РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.07.2025Справа № 910/5174/21 (910/17112/23)

За позовом Чернівецької міської ради (58002, м. Чернівці, Центральна площа, 1)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртехінвестгаз» (01010, м. Київ, вул. Миколи Гайцана, будинок 6)

про стягнення 985 428, 13 грн.

В межах справи № 910/5174/21

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго Торг Україна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртехінвестгаз» (ідентифікаційний код 34300297)

про банкрутство

Суддя Чеберяк П.П.

Представники сторін:

Від позивача Лелюк Х.М. - представник

Від відповідача не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду м. Києва перебуває справа № 910/5174/21 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго Торг Україна» про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртехінвестгаз» на стадії процедури розпорядження майном, введеної ухвалою Господарського суду м. Києва від 11.05.2021.

06.11.2024 Чернівецька міська рада звернулась до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртехінвестгаз» про стягнення 985 428, 13 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 14.11.2023 позовну заяву Чернівецької міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртехінвестгаз» про стягнення податкового боргу в розмірі 985 428, 13 грн. до розгляду в межах справи № 910/5174/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртехінвестгаз» та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

У зв`язку із звільненням судді Паська М.В. у відставку згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2024 справу №910/5174/21 (910/17112/23) передано на розгляд судді Чеберяку П.П.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 07.10.2024 прийнято до свого провадження справу № 910/5174/21 (910/17112/23), позовна заява розглядається за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, розгляд справи призначено на 04.12.2024.

29.11.2024 до Господарського суду м. Києва надійшов відзив відповідача на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 04.12.2024 розгляд справи відкладено на 27.01.2025.

11.12.2024 до Господарського суду м. Києва надійшла відповідь позивача на відзив відповідача.

Судове засідання 27.01.2025 не відбулося у зв`язку із відпусткою судді Чеберяка П.П.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.01.2025 розгляд справи призначено на 05.03.2025.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 05.03.2025 розгляд справи відкладено на 07.05.2025.

Судове засідання 07.05.2025 не відбулось у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги на території міста Києва.

Ухвалою Господарського суду м Києва від 09.05.2025 розгляд справи призначено на 14.07.2025.

У судовому засіданні 14.07.2025 представник позивача надав пояснення по суті позову та підтримав його в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №348872977 від 03.10.2023, Товариство з обмеженою відповідальністю «Укртехінвестгаз» (далі - відповідач) на підставі договору купівлі-продажу №701 від 29.04.2016 є власником автомобільного газонаповнювального компресорного пункту (станція) (далі - нерухоме майно), яке розташоване за адресою: Чернівецька обл., м. Чернівці, вул. Південно-Кільцева, буд. 37.

Зазначене нерухоме майно розміщене на земельній ділянці за адресою: Чернівецька обл., м. Чернівці, вул. Південно-Кільцева, буд. 37, загальною площею 0,3664 га з кадастровим номером :38:001:0009.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-020 від 03.06.2020 державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :38:001:0009 площею 0,3664 га за адресою: Чернівецька обл., м. Чернівці, вул. Південно-Кільцева, буд. 37, цільове призначення: 03.07, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, проведена Управлінням Держкомзему у м. Чернівці 21.03.2005 на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Вказана земельна ділянка перебуває у комунальній власності.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №305216590 від 18.07.2022 земельна ділянка з кадастровим номером :38:001:0009 площею 0,3664 га за адресою: Чернівецька обл., м. Чернівці, вул. Південно-Кільцева, буд. 37 (далі - земельна ділянка) належить Чернівецькій міській раді (далі - позивач).

Рішенням Чернівецької міської ради № 1155 від 24.02.2018 «Про розгляд звернень юридичних осіб щодо надання земельних ділянок в оренду, поновлення договорів оренди землі, затвердження проектів їх відведення, визнання такими, що втратили чинність окремих пунктів рішень з цих питань» вирішено надати Товариству з обмеженою відповідальністю «Укртехінвестгаз» земельну ділянку за адресою вул. Південно-Кільцева, буд. 37, площею 0,3664 га (кадастровий номер :38:001:0009) в оренду терміном на п`ять років для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (підстава заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртехінвестгаз», зареєстрована 22.12.2017 за № 04/01-08/1-4975/0, договір купівлі-продажу від 29.04.2016 року № 701).

