) майна банкрута, або запровадження тимчасової адміністрації чи оголошення про ліквідацію банку, в результаті чого припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, наглядової ради і правління) та органів контролю (внутрішнього аудиту) (п. 90-91 постанови ВП ВС від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц).

Необхідно розмежовувати звернення учасника до суду від свого імені і звернення від імені товариства.

Оскільки товариство та його учасники є різними суб`єктами права, кожний з яких має власне відокремлене майно, то виведення майна з товариства без справедливої компенсації, позбавлення його ліквідних активів, ринкових можливостей, погіршення його майнового чи фінансового стану, безпідставне взяття на себе зобов`язань чи іншого майнового тягаря спричиняє негативні наслідки саме для товариства, а не для його учасників. Із цих же причин учасник товариства та товариство не можуть мати права на позов (у матеріальному значенні) з одним і тим самим предметом. Тому в цих випадках звернення учасника товариства з позовом від власного імені не допускається. За протилежного підходу було б можливим ініціювання різних судових процесів щодо одного і того ж предмета, зокрема з метою поставити учасником товариства (або товариством) під сумнів остаточність та правову визначеність постановленого в межах справи за участю товариства (або його учасника) судового рішення, яким вирішений спір (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18 (провадження № 12-175гс19, пункт 7.48) (п. 160-161 постанови ВП ВС від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц).

Ураховуючи відсутність порушення спірними договорами прав та інтересів позивача, що є самостійною підставою для відмови в позові, Велика Палата Верховного Суду не надає оцінки законності спірних договорів, оскільки вона може надаватися в іншій справі за позовом належного позивача за застосуванням належного способу захисту (п. 160-161 постанови ВП ВС від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц).

V. ВИСНОВКИ СУДУ.

Предметом спору у даній справі є позовна вимога про визнання недійсним договору № 27/6-24 про надання професійної правничої допомоги від 27.06.2024, який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю ПЕРВОМАЙСЬКИЙ "РАЙАГРОБУД" в особі директора ОСОБА_2 та адвокатом Зотіковим С. Є.

Позов подано одним із учасників Товариства Первомайський «РАЙАГРОБУД» ОСОБА_1 .

Підставою позову зазначено, що оспорюваний договір № 27/6-24 про надання професійної правничої допомоги від 27.06.2024 укладено з порушенням вимог ч. 2 ст. 203 ЦК України, оскільки ТОВ ПЕРВОМАЙСЬКИЙ "РАЙАГРОБУД" в особі директора ОСОБА_2 не мало необхідного обсягу цивільної дієздатності, у зв`язку з відсутністю повноважень директора (закінчення п`ятирічного строку повноважень відповідно до п. 19.1, п. 19.2 Статуту), чим порушено права та законні інтереси учасника товариства ОСОБА_1 , яка має право (повноваження) приймати рішення у складі загальних зборів учасників товариства щодо поточної діяльності товариства, зокрема, щодо укладення будь-яких договорів. Отже, на думку позивача, оспорюваний договір підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 215 ЦК України.

Проаналізувавши матеріали справи та доводи учасників сторін, суд дійшов висновку про відмову в позові з огляду на наступне.

Статут ТОВ ПЕРВОМАЙСЬКИЙ «РАЙАГРОБУД» затверджено загальними зборами Товариства в 2015 році (рішення загальних зборів, оформлене протоколом від 31.07.2015), тобто до набрання чинності Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» (дата набрання чинності Законом 17.06.2018). Суду не подано доказів внесення змін до Статуту, у зв`язку з приведенням його у відповідність із вимогами п. 3 глави VIII "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» протягом одного року з дня набрання чинності Законом, тобто в строк до 17.06.2019, у зв`язку з чим починаючи з 17.06.2019 року пункт 19.2 Статуту в частині, яка встановлює, що термін повноважень директора складає 5 років, не застосовується, оскільки не відповідає ч. 13 ст. 39 вказаного Закону.

