СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року м. Харків Справа № 13/253

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Медуниця О.Є., суддя Мартюхіна Н.О.

секретар судового засідання Лутаєва К.В,

за участі представників сторін:

позивача Плаха О.В. (поза межами приміщення суду)

відповідача Пальчик М.О. (поза межами приміщення суду)

третьої особи не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоцентраль» (вх.№1318Л/3) на ухвалу Господарського суду Луганської області від 02.06.2025

у справі №13/253 (суддя Яресько Б.В., повний текст ухвали підписано 02.06.2025)

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Черкаське хімволокно», м. Черкаси

до Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоцентраль», м. Сєвєродонецьк Луганської області

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Закрите акціонерне товариство «Торгівельно-енергетична компанія «ІТЕРА Україна», м. Київ

про стягнення 37.519.015,68 грн

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Луганської області перебувала справа №13/253 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Черкаське хімволокно», м.Черкаси, до Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоцентраль», м.Сєвєродонецьк Луганської області, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Закрите акціонерне товариство «Торгівельно-енергетична компанія «ІТЕРА Україна», м. Київ, про стягнення 37.519.015,68 грн.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 01.10.2009 у справі №13/253 позов задоволено повністю; стягнуто з ДП «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» на користь ВАТ «Черкаське хімволокно» кошти в сумі 37.519.015,68 грн, державне мито у сумі 25.500,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118,00 грн.

На виконання рішення Господарського суду Луганської області від 01.10.2009 у справі №13/253 видано наказ Господарського суду Луганської області від 19.10.2009 №13/253.

28.05.2025 до Господарського суду Луганської області надійшла заява Акціонерного товариства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» про відстрочення виконання рішення Господарського суду Луганської області від 01.10.2009 у справі №13/253 (Документ сформований в системі «Електронний суд» 28.05.2025), за якою просить суд відстрочити виконання рішення Господарського суду Луганської області від 01.10.2009 у справі №13/253 на один рік.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 02.06.2025 у справі №13/253 відмовлено у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» про відстрочення виконання рішення Господарського суду Луганської області від 01.10.2009 у справі №13/253 на один рік.

Боржник (відповідач), АТ «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль», з вказаною ухвалою місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Луганської області від 02.06.2025 по справі №13/253 повністю та ухвалити нове рішення, яким задовільнити заяву АТ«Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» (Код , місцезнаходження: 04116, Київська область, м.Київ, вул.Шолуденка, буд.1) про відстрочення виконання рішення господарського суду Луганської області від 01.10.2009 по справі №13/253 на один рік; вирішити питання розподілу судових витрат. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, боржник (відповідач) посилається на те, що ухвала прийнята за наслідками нез`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- суд першої інстанції не з`ясував обставини, що ускладнюють виконання рішення суду скаржник стверджує, що судом не було належним чином досліджено подані ним докази про арешт коштів на поточних рахунках, відсутність активів для виконання рішення, а також про втрату майна внаслідок бойових дій на території Сєвєродонецька;

- суд не врахував наявність надзвичайних подій, які унеможливлюють виконання рішення боржник зазначає, що матеріальні активи підприємства залишились на окупованій території та були захоплені, що підтверджується кримінальними провадженнями, однак ці обставини судом не враховані належним чином;

- арешт коштів унеможливлює ведення претензійно-позовної роботи для погашення заборгованості скаржник наголошує, що через арешти коштів на рахунках він позбавлений можливості сплачувати судовий збір і проводити стягнення боргів зі своїх контрагентів, що створює замкнене коло неможливості виконання рішення;

- суд першої інстанції формально застосував ч.5 ст.331 ГПК України, не врахувавши практику Верховного Суду та ЄСПЛ про досягнення балансу інтересів сторін скаржник посилається на постанови Верховного Суду та рішення ЄСПЛ, відповідно до яких питання відстрочення виконання судового рішення має вирішуватися з урахуванням конкретних обставин справи і загрози банкрутства боржника.

Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2025 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., судді Медуниця О.Є., Мартюхіна Н.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.06.2025 апеляційну скаргу Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоцентраль» залишено без руху через відсутність доказів сплати судового збору у відповідному розмірі. Витребувано з Господарського суду Луганської області матеріали справи №13/253.

Після усунення недоліків апеляційної скарги ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП «Сєвєродонецька теплоцентраль»; встановлено строк до 21.07.2025 (включно) для учасників справи для подання відзиву на апеляційну скаргу до канцелярії суду разом з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи в порядку ч.2 ст.263 ГПК України; запропоновано учасникам справи до 21.07.2025 (включно) надати до суду заяви, клопотання та заперечення (у разі наявності), з доказами надсилання їх копії та доданих до них документів інших учасникам справи в порядку ч.4 ст.262 ГПК України; призначено справу до розгляду на 30.07.2025.

27.06.2025 на вимогу ухвали апеляційного суду з Господарського суду Луганської області надійшли матеріали справи №13/253.

08.07.2025 через систему Електронний Суд на адресу Східного апеляційного господарського суду від Відкритого акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому стягувач (позивач) просить залишити ухвалу Господарського суду Луганської області від 02.06.2025 у справі №13/253 про відмову у відстроченні виконання рішення без змін, а апеляційну скаргу АТ «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» - без задоволення. При цьому стягувач вважає доводи апеляційної скарги необгрунтованими та без підставними.