Також пунктом 29 вищевказаного рішення зобов`язано осіб, яким надаються в оренду земельні ділянки, укласти впродовж 90 календарних днів з дня прийняття цього рішення з Чернівецькою міською радою договори оренди землі та сплатити кошти за фактичне користування земельними ділянками в еквіваленті орендної плати, відповідно до умов договору та Положення про оренду та порядок розрахунків орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях, яке затверджене рішенням Чернівецької міської ради V скликання від 23.10.2008 №715 (із змінами внесеними рішеннями міської ради VІ скликання від 28.07.2011 №221 та від 29.03.2012 №467.)

В свою чергу, відповідач, у зв`язку із наявністю нерухомого майна, що розташоване на земельній ділянці користується нею без оформлення договору оренди та відповідно не сплачує орендні платежі.

Так, рішенням Господарського суду Чернівецької області від 03.06.2021 у справі №926/1275/21, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 18.01.2022 та постановою Верховного Суду від 23.06.2022, задоволено позов Чернівецької міської ради, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальність «Укртехінвестгаз» на користь Чернівецької міської ради 1 165 488,67 грн. безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати за землю за період з 16.03.2018 по 15.03.2021.

Зазначеним рішенням також встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Укртехінвестгаз», як фактичний користувач земельної

ділянки з кадастровим номером :38:001:0009 використовував її без належних на те правових підстав, зокрема, без укладеного договору оренди та за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею.

Департамент урбаністики та архітектури міської ради листом №24/01-08/3-04/4/1399 від 24.08.2023 звертався до відповідача з вимогою сплатити суму коштів за фактичне користування земельною ділянкою. Зазначений лист був вручений відповідачу 31.08.2023, однак останній відповіді не надав, заборгованість не погасив.

Таким чином, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою комунальної власності за період з 16.03.2021 по 23.08.2023 у розмірі 985 428, 13 грн.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Так, згідно з ч. 1 ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави майно відшкодовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

За змістом статті 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, адже набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.

Згідно зі положеннями статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Частинами 1 та 2 ст.93 Земельного кодексу України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам, іноземцям і особам без громадянства, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Відповідно до положень ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

За змістом ч.1 ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення.

Згідно із ч. 11 ст. 120 Земельного кодексу України якщо об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), інша будівля або споруда), об`єкт незавершеного будівництва розміщений на земельній ділянці державної або комунальної власності, що не перебуває у користуванні, набувач такого об`єкта нерухомого майна зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування із заявою про передачу йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності, у порядку, передбаченому статтями 118, 123 або 128 цього Кодексу.

Статтею 125 Земельного кодексу України закріплено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.08.2022 у справі №922/2060/20 дійшов висновку, що з дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем сформованої земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі №200/606/18 зазначила, що нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.

Власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 у справі №924/856/20.

Набувач нерухомого майна, не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, фактично збільшує свої доходи, а власник земельної ділянки (потерпілий) втратив належне йому майно (кошти від орендної плати). До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондиційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України .

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, постанові Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №912/1188/17.

Отже, для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212-1214 Цивільного кодексу України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно, насамперед, з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.08.2022 у справі №922/2060/20)

Таким чином, Чернівецька міська рада, як власник земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майно, що перебуває у власності відповідача, мала обґрунтовані сподівання на отримання орендної плати за використання земельної ділянки відповідачем в період з 16.03.2021- 23.08.2023, однак не змогла їх реалізувати внаслідок відсутності між сторонами відносин щодо її використання в порядку, встановленому законом.

Податковим кодексом України встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Згідно із пп.289.1 ст. 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.

За змістом ст.1 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок - це капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Згідно з підпунктом 14.1.125 ст.14 Податкового кодексу України нормативна грошова оцінка земельних ділянок для цілей розділу XII, глави 1 розділу XIV цього Кодексу - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений відповідно до законодавства центральним органом.

Згідно з абз. 3 ч. 1 ст.13 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема, комунальної власності.

