РІШЕННЯ

Іменем України

01 серпня 2025 року м. Чернігівсправа № 927/469/25

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Кузьменко Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу без повідомлення (виклику) сторін, без проведення судового засідання

за позовом: Чернігівської міської ради (), вул. Магістрацька, будинок 7, м. Чернігів, 14000

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬЯНС МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО СПІВРОБІТНИЦТВА" (), вул. Олега Міхнюка, будинок 1-А, офіс 2, м. Чернігів, 14013

про стягнення 42 146,40 грн

Суть спору. Позиції учасників справи, їх заяви і клопотання та процесуальні дії суду щодо розгляду справи.

До Господарського суду Чернігівської області 08.05.2025 року через канцелярію суду надійшла позовна заява Чернігівської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬЯНС МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО СПІВРОБІТНИЦТВА" про стягнення 42 146,40 грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач у період 17.05.2021 по 31.12.2024 користувався земельною ділянкою площею 0,0235 га з кадастровим номером 74100000:02:024:0093 без достатньої правової підстави та зберіг у себе грошові кошти, які мав сплатити за користування ними як орендну плату, а тому відповідно до статей 1212, 1214 ЦК України повинен відшкодувати позивачу доходи, які він одержав за рахунок Чернігівської міської ради.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 13.05.2025 позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, без проведення судового засідання, встановлено сторонам строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечень.

Ухвала суду від 13.05.2025 була доставлена позивачу та відповідачу до їх електронних кабінетів в ЄСІТС 13.05.2025 о 13:39, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

Отже, в розумінні положень ст. 242 ГПК України сторони належним чином повідомлені про розгляд справи в суді, про встановлені строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечень.

27.05.2025 відповідачем поданий відзив на позов, відповідно до якого останній проти позовних вимог заперечив, зазначивши таке:

- відсутність укладеного та зареєстрованого договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 74100000:02:024:0093 (площею 0,0235 га) між Позивачем та Відповідачем пов`язана саме з протиправною та умисною бездіяльністю Чернігівської міської ради, а тому відсутні підстави для стягнення з Відповідача нібито безпідставно збережених коштів;

- відповідачем було вжито всіх можливих та залежних від нього дій для укладення договору оренди земельної ділянки;

- на момент звернення Чернігівської міської ради із позовною заявою до Господарського суду Чернігівської області між сторонами існував спір щодо бездіяльності Чернігівської міської ради під час виконання покладених на неї повноважень щодо забезпечення права товариства на отримання в оренду строком на п`ять років спірної земельної ділянки, тому у справі №927/469/25 не підлягають застосуванню положення глави 83 ЦК України та приписи ст. 1212 ЦК України;

- нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки підлягала визначенню відповідно до нової методики, а отже не була сталою та зазнала змін, а тому Витяги з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 22 вересня 2023 року № НВ-023 та від 04 червня 2024 року № НВ-024, долучені позивачем до позовної заяви взагалі не можуть бути доказом щодо проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так і за попередній період;

- інформація щодо нормативної грошової оцінки м2, на яку посилається Позивач у тексті позовної заяви, надана відділом у м. Чернігові Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, видана листом від 12 жовтня 2020 року № 18-25-0.36-152/109-20, хоч і надана компетентним органом, однак не є ні витягом із Державного земельного кадастру, ні довідкою із Державного земельного кадастру, форма якої встановлена Порядком №1051, та не може підтверджувати відомості щодо нормативної грошової оцінки одного квадратного метра земель міста Чернігова з урахуванням категорії та цільового призначення спірної земельної ділянки. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 липня 2024 року у справі №904/2142/23, від 11 червня 2024 року у справі №904/2143/23.

- позивачем взагалі не було надано доказів встановлення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка діяла станом на 2021, 2022 та 2023 роки, тому застосування у наданих ЧМР розрахунках відповідних грошових ставок без надання належних та допустимих доказів є безпідставним;

- зі змісту листа Головного управління ДПС у Чернігівській області від 28 травня 2024 року № 2855/5/25-01-04-01-04, який долучено Чернігівською міськрадою до позовної заяви, слідує, що податковим органом не зазначено про наявність у Відповідача будь-якого податкового боргу з орендної плати за землю.

Відзив на позов прийнято судом до розгляду та долучено до матеріалів справи. Справа розглядається з урахуванням поданого відзиву на позов.

03.06.2025 позивачем подана відповідь на відзив, відповідно до якої останній заперечив проти доводів відповідача та наголосив на такому:

- Чернігівська міська рада не заперечує щодо наявності рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.09.2024 у справі №620/10971/24. Проте посилання відповідача на бездіяльність Чернігівської міської ради не спростовує ту обставину, що відповідно до ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним; об`єктом плати за землю є земельна ділянка;

- правові підстави для одержання відповідачем права користування земельною ділянкою безоплатно відсутні, також відсутні правові підстави для звільнення від сплати орендної плати за землю;

- враховуючи перехідні положення ПКУ, Закону України «Про оцінку земель», рішення Чернігівської міської ради від 26.01.2017 № 15/VII-18 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Чернігова» нормативна грошова оцінка земель не змінювалась з 2018 по 2023 роки, а в подальшому з 01.01.2024 і на даний час є чинною;

