СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року м. Харків Справа №922/1561/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В.,

за участю секретаря судового засідання Ярош В.В.,

позивача (в режимі відеоконференції) Степанюк О.А. (адвокат), ордер серія АХ№1256121 від 25.04.2025 року, свідоцтво №4007 від 07.09.2011 року;

відповідача не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Молочна слобода (вх.№1467Х/1) та апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства Моноліт (вх.№1508Х/1) на ухвалу (додаткову) Господарського суду Харківської області від 17.06.2025 року у справі №922/1561/25,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Молочна слобода, м.Київ,

до Селянського (фермерського) господарства Моноліт, Харківська обл., Ізюмський р-н, с.Підлиман,

про стягнення 1616833,03 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.06.2025 року прийнято відмову позивача від позову, провадження у справі №922/1561/25 закрито.

10.06.2025 року до Господарського суду Харківської області від представника Селянського (фермерського) господарства Моноліт адвоката Савіна О.С. надійшла заява (вх.№13736) про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, в якій заявник просив суд ухвалити додаткове рішення у справі №922/1561/25 та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Молочна Слобода на користь Селянського (фермерського) господарства Моноліт судові витрати на правову допомогу у розмірі 70000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.06.2025 року у справі №922/1561/25 (повний текст складено 23.06.2025 року, суддя Аріт К.В.) частково задоволено заяву представника Селянського (фермерського) господарства Моноліт адвоката Савіна О.С. (вх.№13736 від 10.06.2025 року) про ухвалення додаткового рішення. Постановлено у справі додаткову ухвалу про розподіл судових витрат. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Молочна Слобода () на користь Селянського (фермерського) господарства Моноліт () судові витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Частково відмовляючи у задоволенні заяви представника Селянського (фермерського) господарства Моноліт адвоката Савіна О.С., суд першої інстанції вказав, що заявлений розмір витрат є завищеним і не відповідає критеріям реальності та розумності. Сама справа була нескладною, не вимагала глибокого юридичного аналізу чи значних витрат часу. Обсяг роботи адвоката аналіз матеріалів наданих клієнтом для надання консультації та погодження правової позиції, складання відзиву та заяви про участь у судовому засіданні за допомогою відеоконференцзв`язку не є співмірним з заявленою до стягнення сумою витрат 70000,00 грн.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий дім Молочна слобода з вказаною додатковою ухвалою суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при її прийнятті норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить додаткову ухвалу Господарського суду Харківської області від 17.06.2025 по справі №922/1561/25 скасувати та прийняти нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви про стягнення адвокатських витрат у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Молочна Слобода адвокат Степанюк О.А. зазначає про таке:

- суд першої інстанції не взяв до уваги те, що адвокатом відповідача порушено процедуру подання заяви про стягнення адвокатських витрат і доказів на підтвердження цих витрат, докази надійшли до Електронного суду 10.06.2025 року о 13:23 год., тобто вже після винесення судового рішення (ухвали) по справі, яке було призначено на 10.06.2025 року на 11:00 год;

- твердження суду першої інстанції про те, що така заява нібито надійшла до суду о 10:50 год. не підтверджується інформацією, яка є у відкритому доступі позивача в системі Електронний суд;

- судом не враховані висновки Верховного суду у складі колегії Касаційного господарського суду викладені в постанові від 07.11.2024 року у справі №906/835/23 в якій визначено необхідність вчасно заявляти про намір компенсувати судові витрати, визначати їх розмір та надавати детальний опис виконаних робіт, а також підтверджувати обґрунтованість заявлених сум доказами, які відповідають критеріям розумності, реальності й співмірності;

- відповідачем у відзиві на позовну заяву не надано орієнтовного переліку судових витрат, не повідомлено суд про очікуванні витрати на правничу допомогу, що суперечить п. 8 ч. 3 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України;