Як вбачається з відомостей з ЄДРЮОФОПГФ як на дату укладення оспорюваного договору, так і на час розгляду справи в суді керівником (директором) ТОВ ПЕРВОМАЙСЬКИЙ «РАЙАГРОБУД» є ОСОБА_2 .

Матеріали справи не містять доказів, що на момент укладення оспорюваного договору загальними зборами учасників ТОВ ПЕРВОМАЙСЬКИЙ «РАЙАГРОБУД» приймались рішення про звільнення директора товариства ОСОБА_2 та обрання нового директора Товариства відповідно до вимог ч. 13 ст. 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», як і не містять доказів проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу відповідача щодо керівника товариства (зміни директора).

При цьому, суд не надає правову оцінку обставинам скликання та проведення загальних зборів учасників ТОВ ПЕРВОМАЙСЬКИЙ «РАЙАГРОБУД» в 2023-2024, на які посилається позивач у даній справі, оскільки вказані обставини не входять у предмет доказування у даній справі.

Суд зазначає, що оспорюваний договір може бути визнано в судовому порядку недійсним відповідно до ст. 215 ЦК України за умов доведення: 1) факту невідповідності договору вимогам законодавства на час його укладення; 2) застосування наслідків недійсності виконаного / частково виконаного правочину; 3) порушення оспорюваним договором прав позивача; 4) пред`явлення позову до відповідачів (всіх сторін правочину).

Відповідно до ст. 97 ЦК України, ст. 28 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган, а в силу ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Позивач як учасник товариства має право на управління товариством шляхом участі в загальних зборах (ст. 5, 29 Закону, п. 15.1 Статуту), керівник (директор) товариства представляє юридичну особу без довіреності (ч. 10 ст. 39 Закону).

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З урахуванням положень п. 15.1, п. 19.1 Статуту ТОВ ПЕРВОМАЙСЬКИЙ «РАЙАГРОБУД» органами, які здійснюють управління Товариством, є загальні збори товариства (в спірному випадку два учасники ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з часткою в статутному капіталі по 50 % кожна) та одноосібний директор ОСОБА_2 .

Як зазначено судом вище, товариство та його учасники є різними суб`єктами права, інтереси яких можуть не збігатись. Учасник товариства та товариство не можуть мати право на позов (у матеріальному значенні) з одним і тим самим предметом. Тому в таких випадках звернення учасника товариства з позовом від власного імені не допускається. В спірному випадку оспорюваний договір укладено між юридичною особою (товариством) та іншою особою (адвокатом), тобто у позивача відсутнє порушене право, оскільки укладення виконавчим органом товариства договору з іншою особою може свідчити про порушення прав та інтересів самого товариства у його відносинах з іншою особою - стороною договору, а не корпоративних прав його учасників. При цьому, доказів неможливості реалізації самим товариством (відповідачем) своїх прав матеріали даної справи не містять (перебування в процедурі банкрутства, ліквідації, неможливості звернення до суду товариства через свої органи, утворені відповідно до статуту, тощо).

Враховуючи вищевикладене, в позові судом відмовлено з підстав відсутності порушеного права позивача, за захистом якого позивач звернувся до суду.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

6.1. Щодо витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем під час звернення до суду із позовом сплачено судовий збір в сумі 3 028, 00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0..1 від 16.01.2025 на суму 3 028, 00 грн.

Враховуючи, що позовну заяву подано за допомогою підсистеми "Електронний суд", судовий збір з урахуванням понижуючого коефіцієнту 0,8 відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" становить 2 422, 40 грн.

Судовий збір відповідно до ст. 129 ГПК України в розмірі 2 422, 40 грн. покласти на позивача.

Судовий збір в розмірі 605, 60 грн. може бути повернуто судом за клопотанням позивача з державного бюджету, у зв`язку з внесенням судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом (п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір").