- з огляду на те, що земельним законодавством та ПК України не обмежується можливість подання доказів щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки комунальної власності для цілей сплати орендної плати виключно витягом з Державного земельного кадастру, належними доказами на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки можуть бути: технічна документація на спірну ділянку, виготовлена компетентним органом для оформлення земельного кадастру, а також висновок судової експертизи про встановлення нормативно-грошової оцінки спірної земельної ділянки, наданий відповідно до ст. 97-103 ГПК України, які містять інформацію щодо предмета спору в цій справі;

- щодо відсоткової ставки 4%, то даний розмір визначений з урахуванням цільового призначення та фактичного використання земельної ділянки попередньому відчужувачу (власнику об`єкта нерухомого майна) на підставі п. 70 з підпунктами рішення Чернігівської міської ради тридцять третьої сесії шостого скликання від 30.09.2013 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою та надання, передача земельних ділянок, юридичним та фізичним особам» та технічного паспорту на будівлю та відповідає цільовому призначенню 03.13. відповідно до рішення Чернігівської міської ради «Про внесення змін до рішення міської ради від 30.01.2015 «Про місцеві податки» зі змінами і доповненнями. Оскільки ТОВ «Альянс міжрегіонального співробітництва» внесло до Державного земельного кадастру відомості щодо коду КВЦПС саме 21.09.2023 відповідно до листа про надання інформації ГУ Держгеокадастр у Чернігівській області від 26.08.2024 № 18-25-0.221-4874/2/24, то обрахунок безпідставно збережених коштів за період з 17.05.2021 по 20.09.2023 здійснювався у розмірі 4% від НГО земельної ділянки з кадастровим номером :02:024:0093.

Відповідь на відзив прийнята судом до розгляду та долучена до матеріалів справи. Справа розглядається з урахуванням відповіді на відзив.

06.06.2025 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якого останній зазначає, окрім заперечень, викладених у відзиві на позов, також про те, що Позивачем не надано підтвердження того, що Чернігівською міськрадою визначено особу, якій делеговано визначення порядку розрахунку сум безпідставно збережених коштів, надано право затверджувати форму розрахунку, за аналогією здійсненню розрахунку щодо визначення розміру орендної плати або визначення розміру збитків; не надано належних документів, які регламентують порядок визначення розміру сум безпідставно збережених коштів; в матеріалах справи не має жодного пояснення Позивача щодо наявності підстав для застосування при здійсненні розрахунку суми безпідставно збережених коштів.

Заперечення прийнято судом до розгляду та долучені до матеріалів справи.

13.06.2025 позивачем подані додаткові письмові пояснення щодо бездіяльністі Чернігівської міської ради, щодо відсутності належних доказів нормативної грошової оцінки, щодо судових витрат з додатковими доказами.

25.06.2025 відповідачем подані заперечення на додаткові пояснення.

Так, відповідач зазначає, що клопотання про поновлення строків подання доказів у зв`язку із пропуском строків, встановлених частиною 2 статті 80 ГПК України та судом, Позивачем не подавалося, із заявою про визнання поважними причин пропуску строків для подання письмових доказів і приєднання їх до матеріалів Чернігівська міськрада до суду також не зверталася. Крім того, суд не надавав Позивачу дозволу (відповідно до правил, передбачених положеннями частини 5 статті 161 ГПК України) на подання додаткових пояснень. При цьому, до тексту додаткових пояснень у справі Позивачем долучено значну кількість нових письмових матеріалів, які в силу вищезазначених положень не можуть бути доказами по справі як і самі додаткові пояснення.

Таким чином, оскільки додаткові пояснення Позивача у справі подані у спосіб та порядку, не передбачені чинним процесуальним законодавством, вони підлягають залишенню без розгляду та не можуть бути взяті судом до уваги при ухваленні рішення по справі.

Заперечення прийняті судом до розгляду.

Щодо поданих додаткових пояснень, поданих позивачем, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

З огляду на вищевикладене, на підставі основних засад (принципів) господарського судочинства, письмові пояснення позивача приймаються судом до розгляду.

У той же час, з урахуванням положень статей 80, 118, 119 ГПК України докази, додані позивачем до письмових пояснень, не приймаються судом до розгляду і залигаються без розгляду.

Зважаючи на принципи диспозитивності, змагальності господарського судочинства та рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також достатність часу, наданого учасникам справи для розумної реалізації своїх процесуальних прав у господарському процесі, у тому числі права на судових захист, рішення приймається за наявними матеріалами справи, поданих відзиву та відповіді на відзив.

В силу вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення розумний строк в рішенні у справі Броуган та інші проти Сполученого Королівства роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

З огляду на перебування судді Кузьменко Т.О. у відпустці, приймаючи до уваги принцип незмінності складу суду, враховуючи положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України, строк розгляду справи № 927/469/25 слід вважати розумним через об`єктивно обумовлені обставини, що потребували більшого часу розгляду справи, ніж той, що встановлений ст. 248 ГПК України, задля правильного її вирішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

У матеріалах справи наявний договір оренди земельної ділянки № 4119 від 22.10.2013, укладений між Чернігівською міською радою та Фізичною особою підприємцем Черніним Яковом Олександровичем, предметом якого була оренда земельних ділянок, у тому числі земельної ділянки з кадастровим номером :02:024:0093, площею 0,0235 га, розташованою за адресою: м. Чернігів, вул. Боженка (нині Мартина Небаби), 106.