- розмір витрат заявлених до відшкодування адвокатом відповідача є завищеним та неспівмірним із складністю даної справи та фактичним часом, який був витрачений адвокатом під час надання такої допомоги, оскільки адвокат відповідача не надав заперечень по суті позовних вимог, не приймав участі в судових засіданнях по суті розгляду справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.06.2025 року відкрито апеляційне провадження за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Молочна слобода на ухвалу (додаткову) Господарського суду Харківської області від 17.06.2025 року у справі №922/1561/25. Встановлено відповідачу строк протягом якого він має право подати до суду відзив на апеляційну скаргу, а також встановлено строк протягом якого учасники справи мають право подати до суду клопотання, заяви, документи та докази в обґрунтування своєї позиції по справі. Справу призначено до розгляду в судове засідання і роз`яснено шляхи реалізації права учасників справи на участь у судовому засіданні, а також шляхи реалізації права учасників справи на подання документів до суду засобами електронного зв`язку. Витребувано з Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/1561/25.

Вказана ухвала була направлена зареєстрованим учасникам справи через підсистему Електронний суд до кабінету користувача і доставлена їм 26.06.2025 року.

30.06.2025 року матеріали справи №922/1561/25 на вимогу надійшли до Східного апеляційного господарського суду.

Представник Селянського (фермерського) господарства Моноліт адвокат Савін О.С. з відповідною ухвалою суду також не погодився, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про стягнення судових витрат у повному обсязі у розмірі 70000,00 грн.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначає, що:

- суд першої інстанції не врахував складність справи, розмір позовних вимог -1612233,03 грн, з яких: 970599,48 грн - розмір основної заборгованості за поставлений товар згідно з договором № від 02.03.2022; 193617,77 грн - пеня; 359624,76 грн - інфляційні втрати; 88391,02 грн - 3% річних, а також та 4600,00 грн вартості неповернутої тари;

- судом не враховано те, що позивач відмовився від позову лише після надання відповідачем відзиву на позовну заяву та оригіналу письмового доказу, тобто відмова від позову відбулась лише після того як позивач зрозумів безперспективність своїх позовних вимог;

- судом не враховані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного суду від 05.07.2023 року у справі №911/3312/21 згідно до яких суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.07.2025 року відкрито апеляційне провадження за скаргою Селянського (фермерського) господарства Моноліт на ухвалу (додаткову) Господарського суду Харківської області від 17.06.2025 року у справі №922/1561/25. Встановлено позивачу строк протягом якого він має право подати до суду відзив на апеляційну скаргу, а також встановлено строк протягом якого учасники справи мають право подати до суду клопотання, заяви, документи та докази в обґрунтування своєї позиції по справі. Справу призначено до розгляду в судове засідання і роз`яснено шляхи реалізації права учасників справи на участь у судовому засіданні, а також шляхи реалізації права учасників справи на подання документів до суду засобами електронного зв`язку.

Вказана ухвала була направлена зареєстрованим учасникам справи через підсистему Електронний суд до кабінету користувача і доставлена їм 15.07.2025 року.

Враховуючи, що апеляційні скарги позивача та відповідача подані на одну і ту ж ухвалу, колегія суддів дійшла висновку про їх об`єднання в одне апеляційне провадження.

У судовому засіданні від 17.07.2025 за допомогою відеоконференцзв`язку був присутній представник позивача адвокат Степанюк О.А., який наполягав на задоволені вимог викладених в його апеляційній скарзі та заперечував проти задоволення вимог заявлених в апеляційній скарзі представника відповідача.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився про дату час та місце судового засідання був повідомлений належними чином. У той час, в апеляційній скарзі заявник просив суд слухати справу без виклику сторін.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційних скаргах та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників позивача та другого відповідача, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

07.05.2025 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий дім Молочна слобода звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Селянського (фермерського) господарства Моноліт про стягнення заборгованості за поставлений товар в розмірі 1612233,03 грн, з яких: 970599,48 грн - розмір основної заборгованості за поставлений товар згідно з договором № від 02.03.2022; 193617,77 грн - пеня; 359624,76грн - інфляційні втрати; 88391,02 грн - 3% річних, а також та 4600,00 грн вартості неповернутої тари.

