29 липня 2025 рокуСправа № 921/277/25
Господарський суд Тернопільської області
у складі судді Шумського І.П.
розглянув заяву б/н від 21.07.2025 (вх. № 5357 від 22.07.2025) Приватного підприємства "Вестхім" про ухвалення додаткового рішення у справі
позивача - Хоптій М.В.
відповідача не з`явився
Суть справи.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що між ПП "Вестхім" та ТОВ "Медичний центр "Віасан" був укладений договір № 1 від 28.01.2025, за умовами якого ПП "Вестхім" надано ТОВ "Медичний центр "Віасан" грошові кошти в сумі 1135000 грн в якості поворотної фінансової допомоги, строк повернення якої настав.
У тексті позовної заяви зазначено, що в якості додатку до позову додано договір про надання правової допомоги.
З приводу відсутності у позовних матеріалах договору про надання правової допомоги при надходженні позову до суду, відповідальними працівниками Господарського суду Тернопільської області складено акт від 05.05.2025, у відповідності до п. 6 розділу ІІ Приймання та реєстрація документів Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 06.05.2025 позовну заяву у даній справі було залишено без руху, на підставі ст. 174 ГПК України, у зв`язку з недотриманням заявником вимог ст. 164 ГПК України при її подачі до суду.
09.05.2025 через систему "Електронний суд" від Приватного підприємства "Вестхім" надійшли:
- клопотання б/н від 08.05.2025 (вх. №3403 від 09.05.2025) про долучення: доказів сплати судового збору; уточненої позовної заяви із зазначенням ціни позову; належним чином засвідчених копій всіх доданих до матеріалів справи додатків, зокрема договору про надання правової допомоги №01/05-25-1 від 01.05.2025.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 14.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №921/277/25 за правилами загального позовного провадження.
29.05.2025 через систему "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "Медичний центр "Віасан" надійшов відзив на позовну заяву б/н від 29.05.2025 (вх. №3947), у якому відповідач повністю заперечив проти позову. Щодо цього ним зазначено про повну оплату суми основного боргу, а також стверджено про безпідставність нарахування та заявлення до стягнення 3% річних та інфляційних з урахуванням змісту п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України.
При цьому ним зазначено, що позивачем не надано доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу, а їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
За наслідками проведення підготовчого засідання 05.06.2025 судом постановлено ухвалу, якою, зокрема прийнято до розгляду заяву позивача б/н від 03.06.2025 (вх. № 4055 від 04.06.2025) в частині (уточнення) зменшення позовних вимог та подальший розгляд постановлено здійснювати з їх урахуванням.
Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 14.07.2025 у справі №921/277/25 відмовлено в задоволенні позову.

Представником відповідача в судовому засіданні 14.07.2025 зазначено про відсутність в матеріалах справи доказів понесення позивачем витрат на правову допомогу.

Щодо цього представником позивача в судовому засіданні 14.07.2025, до закінчення судових дебатів, зазначено, що у випадку їх відсутності, такі докази будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Частиною 8 статті 129 ГПК України вказано, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ч. 1 ст. 221 ГПК України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

22.07.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява б/н від 21.07.2025 (вх. №5357) про ухвалення додаткового рішення, у якій той просив суд стягнути з відповідача 60000 грн витрат на правову допомогу.

В якості додатків до заяви від 21.07.2025 заявником долучено копії: акту приймання передачі наданих послуг від 03.06.2025; платіжної інструкції №132 від 10.06.2025 на суму 20000 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч. 3 ст. 244 ГПК України).

Згідно ч. 4 ст. 244 ГПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.

З врахуванням приписів ст. 244 ГПК України, ухвалою суду від 22.07.2025 вказану заяву призначено до розгляду в судовому засіданні 29.07.2025 та запропоновано надати відповідачу в строк до 28.07.2025 письмові заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення у справі № 921/277/25.

Надалі, 23.07.2025 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшла заява б/н від 23.07.2025 (вх. №5388), у якому він просив суд розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення проводити без участі його представника, а за результатами її розгляду відмовити у її задоволенні.

Представником позивача в судовому засіданні 29.07.2025 підтримано заяву про ухвалення додаткового рішення в повному обсязі.

Відповідач явку представника в судове засідання 29.07.2025 не забезпечив, про дату, час та місце його проведення повідомлений належним чином. Як вже зазначалось, відповідач просив суд розгляд заяви проводити без участі його представника.

Стаття 42 ГПК України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Згідно з ч. 4 ст. 244 ГПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

З огляду на викладене та скорочені строки розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, суд прийшов до висновку, що учасникам справи судом були створені належні умови для підготовки до розгляду заяви, надання заяв по суті її розгляду та доказів в обґрунтування своїх вимог або заперечень, тому є підстави для розгляду заяви за наявними в справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заяву про ухвалення додаткового рішення, суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ст. 131 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Стаття 16 ГПК України вказує, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст.124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.126 ГПК України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст.129 ГПК України).