6.2. Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (вх. № 2130/25 від 12.02.2025) зазначив, що очікує понести судові витрати, пов`язані із розглядом справи в суді першої інстанції, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000, 00 грн. Докази на підтвердження розміру витрат будуть надані суду відповідно до ст. 129 ГПК України.

23.04.025 до Господарського суду Миколаївської області через підсистему "Електронний суд" від представника відповідача надійшла заява (вх. № 6072/25 від 23.04.2025) про розподіл судових витрат по справі № 915/47/25, в якій заявник просить суд:

1. При ухваленні рішення по справі № 915/47/25 вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених Відповідачем на професійну правничу допомогу.

2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ Первомайський «Райагробуд» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000, 00 грн.

Витрати відповідача на професійну правничу допомогу підтверджуються останнім наступними доказами:

- договором про надання правової допомоги від 22.12.2023, який укладено між адвокатом Скаловим С.Ю. (адвокат) та ТОВ Первомайський «Райагробуд» (замовник);

- додатковою угодою від 22.01.2025 до договору про надання правової допомоги від 22.12.2023, яку укладено між адвокатом Скаловим С.Ю. (адвокат) та ТОВ Первомайський «Райагробуд» (замовник) 22.01.2025;

- актом приймання-передачі наданих послуг від 22.04.2025, відповідно до якого загальна сума фіксованого розміру вартості послуг складає 20 000, 00 грн.

- ордером серії ВЕ № 1106510 від 28.12.2023 на надання правничої (правової) допомоги Товариству з обмеженою відповідальністю Первомайський «Райагробуд» на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 22.12.2023 у Господарському суді Миколаївської області, Південно-Західному апеляційному господарському суді;

- свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю № 562 від 17.10.2009.

Відповідно до відомостей з Єдиного Реєстру адвокатів Скалов Сергій Юрійович обліковується у Раді адвокатів Миколаївської області, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 562 від 17.10.2009.

Як вказано вище, 22.12.2023 між адвокатом Скаловим С.Ю. (адвокат) та ТОВ Первомайський «Райагробуд» (замовник) укладено договір про надання правової допомоги від 22.12.2023.

Умовами договору сторони передбачили наступне.

Відповідно до п. 1.1 договору адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені сторонами.

Відповідно до п. 2.1 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до виконання сторонами своїх зобов`язань.

Відповідно до п. 3.1 договору за правову допомогу, передбачену в п.п. 1.2 договору замовник сплачує адвокату винагороду (гонорар) в розмірі, визначеному сторонами в додатковій угоді.

22.01.2025 між адвокатом Скаловим С.Ю. (адвокат) та ТОВ Первомайський «Райагробуд» (замовник) укладено додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 22.12.2023, умовами якої сторони погодили, що сума (розмір) витрат клієнта на професійну правничу допомогу в господарському суді Миколаївської області під час розгляду справи № 915/47/25 за позовом ОСОБА_7 до ТОВ Первомайський «Райагробуд» про визнання недійсним договору № 27/6-24 від 27.06.2024 р. складає 20 000, 00 грн., виходячи із погодженого між клієнтом та адвокатом фіксованого гонорару за надання послуг правової допомоги у даній справі в суді першої інстанції.

Пунктом 3 додаткової угоди сторони погодили, що оплата послуг адвоката здійснюється клієнтом протягом 30 днів з моменту ухвалення судом першої інстанції рішення у справі.

Договір та додаткова угода підписана сторонами.

Суду не подано доказів розірвання договору або визнання його недійсним.