10.06.2025 року представник відповідача надав до суду заяву про стягнення витрат на правову допомогу (вх.№13736), в якій просив стягнути з позивача судові витрати на правову допомогу в розмірі 70000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.06.2025 року закрито провадження у справі №922/1561/25 на підставі п.4 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з відмовою позивача від позову. Призначено судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 17.06.2025 року на 12:30 год.

12.06.2025 року представником позивача надано до суду заперечення на заяву відповідача про стягнення адвокатських витрат, в яких просив відмовити в задоволенні заяви відповідача в повному обсязі, посилаючись на те, що порушено процедуру подання заяви про стягнення адвокатських витрат і доказів на підтвердження цих витрат.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 3 ст.130 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Тобто процедура розгляду заяви про розподіл судових витрат у випадку закриття провадження у справі має здійснюватися з урахуванням особливостей, визначених статтею 130 Господарського процесуального кодексу України, та з урахуванням загальної чи спрощеної процедури позовного провадження, яка застосовувалася щодо розгляду позовної заяви в конкретній справі. У такому випадку процесуальним законом позивачу надається право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, яким він може скористатись або не скористатись.

Ухвала суду про компенсацію судових витрат після закриття провадження у справі чи залишення позову без розгляду є судовим рішенням про розподіл судових витрат, яке приймається за наслідком розгляду відповідного клопотання з урахуванням принципів диспозитивності та змагальності сторін. Такий правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.07.2023 року у справі №911/3312/21.

Отже, з урахуванням наведеної правової позиції Великої Палати Верховного Суду, питання щодо компенсації здійсненних витрат, пов`язаних з розглядом справи, після закриття провадження у справі вирішується судом виключно на підставі відповідної заяви позивача чи відповідача у порядку, передбаченому частинами 3, 6 статті 130 Господарського процесуального кодексу України, тобто шляхом постановлення ухвали про розподіл судових витрат, а не ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до ч. 6 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.

Так, частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами за результатами розгляду справи. Розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 70000,00 грн відповідачем надано належним чином засвідчені копії документів: ордер АХ№1196309 від 04.07.2024 року; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ХВ№002228 від 22.06.2022 року; довіреність від 20.03.2024 року; договір про надання адвокатських послуг від 04.07.2024 року; акт приймання-передачі наданих послуг від 16.05.2025 року відповідно до договору про надання адвокатських послуг від 04.07.2024 року.

04.07.2024 року між адвокатом Савіним О.С. та Селянським (фермерським) господарством Моноліт в особі голови Супруна С.Г., що діяв на підставі статуту, укладено договір про надання адвокатських послуг.

Відповідно до умов договору адвокат бере на себе зобов`язання надавати адвокатські послуги в обсязі та на умовах, передбачених цим договором за дорученням клієнта, а клієнт зобов`язаний сплатити винагороду (гонорар) та витрати, необхідні для виконання його доручень, у порядку та строки обумовлені сторонами у договорі (п.1.1. договору).

Пунктом 4.1. договору сторони визначили, що за правову допомогу, передбачену пп. 1.2. договору клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар) в розмірі визначеною актом наданих послуг до цього договору який укладається до кожної справи, що розглядаються в суді.

На виконання умов договору між Селянським (фермерським) господарством Моноліт та адвокатом було складено акт приймання-передачі наданих послуг від 16.05.2025 року відповідно до договору про надання адвокатських послуг від 04.07.2024 року.

На підставі вищевикладеного, адвокатом Савіним О.С. надано відповідачу правничу допомогу, а саме у визначеному актом обсягом та розмірі:

- аналіз матеріалів наданих клієнтом для надання консультації та погодження правової позиції - 10000,00 грн;

- підготовка та направлення до суду процесуальних документів, участь в судових засіданнях - 10000,00 грн;

- гонорар у випадку прийняття судом позитивного рішення (відмова в задоволенні позовних вимог, мирова угода, відмова від позову) - 50000,00 грн.