Згідно із ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.124 ГПК України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Згідно частини 1-3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 1 статті 221 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Наведені процесуальні норми вказують на те, що, при поданні доказів розміру витрат на професійну правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, мають бути дотримані наступні дві умови:

- докази повинні бути подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду;

- до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила заяву про те, що такі докази будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.01.2022 у справі № 921/221/21, від 31.05.2022 у справі №917/304/21, від 24.01.2023 у cправі № 922/4022/20.

Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Докази понесення витрат на правову допомогу позивачем долучено до заяви про ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, за змістом ч. 3 ст. 237 ЦК України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 19 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Закон формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Судом встановлено, що 01.05.2025 між Приватним підприємством "Вестхім" (надалі - клієнтом) та Адвокатським бюро "Хоптій та Партнери" (надалі - виконавцем) укладено договір про надання правової допомоги №01/05-25-1 (надалі - договір), відповідно до розділу 1 якого клієнт доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надати юридичну допомогу, складати необхідні процесуальні документи, позовну заяву та здійснювати представництво в Господарському суді Тернопільської області за позовом Приватного підприємства "Вестхім" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Медичний центр "Віасан" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Медичний центр "Віасан на користь ПП «Вестхім» основного боргу в розмірі 1135000 грн, за період з 29.01.2025 до 01.05.2025, 3 % річних в розмірі 11194,52 грн., збитки із врахуванням індексу інфляції за період з 29.01.2025 до 01.05.2025 в розмірі 40176,09 грн.

Згідно з пунктом 1 розділу 2 договору клієнт уповноважує виконавця надати юридичну допомогу, складати необхідні процесуальні документи, позовну заяву та здійснювати представництво в Господарському суді Тернопільської області щодо вищевказаного спору.

У пункті 4 розділу 2 договору виконавець зобов`язався надати юридичні послуги: робити адвокатські запити; надавати юридичні консультації; готувати необхідні документи; позовні матеріали; здійснювати представництво в судах.

У пункті 1 розділу 3 договору сторонами обумовлено, що вартість послуг щодо складання процесуальних документів, підготовки позовної заяви, представництва в суді першої інстанції складає 60000 грн, а їх оплата здійснюється протягом 15 днів після підписання договору.

Відповідно до пункту 1 розділу 5 договору він набуває чинності з моменту його підписання і діє 3 роки.

03.06.2025 між сторонами у двосторонньому порядку складено та підписано акт приймання - передачі наданих послуг, відповідно до п. 1 якого виконавець надав замовнику юридичні послуги відповідно до договору про надання правової допомоги №01/05-25-1 від 01.05.2025, а замовник прийняв надані послуги, а саме:

- виконавцем вивчено матеріали справи, судову практику, та підготовлено позовну заяву про стягнення з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Медичний центр "Віасан" на користь ПП "Вестхім" основного боргу в розмірі 1135000 грн, за період з 29.01.2025 до 01.05.2025, 3% річних в розмірі 11194,52 грн, збитки із врахуванням індексу інфляції за період з 29.01.2025 до 01.05.2025 в розмірі 40176,09 грн;

- виконавцем підготовлено заяву про забезпечення позову;

- 12.05.2025 у справі № 921/277/25 винесено ухвалу, якою частково задоволено заяву Приватного підприємства "Вестхім" про забезпечення позову та накладено арешт в межах ціни позову 1186370,61 грн до вирішення справи по суті на грошові кошти, які знаходяться на рахунках в банківських установах та належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Медичний центр "Віасан";

- Товариством з обмеженою відповідальністю "Медичний центр "Віасан" згідно платіжної інструкції №4348 від 13.05.2025 проведено оплату 1135000 грн на рахунок Приватного підприємства "Вестхім";

- підготовлено заяву в порядку ст. 46 ГПК України;

- підготовлено заяву про повернення судового збору.

Відповідно до п. 2 акту приймання передачі вартість послуг за період з 01.05.2025 до 03.06.2025 становить 60000 грн.

Зміст п. 3 акту приймання передачі вказує на те, що замовник до виконавця немає жодних претензій по якості, повноті, строках та обсягу послуг в цілому.

Згідно з платіжною інструкцією №132 від 10.06.2025 позивач перерахував адвокатському бюро грошові кошти в сумі 20000 грн.

Згідно правової позиції Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.06.2021 по справі № 905/411/17 адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 року у справі № 910/4201/19.

У постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19 викладено правову позицію про те, що у разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги не потрібен.

З врахуванням наведеного, суд при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката для цілей їх розподілу повинен брати до уваги саме згадану вище умову договору та не має підстав самовільно встановлювати інший розмір та порядок обчислення витрат, ніж той, який у відповідному порядку був закріплений у договорі.