Відповідно до п. 6 Договору останній укладено до 30.09.2019. Докази поновлення або продовження договору у матеріалах справи відсутні.

Згідно з витягом із Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-023 від 24.09.2024 державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :02:024:0093, яка розташована за адресою: м. Чернігів, вул. Боженка (нині Мартина Небаби), 106, була здійснена 18.08.2013, вид цільового призначення земельної ділянки 11.02. Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості.

Відповідно до договору купівлі-продажу 3/10 частки об`єктів нерухомості від 12.05.2021 № 2850, укладеного між Черніним Євгеном Яковичем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Альянс міжрегіонального співробітництва» останній прибав 3/10 частки об`єктів нерухомості, що розташовані за адресою: Чернігівська обл., м. Чернігів, вул. Мартина Небаби, 106.

Відповідно до довідки №94/21 від 22.04.2021, виданій суб`єктом господарювання ФОП Солдатовою В.С. 3/10 частки об`єктів нерухомості складаються з: насона літ. (1-1,Т1-1) загальною площею 51,9 кв.м, майстерня літ. (-1,Т1-1) загальною площею 16,8 кв.м, мотопомпа літ (3-1, Т1-1) загальною площею 42,2 кв.м, гаражі літ. (4-1,4-2, Т-1) загальною площею 53,2 кв.м, гараж літ. (8-1, Т2-1) загальною площею 42,6 кв.м, гараж літ. (10-1,Т3-1) загальною площею 48,8 кв.м., вмивальня літ. (5-1, Т-1) загальною площею 14,0 кв.м, побутова кімната літ. (5-2, Т-1) загальною площею 7,5 кв.м, майстерня літ. (6-1, Т-1) загальною площею 7,5 кв.м.

Нерухоме майно, що є предметом цього договору, розташоване на, зокрема, земельній ділянці загальною площею 0,0235 га, кадастровий номер :02:024:0093.

За даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Товариством з обмеженою відповідальністю «Альянс міжрегіонального співробітництва» право власності на об`єкти нерухомості, що розташовані за адресою: Чернігівська обл., м. Чернігів, вул. Мартина Небаби, 106, зареєстровано за останнім 17.05.2021.

Об`єкти нерухомості за адресою: вул. Мартина Небаби, 106, м. Чернігів розміщено на земельній ділянці з кадастровим номером :02:024:0093, площею 0,0235 га, цільове призначення 11.02. для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості.

Матеріали справи містять докази наміру Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс міжрегіонального співробітництва» щодо укладення договору оренди спірної земельної ділянки.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.09.2024 у справі № 620/10971/24, залишеним в силі Шостим апеляційним адміністративним судом постановою від 29.01.2025, визнано бездіяльність Чернігівської міської ради щодо неприйняття рішення по суті за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс міжрегоінального співробітництва» від 15.05.2024 № 22 про надання в оренду, строком на п`ять років, земельних ділянок з кадастровими номерами :02:024:0093, :02:024:0094, :02:024:0095, що знаходяться за адресою: м. Чернігів, вулиця Мартина Небаби, 106. Зобов`язано Чернігівську міську раду на пленарному засіданні міської ради у встановленому законодавством порядку розглянути по суті заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс міжрегіонального співробітництва» від 15.05.2024 №22 про надання в оренду строком на п`ять років земельних ділянок з цільовим призначенням: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості з кадастровими номерами :02:024:0093, :02:024:0094, :02:024:0095 на яких розміщено 3/10 (три десятих) частки об`єктів нерухомості загальною площею 284,5 кв.м., яка знаходиться за адресою: місто Чернігів, вулиця Мартина Небаби, 106.

Станом на день звернення позивача до суду і ухвалення рішення судом доказів укладення договору оренди до матеріалів справи сторонами не надано.

Крім того, у матеріалах справи наявні такі документи.

Листом № 18-25-0.36-152/109-20 від 12.10.2020 Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області надало інформацію щодо нормативно-грошової оцінки 1 кв.м. земельних ділянок, зокрема і спірної, станом на 2016-2020 роки, відповідно до якого НГО 1 кв.м земельної ділянки становить: станом на 01.01.2015-01.01.2020 з урахуванням індексації 2187,92 грн.

Листом № 6-28-0.222-600/2-24 від 12.01.2024 Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру надала інформацію щодо нормативно грошової оцінки земель, в якому також зазначені індекси за 2021-2022 роки.

Відповідно до витягу № НВ-023 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок НГО земельної ділянки з кадастровим номером :02:024:0093 станом на 22.09.2023 становить 312221,00 грн.

Відповідно до витягу № НВ-024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок НГО земельної ділянки з кадастровим номером :02:024:0093 станом на 04.06.2024 становить 138597,14 грн.