Нормативно-грошова оцінка земельних ділянок у межах населених пунктів проводиться не рідше ніж на 5-7 років (стаття 18 Закону України «Про оцінку земель»).

Згідно з положеннями ч. 3 ст.23 Закону України «Про оцінку земель» витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №905/1680/20 результатом нормативної грошової оцінки конкретної земельної ділянки є технічна документація на неї, а надання витягу з технічної документації є послугою компетентного органу (Держгеокадастру та його територіальних органів), який веде відповідний облік згідно з Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 (далі - Порядок №1051), про що зазначено в пункті 2 розділу III Порядку № 489.

До прийняття Кабінетом Міністрів України постанови №1147 від 03.11.2021, якою затверджено Методику нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розрахунок нормативної грошової оцінки земельної ділянки здійснювався

відповідно до Методики нормативної грошової оцінки земель населених

пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.1995 №213, що затверджена Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 23.05.2017 № 262 (далі - Методика).

Згідно з пунктом 21 Методики нормативна грошова оцінка земель населених пунктів визначається за спеціальною формулою з урахуванням, коефіцієнта, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (під житлову та громадську забудову, для промисловості, транспорту тощо).

Велика Палата Верховного Суду висловила свою правову позицію, яка викладена у постанові від 09.11.2021 у справі Nє905/1680/20, згідно з якою витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.

Нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями п.288.5.1 ст. 288 Податкового кодексу України.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 13.06.2019 у справі № 910/11764/17, від 20.11.2018 у справі № 908/4582/15, від 04.11.2020 у справі №904/1283/19.

Відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 448 від 03.06.2020 нормативна оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :38:001:0009 становить 6 663 057,00 грн, а згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №НВ-023 від 21.08.2023 - 7 342 148,18 грн.

Разом з тим, у відзиві на позов відповідач заперечує щодо коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки, який зазначено у витязі з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 448 від 03.06.2020 та на підставі власного розрахунку зазначає, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки має становити: 3 080 366,20 грн. для 2021 року, 3 220 382,84 грн. для 2022 року, 2 943 149,89 грн для 2023 року.

В свою чергу, Великою Палатою Верховного Суду постановою від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20 зазначено про те, що земельним законодавством та Податковим кодексом України не обмежується можливість подання доказів щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної (комунальної) власності для цілей сплати орендної плати виключно витягом з Державного земельного кадастру, належними доказами на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки можуть бути: технічна документація на спірну земельну ділянку, виготовлена компетентним органом для оформлення договору оренди, довідка з Державного земельного кадастру, витяг з Державного земельного кадастру, а також висновок судової експертизи про встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, наданий відповідно до статей 98 - 103 Господарського процесуального кодексу України, які містять інформацію щодо предмета спору в цій справі.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, для підтвердження нормативної грошової оцінки у розмірі, що зазначений відповідачем, останнім не надано доказів, які б підтверджували нормативну грошову оцінку у розмірі 3 080 366,20 грн. для 2021 року, 3 220 382,84 грн. для 2022 року, 2 943 149,89 грн для 2023 року.

Таким чином, суд відхиляє довід відповідача щодо невірного розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки, який долучений до справи позивачем.

Щодо двох витягів з нормативної грошової оцінки землі, зокрема, від 03.06.2020 № 448 та витягу від 21.08.2023 № НВ-023, відповідно до яких нормативна грошова оцінка становить 6 663 057,00 грн. за 2020 рік та 7 342 148,18 грн. за 2023 рік, позивач зазначає наступне.

Різна сума нормативної грошової оцінки землі обумовлена тим, що рішенням Чернівецької міської ради від 26.02.2021 №118 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Чернівців та визнання такими, що втратили чинність, окремих пунктів рішення міської ради V скликання від 12.02.2008 р. №510», затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Чернівців, розроблену Українським державним науково- дослідним інститутом проектування міст «Дніпромісто» ім. Ю.М.Білоконя». Згідно з пунктом 2 рішення, нормативна грошова оцінка земель міста Чернівці вводиться в дію з 01.01.2022.