Однак, суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, про те, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19).

23.07.2025 від відповідача надійшла заява б/н від 23.07.2025 (вх. №5388) з викладеними у ній письмовими запереченнями на заяву про ухвалення додаткового рішення.

Зміст цих заперечень зводиться до того, що зважаючи на факт ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову, саме на сторону позивача покладаються судові витрати, в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу, і аж ніяк не можуть бути стягнені з відповідача по справі.

Згідно з ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (рішення у справі "East / West Alliance Limited" проти України"), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (постанова Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19).

Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п.33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

За змістом ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.126 ГПК України).

Водночас, за нормами ч.6 ст.126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень ч.ч. 5 та 6 ст.126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Отже, процесуальне законодавства надає можливість іншій стороні подати (заявити) клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги у разі незгоди із розрахунком витрат, наведеним у відповідній заяві.

З урахуванням вищезазначених вимог закону, при визначені розміру правничої допомоги суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому згідно з статтею 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статтей 75-79 ГПК України.

Інтереси позивача у справі №921/277/25 представляв адвокат Хоптій М.В., яким здійснюється адвокатська діяльність на підставі свідоцтва №228, виданого 29.11.1996 Івано-Франківською обласною КДКА, відповідно до відомостей з Єдиного реєстру адвокатів України.

Відомостей про зупинення або припинення права Хоптія М.В. на заняття адвокатською діяльністю Єдиний реєстр адвокатів України не містить.

Судом з`ясовано, що адвокат Хоптій М.В. відповідно до умов договору №01/05-25-1 від 01.05.2025, виданого Адвокатським бюро "Хоптій та партнери" ордера на надання правничої допомоги серії АТ №1100622 від 08.05.2025, від імені ПП "Вестхім" здійснював представництво інтересів відповідача у даній справі, а саме:

- підготував з метою подачі позивачем до суду: позовну заяву від 03.05.2025 з додатками; заяву про забезпечення позову від 03.05.2025 з додатками; клопотання від 08.05.2025 з додатками; заяву про усунення недоліків від 08.05.2025; заяву про забезпечення позову від 08.05.2025 з додатками; заяви від 03.06.2025 про зменшення позовних вимог та про повернення судового збору з додатками; відповідь на відзив від 28.06.2025 з додатками;

- підготував та подав до суду клопотання від 24.06.2025 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з додатками;

- приймав участь в судових засіданнях 30.06.2025, 14.07.2025.

За загальним правилом розподілу судових витрат у разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача (п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України).

Верховним Судом у постановах від 11.11.2022 у справі №909/50/22, від 21.06.2023 у справі №910/12047/21 зазначено, що випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Частина 9 статті 129 ГПК України передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Суд у даній справі зазначає, що підставою звернення ПП "Вестхім" з позовом до суду було невиконання ТОВ "Медичний центр "Віасан" умов договору № 1 від 28.01.2025, в частині повернення грошових коштів в сумі 1135000 грн, наданих в якості поворотної фінансової допомоги.

Оплату грошових коштів в сумі 1135000 грн ТОВ "Медичний центр "Віасан" здійснив після звернення позивача з позовом до суду.

Суд у даній справі зазначає, що спір у даній справі в цій частині виник з вини відповідача.

Враховуючи викладене, відповідно до ст. ст.123, 126, 129 ГПК України, виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що сторонами договору від 01.05.2025 про надання правової допомоги №01/05-25-1 погоджено гонорар адвоката у фіксованому розмірі, заперечення відповідача щодо розміру заявленої до стягнення суми витрат на правову допомогу, беручи до уваги виникнення спору з вини відповідача, наявні в матеріалах справи докази, враховуючи характер спору, принципи співрозмірності заявлених до стягнення витрат на правову допомогу ціні позову, та їх розумності, з урахуванням ч.9 ст.129 ГПК України, суд приходить до висновку, що позивачу підлягають відшкодуванню витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 20000 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 13, 20, 73, 74, 76, 77, 86, 91, 123, 126, 129, 233, 236-240, 244 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Заяву б/н від 21.07.2025 (вх. № 5357 від 22.07.2025) Приватного підприємства "Вестхім" про ухвалення додаткового рішення задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Медичний центр "Віасан" (46008, місто Тернопіль, вулиця Медова, 12, ідентифікаційний код 40897236) на користь Приватного підприємства "Вестхім" (76018, Івано-Франківська область, Івано-Франківський район, село Микитинці, вулиця Юності, будинок 62А, ідентифікаційний код 19394119) 20000 (двадцять тисяч) грн витрат на правову допомогу.

Видати наказ.

3. В задоволенні решти заяви відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку та строки встановлені ст. ст. 256,257 ГПК України.

Повне додаткове рішення складено 01.08.2025.

Суддя І.П. Шумський