Листом № 5/25-01-04-01-04 від 25.05.2024 Головне управління ДПС у Чернігівській області повідомило, що згідно з поданими ТОВ «Альянс міжрегіонального співробітництва» податкових декларацій з плати на землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2021-2024 роки вістуні задекларовані податкові зобов`язання за кадастровими номерами, зазначеними в запиті.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку за період з 17.05.2021 по 31.12.2024 (за виключенням березня-грудня 2022 року) розмір безпідставно збережених коштів становить 42146,40 грн, виходячи із розрахунку:

514161,20 грн нормативна грошова оцінка земельної ділянки за 2021 рік;

565577,32 грн нормативна грошова оцінка земельної ділянки за 2022 рік;

650413,92 грн нормативна грошова оцінка земельної ділянки з 01.01.2023 по 20.09.2023;

312221,00 грн нормативна грошова оцінка земельної ділянки щ 21.09.2023 по 31.12.2023;

138597,14 грн нормативна грошова оцінка земельної ділянки за 2024 рік;

0 грн визначене зобов`язання з орендної плати за землю у 2018-2023 роках;

0,0235 га (або 235 кв.м) площа земельної ділянки;

4% нормативної грошової оцінки землі розмір орендної плати на 2021-2023 нормативної грошової оцінки відповідно до Положення «Про плату за землю»;

3% нормативної грошової оцінки землі розмір орендної плати на 2023-2024 нормативної грошової оцінки відповідно до Положення «Про плату за землю»;

1) 17.05.2021-31.12.2021 (7 міс.15 днів) період, за які обраховані кошти за 2021 рік;

2) 01.01.2022-28.02.2022 (2 міс) період, за які обраховані кошти за 2022 рік;

3) 01.01.2023-20.09.2023 (8 міс.20 днів) період, за які обраховані кошти за 2023 рік;

4) 21.09.2023-31.12.2023 (3 міс.10 днів) період, за які обраховані кошти за 2023 рік;

5) 01.01.2024-31.12.2024 2024 рік в цілому.

Розрахунок за 2021 рік:

Збережені кошти за земельну ділянку в цілому за рік, грн: 514161,2*4%=20566,45 грн.

Збережені кошти за земельну ділянку за період з 17.05.2021 по 31.12.2021 (7 міс.15 днів): 20566,45/12(/31)*7 міс.15 днів=12826,39 грн.

Розрахунок за 2022 рік:

Збережені кошти за земельну ділянку в цілому за рік, грн:565577,32*4%=22623,09 грн.

Збережені кошти за земельну ділянку за період з 01.01.2022 по 28.02.2022 (2 міс.): 22623,09/12міс.*2 міс.=3770,52 грн.

Розрахунок за 2023 рік:

Збережені кошти за земельну ділянку в цілому за рік, грн: 650413,92*4%=26016,56 грн.

Збережені кошти за земельну ділянку за період з 01.01.2023 по 20.09.2023 (8 міс.20 днів): 26016,56/12(/30)*8 міс.20 дн.=18789,74 грн.

Збережені кошти за земельну ділянку в цілому за рік з 21.09.2023, грн.: 312221,00*3%=9366,36 грн.

9366,63 грн/12(/30)*30 міс.10 дн.=2601,83 грн.

Розрахунок за 2024 рік:

Збережені кошти за земельну ділянку в цілому за рік, грн:138597,14*3%=4157,91 грн.

Загальна сума до сплати за користування земельною ділянкою площею 0,0235 га складає 42146,40 грн.

У зв`язку з тим, що користувач земельної ділянки не відшкодував кошти у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою, позивач звернувся до суду з вимогами про відшкодування безпідставно збережених коштів в сумі 42146,40 грн за період з 17.05.2021 по 31.12.2024.

Нормативно-правове обґрунтування, оцінка доказів та висновки суду.

За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Підстава позову - це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Така позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав; під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Відповідно до статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Відповідно до статей 122, 123, 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі - продажу права оренди земельної ділянки.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України "Про оренду землі" визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, Відповідач не був орендарем спірної земельної ділянки, проте був її фактичним користувачем в силу права власності на розміщену на ділянці нерухомість.

Враховуючи приписи частини другої статті 120 Земельного кодексу України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди, зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій цей будинок, будівля, споруда розташовані.

Для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати згідно із статтями 1212-1214 Цивільного кодексу України за фактичне користування без належних на те правових підстав, земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований необхідно, насамперед, з`ясувати: а) чи наявні правові підстави для використання земельної ділянки; б) яка площа земельної ділянки та чи є вона сформованою відповідно до вимог земельного законодавства; в) у якому розмірі підлягають відшкодуванню доходи, пов`язані із безпідставним збереженням майна, розраховані відповідно до вимог земельного законодавства, а саме на підставі нормативної грошової оцінки землі?

За таких обставин відсутність документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою у ТОВ «Альянс Міжнародного Співробітництва» не може бути визнане як її самовільне використання, однак не дає права на її безоплатне використання.

Аналогічну правову позицію наведено у постановах Верховного Суду від 10.02.2020 у справі № 922/981/18 та у постанові від 02.06.2020 у справі № 922/2417/19.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України (далі - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Зі змісту глави 15, статей 120, 125 ЗК України та положень статті 1212 ЦК України випливає, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформленого права на цю ділянку (без укладеного договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 у справі 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі №922/1009/15, від 12.04.2017 у справах № 922/207/15 і № 922/5468/14, від 04.06.2019 у справі 914/1925/18.