Згідно зі статтею 26 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність).

Закон України Про адвокатуру та адвокатську діяльність формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (п. 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц; п. 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 року у справі №910/12876/19).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Згідно з ч. 1, 2 ст.30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру або ж погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Наведений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21.

З наданого договору та акту приймання-передачі вбачається, що сторони погодили фіксований розмір гонорару 70000,00 грн разом з гонораром успіху.

Велика Палата Верховного Суду у постанові 06.11.2022 року по справі №922/1964/21 та об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 по справі №922/445/19 сформували правовий висновок щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, який судом враховується при розподілі судових витрат в межах даної справи.

Зокрема, за змістом частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20).

Східний апеляційний господарський суд дослідив обсяг виконаних робіт представником відповідача з надання правової допомоги у суді першої інстанції та вважає, що розмір витрат на правничу допомогу у сумі 70000,00 грн не є співмірним з предметом позову у даній справі та обсягом робіт виконаних адвокатом, а отже стягнення з позивача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 70000,00 грн є необґрунтованим.

Судом враховано те, що розгляд справи за цим позовом не потребував тривалої підготовки та опрацювання значної кількості нормативно-правових актів і узагальнення нової судової практики.

Представником відповідача подавався лише відзив на позовну заяву, який міститься на одному аркуші та клопотання про долучення договору на одному аркуші.

Таким чином, підготовка процесуальних документів не потребувала значного часу для кваліфікованого юриста.

Також суд враховує, що ухвала про закриття провадження у справ була постановлена за відсутності представників сторін, отже участі в судових засіданнях представник відповідача не приймав.

Враховуючи викладене, суд вважає, що розмір таких витрат, як аналіз матеріалів наданих клієнтом для надання консультації та погодження правової позиції - 10000,00 грн, а також підготовка та направлення до суду процесуальних документів, участь в судових засіданнях - 10000,00 грн є завищеним.

З огляду на зазначене, стягнення повної вартості послуг, заявлених представником позивача, на загальну суму 70000,00 грн, не узгоджується з критеріями реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру і пропорційності, так як ці витрати не мають характеру необхідних та не обґрунтовують обсягу фактичних дій представника позивача, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені з досягненням успішного результату. Тобто не є розумно обґрунтованим і, відповідно, такі витрати не можуть бути відшкодовані тільки лише через те, що вони дійсно понесені позивачем (справедлива сатисфакція).

У вирішенні спірного питання чи є розмір витрат на правничу допомогу обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у цій справі, суд враховує конкретні обставини справи, зокрема, суб`єктний склад, характер спірних правовідносин, висновки Верховного Суду щодо застосування положень частин п`ятої - сьомої, дев`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України та критерії Європейського суду з прав людини (відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір).

Отже у даному випадку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції керуючись, зокрема, такими критеріями як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також ураховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, дійшов правильного висновку не присуджувати відповідачу всі його витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, що заявлені до стягнення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, вважає їх обґрунтованим та такими, що узгоджуються з практикою Верховного суду та нормам чинного законодавства.

Відносно вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу у вигляді гонорару успіху, суди дійшли наступних висновків.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Чинне законодавство хоча і не містить визначення такого виду гонорару, як гонорар успіху, проте суд враховує те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 року в справі №904/4507/18 фактично дійшла висновку про можливість існування гонорару успіху як форми оплати винагороди адвокату, визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом такого виду винагороди як гонорар успіху у договорі про надання правової допомоги, що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини.

Відтак, враховуючи дані позиції ВП ВС, клієнт і адвокат користуючись принципом свободи договору можуть визначити додаткові витрати між собою у вигляді гонорару успіху, проте вказане вкотре не підпадає під пряме визначення адвокатських послуг, а відповідно не може переноситись на іншу сторону (не сторону такого договору).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див. mutatis рішення ЄСПЛ у справі East/West проти України від 23 січня 2014 року (East/West Limited., заява № 19336/04, § 268).