В свою чергу, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2024 у справі №914/2848/23 виснувала, що з моменту початку застосування відповідно до п.271.2 ст.271 Податкового кодексу України нового розміру нормативної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності автоматично змінюються і права та обов`язки сторін договору оренди в частині розміру орендної плати, якщо він визначений у відсотковому співвідношенні до нормативної грошової оцінки.

Таким чином, з урахуванням того, що нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, а її зміна є безумовною підставою для перегляду розміру орендної плати незалежно від домовленості сторін, відповідач зобов`язаний сплатити безпідставно збережені кошти відповідно до нової нормативної грошової оцінки, введеної в дію рішенням органу місцевого самоврядування з 01.01.2022.

Враховуючи викладене, дослідивши зазначені вище витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, суд вважає їх належними та достовірними доказом, що підтверджують нормативну грошову оцінку земельної ділянки в розмірі 6 663 057,00 та 7 342 148,18 грн. відповідно.

Крім цього, у відзиві на позов відповідач зазначає, що відповідно до інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності державна реєстрація права власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :38:001:0009 на Чернівецьку міську раду здійснена 12.07.2022, а отже орендні платежі та розрахунки мають здійснюватися з 2022 року.

Наведене спростовується позивачем, з огляду на наступне.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 03.06.2020 № НВ-020 земельна ділянка з кадастровим номером :38:001:0009, сформована та зареєстрована в Державному земельному кадастрі 21.06.2005.

У відповідності до пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються:

а) земельні ділянки на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади, які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій;

б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах «а» і «б» пункту 4 цього розділу.

Оскільки, спірна земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту м. Чернівці, то належить до комунальної власності Чернівецької міської територіальної громади в силу її територіального розташування в межах населеного пункту в м.Чернівці.

Аналогічна правова позиція щодо застосування вказаних вище норм Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» та Земельного кодексу України наведена у висновках Верховного Суду у постановах від 05.03.2019 у справі №910/6317/18 та від 03.03.2021 у справі № 910/11242/19.

Статтею 28 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення органів державної влади або органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або користування (постійне користування, оренду, користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), сервітут) можуть прийматися за відсутності державної реєстрації права власності держави чи територіальної громади на таку земельну ділянку в Державному реєстрі прав. Під час проведення державної реєстрації права користування (постійне користування, оренда, користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), сервітут) земельними ділянками державної чи комунальної власності, право власності на які не зареєстровано в Державному реєстрі прав, державний реєстратор одночасно з проведенням такої реєстрації проводить також державну реєстрацію права власності на такі земельні ділянки без подання відповідної заяви органами, які згідно із статтею 122 Земельного кодексу України передають земельні ділянки у власність або у користування.

Згідно з ч.1-4, 9 ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Отже, земельна ділянка як об`єкт цивільних прав є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Оскільки, спірна земельна ділянка, як об`єкт цивільних правовідносин існує з 21.06.2005, отже нарахування безпідставно збережених коштів до сплати відповідачем за період з 16.03.2021 до 23.08.2023 повністю узгоджується з вимогами чинного законодавства та відповідає нормам матеріального права.

Згідно розрахунку безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати на землю, наданого позивачем і перевіреного судом, розмір безпідставно збережених коштів відповідачем за користування без належних на те підстав земельною ділянкою в період з 16.03.2021 по 23.08.2023 складає 985 428,13 грн.

Отже, з урахуванням положень статті 79-1 Земельного кодексу України та статей 20, 23 Закону України «Про оцінку земель» суд зазначає про правильність визначення позивачем суми безпідставно збережених відповідачем коштів у розмірі орендної плати, а також погоджується з методом визначення позивачем розміру позовних вимог, оскільки він ґрунтується на приписах чинного законодавства.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртехінвестгаз» (01010, м. Київ, вул. Миколи Гайцана, буд.6; ) на користь Чернівецької міської ради (58002, м. Чернівці, Центральна площа, 1; ) заборгованість в розмірі 985 428 (дев`ятсот вісімдесят п`ять тисяч чотириста двадцять вісім) грн. 13 коп., судовий збір у розмірі 14 781 (чотирнадцять тисяч сімсот вісімдесят одна) грн. 42 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. Копію рішення направити сторонам та розпоряднику майна боржника.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 24.07.2025.

Суддя П.П. Чеберяк