Отже, в спірних правовідносинах виникли кондикційні зобов`язання.

Згідно зі статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - ПК України) плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідач на період спірних правовідносин не оформив право власності або права постійного землекористування земельною ділянкою, а тому не був суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (ст. 14.1.72 Податкового кодексу України).

Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (ст.14.1.125, 14.1.136, 288.5 Податкового кодексу України).

За змістом глави 15 Земельного кодексу України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди.

Частина перша статті 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт в частини першої статті 96 Земельного кодексу України).

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 Земельного кодексу України).

Отже, за змістом указаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи частини другої статті 120 Земельного кодексу України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

Матеріалами справи встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:024:0093 перебувала в оренді Фізичної особи підприємцем Черніна Якова Олександровича на підставі договору оренди земельної ділянки № 4119 від 22.10.2013

Договір припинив свою дію 30.09.2019.

За даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Товариством з обмеженою відповідальністю «Альянс міжрегіонального співробітництва» 17.05.2021 зареєстровано право власності на об`єкти нерухомості, що розташовані за адресою: Чернігівська обл., м. Чернігів, вул. Мартина Небаби, 106.

Об`єкти нерухомості за адресою: вул. Мартина Небаби, 106, м. Чернігів розміщено на земельній ділянці з кадастровим номером :02:024:0093, площею 0,0235 га, цільове призначення 11.02. для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості.

Доказів укладення договору оренди спірної земельної ділянки матеріали справи не містять.

Відповідач у період з 17.05.2021 по 31.12.2024 не здійснював повну плату за користування земельною ділянкою у встановленому законодавчими актами розмірі.

Таким чином, відповідач (набувач), не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, фактично збільшив свої доходи, а позивач (потерпілий) втратив належне йому майно (кошти від орендної плати).

Розмір доходу відповідача у період з 17.05.2021 по 31.12.2024 було розраховано позивачем як розмір плати за земельну ділянку у формі орендної плати, який нараховується та сплачується за регульованою ціною, встановленою уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування.

Листом № 18-25-0.36-152/109-20 від 12.10.2020 Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області надало інформацію щодо нормативно-грошової оцінки 1 кв.м. земельних ділянок станом на 2016-2020 роки, відповідно до якого НГО 1 кв.м земельної ділянки становить: станом на 01.01.2015-01.01.2020 з урахуванням індексації 2187,92 грн.

Листом № 6-28-0.222-600/2-24 від 12.01.2024 Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру надала інформацію нормативно грошової оцінки земель, в якому також зазначені індекси за 2021-2022 роки.

Відповідно до витягу № НВ-023 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок НГО земельної ділянки з кадастровим номером :02:024:0093 станом на 22.09.2023 становить 312221,00 грн.

Відповідно до витягу № НВ-024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок НГО земельної ділянки з кадастровим номером :02:024:0093 станом на 04.06.2024 становить 138597,14 грн.

При розрахунку суми збережених коштів у розмірі орендної плати позивачем враховані положення рішення Чернігівської міської ради від 30.06.2022 «Про місцеві податки» № 18/VIII-19, яким затверджено Положення про плату за землю, а також рішення Чернігівської міської ради № 36/VII-30 «Про внесення змін і доповнень до рішення міської ради від 30.01.2015 «Про місцеві податки» зі змінами і доповненнями.

За розрахунком позивача розмір збережених відповідачем коштів від безпідставно набутого майна склав 42146,40 грн за період з 17.05.2021 по 31.12.2024.

Дослідивши поданий розрахунок, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 289.1 статті 289 ПК України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення станом на 1 січня поточного року, за певною формулою (пункт 289.2 статті 289 ПК України).

Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України.

Статтею 12 Закону України «Про оцінку земель» у редакції, чинній на час вирішення спору судом, регламентовано, що нормативно-правові акти з проведення оцінки земель затверджуються Кабінетом Міністрів України. Для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності нормативна грошова оцінка земель проводиться обов`язково (стаття 13 цього Закону); нормативно-грошова оцінка земельних ділянок у межах населених пунктів проводиться не рідше ніж на 5 - 7 років (стаття 18 Закону України «Про оцінку земель»).

Відповідно до статті 20 Закону України «Про оцінку земель» за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт.

Частиною другою статті 20 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Згідно з положеннями частини третьої статті 23 цього Закону в редакції на час розгляду спору судом витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Результатом нормативної грошової оцінки конкретної земельної ділянки є технічна документація на неї, а надання витягу з технічної документації є послугою компетентного органу (Держгеокадастру та його територіальних органів), який веде відповідний облік згідно з Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 (далі - Порядок № 1051).

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так і за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.

Пунктом 162 Порядку № 1051 визначено відомості, які можуть надаватися державними кадастровими реєстраторами у такій формі: 1) витягу з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру; 2) довідки, що містить узагальнену інформацію про землі (території), за формою згідно з додатком 41; 3) викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану); 4) копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру. Витяги, довідки, викопіювання та копії документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру, в паперовій та електронній формі відповідно до Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» мають однакову юридичну силу.