Суд наголошує, що апелянт і у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з гонораром успіху. ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§55).

За наявності угод, які передбачають гонорар успіху, ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року в справі Пакдемірлі проти Туреччини (Pakdemirli v. Turkey, заява №35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала гонорар успіху у сумі 6672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§70-72).

Правовий аналіз наведеного вище надає підстави для висновку, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату гонорару успіху, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Аналогічна правова позиція викладена постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.12.2023 у справі №904/3745/22, від 20.12.2023 року у справі №910/5483/22.

З огляду на викладене суд першої інстанції вирішив відмовити в частині сплати гонорару успіх в розмірі 50000,00 грн та стягненні цієї суми з позивача, оскільки задоволення вимоги щодо стягнення гонорару за позивний результат розгляду справи не відповідатиме принципам пропорційності до предмету спору та справедливості, у зв`язку з чим його відшкодування матиме надмірний характер.

При цьому, гонорар успіху можна визначити як форму винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва в разі позитивного вирішення справи на користь клієнта адвоката. Винесення ухвали про закриття провадження у справі є певним різновидом закінчення судового провадження, однак не може безперечно трактуватись як вирішення справи на користь клієнта адвоката.

Проаналізувавши в сукупності все вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що доведеними, документально обґрунтованими та такими, що відповідають критерію розумної необхідності є витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Таким чином колегія суддів розділяє висновок першої інстанції, що слід відмовити у стягненні з позивача 50000,00 грн гонорару успіх.

З огляду на вказані обставини, керуючись критеріями, що визначені ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, виходячи із загальних засад судочинства - справедливості, добросовісності та розумності, з метою забезпечення балансу інтересів сторін, місцевий суд правомірно вирішив стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу, в розмірі 5000,00 грн.

Стосовно доводів заявника апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Молочна Слобода адвоката Степанюк О.А. про те, що представником відповідача не подано разом із відзивом на позов попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, що може бути підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору, апеляційний суд вказує про наступне.

Згідно з частинами 1-3 статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Застосування відповідних положень статті 124 Господарського процесуального кодексу України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин даної справи, а також інших чинників.

Зі змісту частини 2 статті 124 Господарського процесуального кодексу України очевидно вбачається те, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Близький за змістом висновок застосування частини 2 статті 124 Господарського процесуального кодексу України, є послідовним та сталим і міститься у низці постановах Верховного Суду, зокрема у постановах від 12.12.2019 у справі №922/1897/18, від 24.12.2019 у справі №909/359/19, від 13.02.2020 у справі №911/2686/18, від 19.02.2020 у справі №910/16223/18, від 21.05.2020 у справі №922/2167/19, від 10.12.2020 у справі №922/3812/19, №916/2087/18 від 31.03.2021, №905/716/20 від 08.04.2021.

З огляду на викладене вище слід зазначити, що відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.

Крім того, апеляційним судом перевірено, що заява про стягнення судових витрат була подана представником відповідача до суду через систему Електронний суд та зареєстрована в комп`ютерній програмі Діловодство спеціалізованого суду 10.06.2025 року в 09:45:03 год за вхідним номером 13736/25, тому твердження апелянта Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Молочна Слобода адвоката Степанюк О.А. про порушення процедури подання заяви та про те, що така заява була зареєстрована в системі Електронний суд 10.06.2025 року о 13:23 год, не відповідають дійсним обставинам та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваній ухвалі висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Молочна слобода та Селянського (фермерського) господарства Моноліт задоволенню не підлягають, а ухвала (додаткова) Господарського суду Харківської області від 17.06.2025 року у справі №922/1561/25 підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 269, п.1 ч.1 ст. 275, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Молочна слобода залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства Моноліт залишити без задоволення.

Додаткову ухвалу Господарського суду Харківської області від 17.06.2025 року у справі №922/1561/25 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 25.07.2025 року.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов