ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
22.07.2025 Справа № 905/1152/24
Господарський суд Донецької області у складі судді Хабарової М.В., розглянувши матеріали скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Корум Шахтспецбуд» на дії (бездіяльність) приватного виконавця по виконавчому провадженню №78328014 у справі №905/1152/24
За позовомПідприємства з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Корум Шахтспецбуд»
простягнення 35 288 274,09 грн
Суддя Хабарова М.В.
Секретар судового засідання Білик М.Л.
за участю представників:
від позивачаКондратєва Н.А.
від відповідачаШамкій В.М.
приватний виконавецьКоцинян М.О.
Рішенням Господарського суду Донецької області від 04.03.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Корум Шахтспецбуд» на користь Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» безпідставно набуті кошти у розмірі 33921317, 81 грн, інфляційні втрати у розмірі 954274,51 грн, 3% річних у розмірі 291945,77 грн та судовий збір у розмірі 422019,53 грн. В іншій частині позову відмовлено.

30.05.2025 на виконання вказаного рішення, з урахуванням ухвали Східного апеляційного господарського суду від 13.05.2025, Господарський суд Донецької області видав відповідний наказ.

17.06.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Корум Шахтспецбуд» через систему «Електронний суд» надійшла скарга на дії (бездіяльність) приватного виконавця по виконавчому провадженню № 78328014 (вх.01-41/6107/25 від 17.06.2025), в якій скаржник просить суд:

- визнати протиправними дії приватного виконавця Коцинян М.О. щодо відкриття 10.06.2025 року виконавчого провадження серії ВП № 78328014 на підставі наказу №905/1152/24 від 30.05.2025.

- скасувати винесені в межах виконавчого провадження постанови: - про відкриття виконавчого провадження ВП №78328014 від 10.06.2025; - про стягнення з боржника основної винагороди від 10.06.2025; - про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 10.06.2025; - про арешт коштів боржника від 10.06.2025; - про арешт коштів боржника від 10.06.2025; - про арешт майна боржника від 10.06.2025.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 19.06.2025 повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю «Корум Шахтспецбуд» без розгляду скаргу на дії приватного виконавця по виконавчому провадженню № 78328014.

20.06.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Корум Шахтспецбуд» через систему «Електронний суд» надійшла скарга на дії (бездіяльність) приватного виконавця по виконавчому провадженню №78328014 (вх.01-41/6107/25 від 17.06.2025), в якій скаржник просить суд:

- визнати протиправними дії приватного виконавця Коцинян М.О. щодо відкриття 10.06.2025 виконавчого провадження серії ВП №78328014 на підставі наказу №905/1152/24 від 30.05.2025.

- скасувати винесені в межах виконавчого провадження постанови: - про відкриття виконавчого провадження ВП № 78328014 від 10.06.2025; - про стягнення з боржника основної винагороди від 10.06.2025; - про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 10.06.2025; - про арешт коштів боржника від 10.06.2025; - про арешт коштів боржника від 10.06.2025; - про арешт майна боржника від 10.06.2025.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 01.07.2025 призначено скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Корум Шахтспецбуд» на дії (бездіяльність) приватного виконавця по виконавчому провадженню №78328014 до розгляду в судовому засіданні на 22.07.2025.

02.07.2025 через систему «Електронний суд» до суду від приватного виконавця Коциняна М.О. надійшли заперечення на скаргу на дії (бездіяльність) приватного виконавця.

03.07.2025 через систему «Електронний суд» від стягувача (позивача) надійшов відзив на скаргу на дії (бездіяльність) приватного виконавця.

18.07.2025 через систему «Електронний суд» до суду від скаржника надійшла відповідь на відзив.

В судове засідання 22.07.2025 з`явились представники позивача, відповідача та приватний виконавець.

Представник скаржника (боржника) підтримав скаргу та просив задовольнити в повному обсязі.

Позивач та приватний виконавець проти задоволення скарги на дії (бездіяльність) приватного виконавця заперечили.

Розглянувши скаргу на дії (бездіяльність) приватного виконавця суд зазначає наступне.

Як вбачається з наданих до суду матеріалів, 10.06.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Коциняном Меружаном Оганесовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №78328014 з примусового виконання наказу від 30.05.2025 виданого Господарським судом Донецької області у справі №905/1152/24.

10.06.2025 було винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, постанову про стягнення з боржника основної винагороди, постанову про арешт коштів боржника, постанову про арешт коштів боржника, постанову про арешт майна боржника, постанова про арешт коштів боржника.

Відповідач звернувся до суду із скаргою на дії( бездіяльність) приватного виконавця з вимогою про визнання постанов від 10.06.2025 про відкриття виконавчого провадження №78328014, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди, постанова про арешт коштів боржника, про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника протиправними та такими, що підлягають скасуванню, у зв`язку з порушенням приписів частини 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавчий документ прийнято до виконання не за місцем проживання, перебування боржника.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України.

Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

За приписами ст. 18, ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012.

Згідно з мотивувальною частиною рішення №16-рп/2009 від 30.06.2009 Конституційного Суду України виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Виходячи з того, що згідно зі ст.1 Конституції України Україна є правовою державою, обов`язковість виконання судових рішень є обов`язковою гарантією, дотримання якої є визначальним для утвердження авторитету України.