Згідно з додатком 41 передбачена форма довідки з Державного земельного кадастру, яка ідентифікує земельну ділянку за її кадастровим номером, місцем знаходження, площею, а також поряд з іншими даними містить відомості про економічну та нормативну грошову оцінку земель.

Відповідно до пункту 179 Порядку № 1051 довідки з Державного земельного кадастру, що містять узагальнену інформацію про землі (території), надаються органам державної влади, органам місцевого самоврядування для здійснення своїх повноважень, визначених законом, особам, які в установленому законом порядку включені до Державного реєстру сертифікованих інженерів-землевпорядників, Державного реєстру сертифікованих інженерів-геодезистів та Державного реєстру оцінювачів з експертної грошової оцінки земельних ділянок.

Отже, така довідка, поряд з витягом про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, може бути належним доказом на обґрунтування її нормативної грошової оцінки.

Технічна документація на конкретну земельну ділянку, яка виготовляється на замовлення землекористувача (власника), відповідно до статті 20 Закону України «Про оцінку земель», також є джерелом інформації про нормативну грошову оцінку певної земельної ділянки.

Отже, власник (землекористувач) може використати технічну документацію на обґрунтування нормативної грошової оцінки, надавши суду її оригінал або належно засвідчену копію. Відтак технічна документація, виготовлена на конкретну земельну ділянку уповноваженим органом, може бути належним доказом на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка набула статусу об`єкта цивільних прав.

Згідно з пунктом 286.2 статті 286 та підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельної ділянки; платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку; при поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Отже, як положення ПК України, так і законодавство про оцінку земель визнають належними доказами на обґрунтування оцінки землі довідку, витяг з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, яка є об`єктом плати за землю, та технічну документацію на земельну ділянку, виготовлену компетентним органом.

Таким чином, зважаючи на положення статей 76, 77, 86 ГПК України, якщо певні обставини можуть підтверджуватися тільки конкретно визначеними законодавством доказами, то такі докази слід вважати допустимими. Якщо обставини, які входять до предмета доказування, можуть бути підтверджені або спростовані доказами безвідносно до конкретних засобів доказування, то ці докази вважаються належними.

З огляду на те, що земельним законодавством та ПК України не обмежується можливість подання доказів щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної (комунальної) власності для цілей сплати орендної плати виключно витягом з Державного земельного кадастру, належними доказами на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки можуть бути: технічна документація на спірну земельну ділянку, виготовлена компетентним органом для оформлення договору оренди, довідка з Державного земельного кадастру, витяг з Державного земельного кадастру, а також висновок судової експертизи про встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, наданий відповідно до статей 98 - 103 ГПК України, які містять інформацію щодо предмета спору в цій справі.

Відтак, при здійсненні перевірки розрахунку безпідставно збережених коштів судом не взято до уваги лист № 18-25-0.36-152/109-20 від 12.10.2020 Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області щодо нормативно-грошової оцінки 1 кв.м. земельних ділянок станом на 2016-2020 роки, оскільки останній не є належним та допустимим доказом підтвердження нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки.

При цьому, суд зауважує, що у матеріалах справи наявні рішення Чернігівської міської ради від 26.01.2017 №15/VII-18 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Чернігова», відповідно до якого затверджено технічну документації з нормативної грошової оцінки земель міста Чернігова станом на 01.01.2016, а також рішення Чернігівської міської ради від 02.05.2023 № 31/VIII -10 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Чернігова», відповідно до якого затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Чернігова за станом на 01.01.2022, але позивачем не додані ані оригіналу, ані належно засвідченої копії технічної документації станом на 01.01.2016, на 01.01.2022, що позбавляє суд можливості здійснити перевірку вихідних даних для здійснення розрахунку безпідставно збережених коштів.

Водночас, з урахуванням вищевикладених висновків щодо належності витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, витяг № НВ-023 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок НГО земельної ділянки з кадастровим номером :02:024:0093 станом на 22.09.2023 та витяг № НВ-024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок НГО земельної ділянки з кадастровим номером :02:024:0093 станом на 04.06.2024 приймаються судом як належні і допустимі докази для здійснення перевірки вихідних даних для здійснення розрахунку безпідставно збережених коштів.

Крім того, судом береться до уваги витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-023 від 24.09.2023, відповідно до якого встановлено вид цільового призначення земельної ділянки 11.02. Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель і споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, Рішення Чернігівської міської ради № 18/VIII-19 від 30.06.2022 «Про місцеві податки та збори», відповідно п.13.5. якого орендна плата для земель за кодом 11.02. Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (за виключенням земельних ділянок переданих в оренду громадянам, які не зареєстровані фізичними особами підприємцями та на яких розміщено виробництво товарів харчової промисловості та/або непродовольчих груп товарів) 3% нормативної грошової оцінки.

Отже, враховуючи вищевикладене, судом здійснено перерахунок та встановлено, що нарахуванню підлягають:

За період з 21.09.2023 по 31.12.2023 нормативна грошова оцінка земельної ділянки 312221,00 грн, за 2024 рік 138597,14 грн.

З урахуванням нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рівні 3% безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою складають 6759,74 грн за період з 21.09.2023 по 31.12.2024.

Щодо заперечень відповідача, викладених у відзиві на позов суд зазначає таке.

- зокрема щодо тверджень про те, що нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки підлягала визначенню відповідно до нової методики, а отже не була сталою та зазнала змін, а тому Витяги з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 22 вересня 2023 року № НВ-023 та від 04 червня 2024 року № НВ-024, долучені позивачем до позовної заяви взагалі не можуть бути доказом щодо проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так і за попередній період.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 23 травня 2018 у справі № 629/4628/16-ц та від 13 лютого 2019 у справі № 320/5877/17 дійшла висновку, що обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок.

Таким чином, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є належним та допустимим доказом, що підтверджує дані про нормативну грошову оцінку.

Отже, заперечення відповідача в цій частині не приймаються судом до уваги.

- щодо того, що на момент звернення Чернігівської міської ради із позовною заявою до Господарського суду Чернігівської області між сторонами існував спір щодо бездіяльності Чернігівської міської ради під час виконання покладених на неї повноважень щодо забезпечення права товариства на отримання в оренду, строком на п`ять років, спірної земельної ділянки, тому у справі №927/469/25 не підлягають застосуванню положення глави 83 ЦК України та приписи ст. 1212 ЦК України.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Тобто, відповідач, як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Тому доводи відповідача про те, що неодержання Чернігівською міською радою очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, відповідно така упущена вигода (доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене) не підлягає відшкодуванню, не спростовують підставності позовних вимог. Між сторонами склались правовідносини із збереження майна без достатньої правової підстави, у яких на боржнику лежить обов`язок із повернення такого майна потерпілому, а не обов`язок відшкодування збитків.

За змістом ч. 2 статті 1212 ЦК України положення глави 22 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відшкодування доходів від безпідставно набутого майна і витрат на його утримання регулюється положеннями статті 1214 ЦК України, і не стосується повернення самого безпідставно набутого чи безпідставно збереженого майна.

В постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі N 629/4628/16-ц, (провадження N 14-77цс18), а також від 13.02.2019 справа N 320/5877/17 (провадження N 14-32цс19) викладено правовий висновок про те, що за змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (див. також висновок Великої Палати Верховного Суду у справі N 922/3412/17 Провадження N 12-182гс18).

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Тому, незалежно від наявності вини в поведінці позивача сам факт несплати відповідачем за користування земельною ділянкою у встановленому законодавчими актами розмірі свідчить про виникнення між сторонами правовідносин щодо безпідставного збереження майна.

Характерною особливістю кондиційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

При цьому, відновлення порушених прав позивача за таких обставин і в такий спосіб не створює для відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які останній мав би сплатити за звичайних умов як і фактичний добросовісний землекористувач із належно оформленими правами на земельну ділянку.

Тому доводи відповідача про неправомірну поведінку іншої сторони в оформленні орендних відносин, а відтак і впливу такої поведінки на спірні відносини відхиляються судом, оскільки підставою для застосування ст. 1212 ЦК України є безпосередньо факт безпідставного зберігання майна, тобто плати за землю, і повернення такого майна не залежить від поведінки сторін щодо оформлення відповідних правовідносин.

Всі інші заперечення відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовані вищевикладеними висновками суду.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Доказами у справі, відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Судом кожній стороні була надана розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, у т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, реалізувати право на витребування доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Згідно зі статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах Трофимчук проти України, Серявін та інші проти України обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясовано усі питання, винесені на його розгляд.

З огляду на викладене, Товариство з обмеженою відповідальністю «Альянс Міжрегіонального Співробітництва» як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберегло у себе кошти, які мало заплатити за користування нею, зобов`язане повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги позивача про стягнення 6759,74 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В решті вимог в частині стягнення 35386,66 грн позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат.

Статтею 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, судовий збір в сумі 485,65 грн покладається на відповідача.

В решті суми судового збору в розмірі 2542,35 грн останній покладається на позивача.

Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

За приписами ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

У відзиві на позов відповідачем заявлено до стягнення 15000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.

Для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура (ст. 131-2 Конституції України).

Згідно зі статтею 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до пункту 4 статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 30 вказаного вище Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У силу положень пункту 12 частини третьої статті 12 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Впровадження зазначеного принципу має на меті забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно з частинами 1-3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 8 статті 129 ГПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

14.05.2025 між Адвокатським об`єднанням «Торбєєв і Партнери» (далі Адвокатське об`єднання) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Альянс Міжрегіонального Співробітництва» (далі - Клієнт) укладено договір про надання професійної правничої допомоги № 17/05-25 (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору Адвокатське об`єднання зобов`язується надати Клієнту послуги з надання консультацій з правових питань, представництва інтересів останнього у будь-якій справі та провадженні, де порушуються/зачіпаються права та інтереси Клієнта, в судах всіх інстанцій загальної та спеціальної юрисдикції, а також в державних установах та інших установах/організаціях різних форм власності та підпорядкування, а Клієнт зобов`язується прийняти надані послуги та оплатити їх у розмірі та порядку визначених цим Договором (п. 1.1. Договору).

За надання передбачених даним договором послуг з надання правничої допомоги, Клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню гонорар у розмірі, погодженому Сторонами та зазначеному в додатках та/або додаткових угодах до цього Договору (п. 4.1. Договору).

Відповідно до п. 4.9. Договору за результатами надання послуг, обумовлених даним Договором складається акт, що підписується представниками кожної із сторін. В акті вказується обсяг наданих Адвокатським об`єднанням послуг та їх вартість. Акт складається Адвокатським об`єднанням та надсилається Клієнту поштою або підписується останнім за місцезнаходженням Адвокатського об`єднання.

Даний договір є укладеним з моменту його підписання повноваженими представниками Сторін та дії до 14.05.2026 року (п. 6.1. Договору).

14.05.2025 між Адвокатським об`єднанням та Клієнтом укладено Додаток №1 до договору про надання професійної правничої допомоги № 17/05-25 від 14.05.2025, відповідно до якого сторони обумовили:

п. 1.1. Доручення клієнта: представництво інтересів та захист прав Клієнта в Господарському суді Чернігівської області у справі № 927/469/25.

п. 1.2. Обсяг послуг: надання усних та письмових консультацій; розробка стратегії представництва та захисту інтересів Клієнта; підготовка заяв по суті справи; подача заяв по суті справи та додатків до суду; складання та подача інших процесуальних документів до суду; участь в судових засіданнях у суді першої інстанції.

п. 1.3. Сума гонорару: Сторони обумовили, що єдиною формою оплати професійної правничої допомоги за цим Договором є Гонорар (винагорода) у фіксованому розмірі, незалежно від того, чи досягнуто мети представництва, який складає 15000,00 грн.

27.05.2025 між сторонами підписано Акт надання послуг № 42, відповідно до якого Адвокатським об`єднанням надано, а Клієнтом прийнято послуги з надання правової (професійної правничої) допомоги на суму 15000 грн.

Акт підписано без зауважень та заперечень і скріплений печатками сторін.

Відповідно до платіжної інструкції № 39 від 22.05.2025 Клієнтом оплачено Адвокатському об`єднанню 15000,00 грн вартості послуг.

Отже, матеріалами справи підтверджується понесення відповідачем витратна професійну правничу допомогу в сумі 15000 грн.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З аналізу наведених норм можна зробити висновок, що питання про стягнення/визначення/розподіл судових витрат є складовою судового процесу - правом сторони на користь якої ухвалено судове рішення відшкодувати свої судові витрати.

Наведені норми процесуального закону визначають загальний порядок розподілу судових витрат між сторонами у справі та іншими учасниками справи, що ґрунтується на принципі обов`язковості відшкодування судових витрат особи, на користь якої ухвалено судове рішення, за рахунок іншої особи, яка в цьому спорі виступає її опонентом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

За змістом частини четвертої статті 126 ГПК розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК).

Позивач у письмових поясненнях заперечив проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу є не співмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг відповідачу, не зазначено час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, а тому міська рада вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у цьому випадку не може бути задоволений в тому обсязі що просить представник відповідача.

З урахуванням предмету та підстав позовних вимог, оцінюючи фактичні витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності справи, беручи до уваги, невідповідність надання адвокатських послуг критеріям щодо їх необхідності позивач просить суд відмовити в задоволенні вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 ГПК зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).

Позивачем клопотання про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу не заявлялось.

Заперечення позивача, викладені у письмових поясненнях, судом не приймаються, оскільки заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, значенням справи для відповідача і виконаною адвокатом роботою, оскільки наданий адвокатом обсяг послуг, втраченим ним часом на надання таких послуг, відповідає критерію розумності їх розміру.

Відповідно до статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі повного задоволення позову - на відповідача.

Відтак, беручи до уваги характер та обсяг наданих адвокатом позивача послуг, виходячи з принципу розумності та справедливості, з урахуванням відсутності клопотання позивача про зменшення розміру витрат, часткового задоволення позову, відшкодуванню за рахунок позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12594,20 грн.

Витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2405,80 грн покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 178, 236-239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Міжрегіонального Співробітництва» (, вул. Олега Міхнюка, будинок 1-А, офіс 2, м. Чернігів, 14013) на користь Чернігівської міської ради (вул. Магістрацька,7, м. Чернігів, 14000, (код платежу 24062200, рах.UA0025739, отримувач - ГУК у Чернігів.обл./тг м. Чернігів, код 37972475, банк Казначейство України (ел.адм.подат)), безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 6759,74 грн.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Міжрегіонального Співробітництва» (, вул. Олега Міхнюка, будинок 1-А, офіс 2, м. Чернігів, 14013) на користь Чернігівської міської ради (вул. Магістрацька,7, м. Чернігів, 14000, , рах. UA0023318, Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, ) судовий збір в сумі 485,65 грн.

4. Стягнути з Чернігівської міської ради (вул. Магістрацька, 7, м. Чернігів, 14000, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Міжрегіонального Співробітництва» (, вул. Олега Міхнюка, будинок 1-А, офіс 2, м. Чернігів, 14013) 12594,20 грн витрат на професійну правничу допомогу.

5. Видати накази після набрання рішенням суду законної сили.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду згідно зі статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України подається безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя Т.О.Кузьменко