Відповідно до Акту приймання-передачі наданих послуг від 22.04.2025 (додаток до додаткової угоди від 22.01.25 до договору про надання правової допомоги від 22.12.2023), адвокатом надано клієнту послуги з правової допомоги в господарському суді Миколаївської області під час розгляду справи № 915/47/25 за позовом ОСОБА_8 до ТОВ Первомайський «Райагробуд» про визнання недійсним договору № 27/6-24 від 27.06.2024р., зокрема:

- ознайомлення з позовною заявою та доданими до неї документами, первинна консультація Клієнта;

- опрацювання нормативної бази, вивчення актуальних висновків Верховного Суду у подібних справах;

- підготовка та подання відзиву на позовну заяву;

- підготовка та подання інших необхідних процесуальних документів, в тому числі за вимогою суду (заперечення, пояснення, заяви, клопотання, інші необхідні процесуальні документи у справі);

- участь в судових засіданнях в суді першої інстанції.

Загальна сума фіксованого розміру вартості послуг складає 20 000, 00 грн.

Акт підписано сторонами.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).

Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України однією з основних засад господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Правова позиція викладена в постановах КГС ВС від 30.06.2022 по справі № 904/7347/21; від 21.04.2021 по справі № 906/1179/20; від 19.04.2021 по справі № 21/96(10); від 06.04.2021 у справі № 922/2056/20.

Витрати, які підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

За змістом ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

В постанові КГС ВС від 06.04.2021 у справі № 922/2056/20 зазначено, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення (постанова палати КЦС ВС від 03.05.2018 року по справі № 372/1010/16-ц).

За висновками об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18, за змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 ГПК України) (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.01.2021 по справі № 925/1137/19).

Положеннями процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. 33, 34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19; постанова КГС ВС від 30.06.2022 по справі № 904/7347/21).

За змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України).

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанови КГС ВС від 21.04.2021 по справі № 906/1179/20, від 21.12.2021 по справі № 927/1202/20, від 06.04.2021 у справі № 922/2056/20).

Правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.11.2019 у справі № 902/347/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за обґрунтованим та належно вмотивованим клопотанням іншої сторони (постанова КГС ВС від 06.04.2021 у справі № 922/2056/20).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (постанови об`єднаної палати КГС ВС від 03.10.2019 у справі № 922/445/19; від 22.11.2019 у справі № 902/347/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19; додаткова постанова КГС ВС від 01.11.2018 у справі № 911/3650/17; постанова КГС ВС від 26.03.2019 у справі № 904/1798/18).

Верховний Суд звертає увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України (п. 6.53 постанови КГС ВС від 06.04.2021 у справі № 922/2056/20).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов наступного висновку.

Матеріалами справи підтверджено понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20 000, 00 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено, що відповідач очікує понести судові витрати, пов`язані із розглядом справи в суді першої інстанції, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000, 00 грн. Розмір гонорару між адвокатом та клієнтом погоджено у фіксованому розмірі. Суду подано документи на підтвердження понесених витрат (договір про надання правової допомоги від 22.12.2023, додаткову угоду від 22.01.2025, акт приймання-передачі наданих послуг від 22.04.2025). В заяві про розподіл судових витрат відповідач просить суд стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20 000, 00 грн. Як вказано вище, розмір гонорару погоджено між клієнтом (відповідачем) та адвокатом у фіксованому розмірі, який (розмір) не змінився і на дату розгляду справи судом.

Позивачем не заявлялось клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, як і не подано суду жодних належних та допустимих доказів у справі в розумінні ст. 76, 77 ГПК України, які б підтверджували неспівмірність вказаних витрат.

Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України однією з основних засад господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи є витрати відповідача на професійну правничу допомогу в сумі 20 000, 00 грн., які підлягають відшкодуванню відповідачу з позивача.

Керуючись ст. 129, 233, 236-238, 240, 241, 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

2. Сягнути з позивача ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Первомайський «Райагробуд», вул. Одеська, 80, м. Первомайськ, Миколаївська область, 55214 () 20 000, 00 грн. (двадцять тисяч грн. 00 коп.) - витрат на професійну правничу допомогу.

3. Наказ видати відповідачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Повне рішення складено 25.07.2025

Суддя Е.М. Олейняш