У судовому засіданні 30.07.2025 представник відповідача (боржника) Пальчик М.О. підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги і наполягав на її задоволенні. Представник позивача (стягувача) Плаха О.В. в свою чергу проти позиції апелянта заперечував з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч.1 ст.273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Заслухавши в судовому засіданні доповідь судді-доповідача, розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Судами встановлено, що рішенням Господарського суду Луганської області від 01.10.2009 у справі №13/253 задоволено позов ПрАТ «Черкаське хімволокно» та стягнуто з ДП «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» 37.519.015,68 грн, державне мито 25.500,00 грн і витрати на ІТЗ 118 грн. Наказ видано 19.10.2009.

28.05.2025 АТ «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» звернулося із заявою про відстрочення виконання зазначеного рішення на один рік.

В обґрунтування необхідності відстрочення виконання рішення суду Відповідач зокрема посилається на відсутність достатнього обсягу коштів на його поточних рахунках, відкритих в фінансових установах; втрата доступу до майна (рухомого/нерухомого) за рахунок реалізації якого можливо було виконати рішення суду; арешт коштів Відповідача, що розміщені на поточних рахунках в фінансових установах та як наслідок блокування ведення претензійно-позовної роботи з боржниками через неможливість сплачувати судовий збір за звернення до суду з позовами (заявами про видачу наказів) про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії; збитковість діяльності Відповідача з огляду на специфіку його роботи; заборгованість споживачів за поставлену теплову енергію (надану послугу з централізованого опалення та постачання гарячої води); відтермінована можливість розпорядження коштами, які обліковуються на поточному рахунку у фінансовій установі, що знаходиться в процедурі ліквідації; відтерміновані розрахунки ДП «Енергоринок» з Відповідачем за поставлену електричну енергію; заборгованість з різниці в тарифах.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення, мотивував ухвалу тим, що відповідно до ч.5 ст.331 Господарського процесуального кодексу України відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня його ухвалення, а оскільки строк з дня ухвалення рішення у справі №13/253 від 01.10.2009 давно сплив, надання відстрочки є неможливим через пряму заборону закону, незалежно від обставин, на які посилався заявник.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про наявність підстав для задоволення клопотання відповідача з огляду на таке.

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).

Зазначене конституційне положення кореспондується зі ст. 18 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система договірної держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина "процесу" в розумінні ст. 6 Конвенції (рішення від 28.07.1999 у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", рішення від 19.03.1997 в справі "Горнсбі проти Греції").

Відповідно до ч. 1 ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Частиною 3 ст. 331 ГПК України передбачено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

За приписами ч. 4 ст. 331 ГПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. 5 ст. 331 ГПК України).

Вказана норма визначає процесуальну можливість вирішення питань, пов`язаних із проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. У процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому необхідно враховувати, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст. 331 ГПК України, ця норма не вимагає, і господарський суд законодавчо обмежений конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення, який не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення.

Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.03.2018 р. у справі №910/8153/17, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо. Таким чином, законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. При цьому положення ГПК України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд повинен оцінити докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 86 такого кодексу. Відповідно до вказаної статті господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. З урахуванням наведеного, суд самостійно вирішує питання стосовно достовірності доказів, достатності їх для винесення рішення, істинності відомостей, які містяться в доказах.

Разом з тим необхідно враховувати, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 р. № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997 р., п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II ); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Враховуючи те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції ( рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто, у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

Водночас, оскільки п.1 ст.6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції", у справі "Бурдов проти Росії", у справі "Ясюнієне проти Литви").

При цьому колегія суддів зазначає, що винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки (розстрочки) виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.

За приписами ч. 5 ст. 331 ГПК України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Визначений зазначеними положеннями строк для відстрочення виконання судового рішення (один рік)є присічним, має імперативний характер та не надає суду права на його поновлення, продовження або відступлення від зазначеного обмеження незалежно від поважності обставин. Чинне процесуальне законодавство взагалі не передбачає жодного механізму продовження такого строку, а отже, сплив встановленого законом терміну унеможливлює розгляд поданої заяви про відстрочення по суті, оскільки це виходило б за межі компетенції суду та суперечило би прямій забороні закону.

Відповідно до ч.5 ст.240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, датою ухвалення рішення є саме 01.10.2009, тому період його розстрочення не може перевищувати більше одного року та тривати більше ніж до 01.10.2010. В той же час заявник звернувся із заявою про відстрочення виконання судового рішення поза межами цього строку фактично через майже 16 років з дня його ухвалення, що є грубим порушенням процесуальних меж, встановлених ч. 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що вони зводяться до повторного викладення обставин, які вже були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку. Апелянт фактично не спростував встановлений судом факт неможливості надання відстрочення у зв`язку з імперативною забороною ч.5 ст.331 ГПК України, яка встановлює присічний строк в один рік з моменту ухвалення рішення. Доводи скаржника про форс-мажорні обставини, арешт коштів та втрату майна, незалежно від їх змісту, не можуть бути прийняті судом до уваги як правова підстава для відстрочення виконання рішення у зв`язку із закінченням граничного строку, чітко встановленого законом. Інші доводи апеляційної скарги спрямовані на перегляд обставин справи та надання їм іншої правової оцінки, що виходить за межі перегляду ухвали щодо її законності та обґрунтованості.

Таким чином, доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваній ухвалі висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим, апеляційна скарга Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоцентраль» задоволенню не підлягає, а ухвала Господарського суду Луганської області від 02.06.2025 у справі №13/253 підлягає залишенню без змін.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає, що оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, то судові витрати понесені апелянтом, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоцентраль» залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Луганської області від 02.06.2025 у справі №13/253 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 286-289 ГПК України

Повна постанова складена 30.07.2025.

Головуючий суддя О.А. Істоміна

Суддя О.Є. Медуниця

Суддя Н.О. Мартюхіна