За приписами ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду». У рішенні від 17.05.2005 по справі «Чіжов проти України» (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до змісту рішення від 20.07.2004 Європейського суду з прав людини «Шмалько проти України» право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Окрім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 12.05.2011 у справі «Ліпісвіцька проти України» однозначно визначено про те, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні, у зв`язку з чим виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом, а його тривалість має досягати цілей, зазначених в п. 1 ст. 6 Конвенції щодо права кожної особи на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Існування заборгованості, підтверджене обов`язковим та таким, що підлягає виконанню, судовим рішенням, надає особі, на чию користь воно було винесене, «законне сподівання» на те, що заборгованість буде їй сплачено, та така заборгованість становить «майно» цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 06.10.2011 у справі «Агрокомплекс проти України»).

Системний аналіз рішень Європейського суду з прав людини у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України» достеменно засвідчує його однозначну позицію про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення та констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя.

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Закону України «Про виконавче провадження» є спеціальним по відношенню до інших законодавчих актів при вирішення питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Положеннями ст. 3 Закон України «Про виконавче провадження» визначено перелік виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню, зокрема, судовий наказ.

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог Конституції України, судове рішення у справі №905/1152/24, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання та має бути виконане.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 339-1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Враховуючи зміст наведених норм, розглядаючи скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо їх (рішень, дій, бездіяльності) правомірності/неправомірності, суд має надати оцінку законності дій останнього, тобто встановити, чи було ним дотримано приписи законодавства, які регламентують його діяльність у спірних правовідносинах, та саме в залежності від вказаних обставин, дійти висновку про задоволення або відмову у задоволенні скарги.

Суд зазначає, що вимоги до виконавчого документа та порядок виконання судових рішень передбачені Законом України «Про виконавче провадження», а також Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженій наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року.

Згідно з пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону.

Відповідно до ч.1-2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що прийняття державним чи приватним виконавцем виконавчих документів до виконання здійснюється за територіальним принципом, суть якого полягає у тому, що державний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться на території, на яку поширюються його функції, а приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність, та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України. При цьому місце виконання виконавчого документа визначається за критеріями, зазначеними у частині другій статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», до яких законодавець відносить: місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, місцезнаходження боржника - юридичної особи, місцезнаходження майна боржника.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини 1статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Приписами пункту 3 розділу ІІІ Інструкції встановлено, що у разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документ/копія документа, який підтверджує, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.

Передбачена цією нормою необхідність стягувача додати до заяви докази місцезнаходження майна боржника обумовлена необхідністю обґрунтування та доведення стягувачем виконавцю такого критерію як місцезнаходження майна боржника та лише в ракурсі того, що майно боржника знаходиться на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця. Зазначена норма передбачає надання стягувачем лише доказів місцезнаходження майна боржника на цій території, а не доказів фактичної наявності майна боржника у місцезнаходженні такого майна.

Чинне спеціальне законодавство, що визначає порядок пред`явлення виконавчих документів до виконання, порядок примусового виконання рішень, не містить прямої норми, яка б передбачала повноваження виконавця вчиняти на стадії вирішення питання про прийняття виконавчого документа до виконання та відкриття виконавчого провадження дії, направлені на перевірку майнового стану боржника (стану рахунків боржника у банках), розшук боржника та/або його майна.

З огляду на викладене до прийняття виконавчого документа до виконання та відкриття виконавчого провадження виконавець не має права вчиняти дії, направлені на перевірку майнового стану боржника (стану рахунків боржника у банках), розшук боржника та/або його майна, зокрема грошових коштів боржника. На етапі вирішення питання про відкриття виконавчого провадження або повернення виконавчого документа у виконавця відсутній будь-який механізм, передбачений чинним законодавством, спрямований на перевірку відомостей щодо стану банківських рахунків боржника.

Приписами ч. 4 ст. 4 Закону передбачено випадки, коли виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Однією з підстав для повернення виконавчого документа визначено - виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Стягувач звернувся до приватного виконавця із заявою про примусове виконання рішення суду (вих.№20/117 від 08.05.2025), яка долучена приватним виконавцем до заперечень та міститься в Автоматизованій системі виконавчих проваджень. В заяві зазначив, що право вибору місця відкриття виконавчого провадження належить стягувачу.

Стягувач володіє інформацією що Боржник на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 25.09.2020 має у власності нерухоме майно, а саме:

1. Побутовий комбінат загальною площею 73,8 кв.м, розташований за адресою: Запорізька область, Василівський район, Малобілозерська сільська рада, комплекс будівель та споруд. Реєстраційний номер нерухомого майна 09. 2.Адміністративний корпус загальною площею 223,9 кв.м, розташований за адресою: Запорізька область, Василівський район, Малобілозерська сільська рада, комплекс будівель та споруд. Реєстраційний номер нерухомого майна 09. 3. Гараж загальною площею 315,4 кв.м, розташований за адресою: Запорізька область, Василівський район, Малобілозерська сільська рада, комплекс будівель та споруд. Реєстраційний номер нерухомого майна 09.

До вказаної заяви стягувачем додано копію першої сторінки договору купівлі-продажу нерухомого майна від 25.09.2020 на підтвердження інформації, зазначеної в заяві щодо місцезнаходження майна боржника.

Виконавчим округом приватного виконавця Коциняна Меружана Оганесовича є Запорізька область.

На підставі поданої стягувачем заяви та доданих до неї документів 10.06.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Коциняном Меружаном Оганесовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №78328014 з примусового виконання наказу від 30.05.2025 виданого Господарським судом Донецької області у справі №905/1152/24.

Крім того, приватним виконавцем відразу після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження 10.06.2025 було здійснено запит та підтверджено інформацію про реєстрацію за боржником права власності на нерухоме майно, місцезнаходженням якого є територія Запорізької області (інформаційна довідка №430696422 від 10.06.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта).

Враховуючи вищевикладене, посилання скаржника на відсутність у приватного виконавця станом на час відкриття виконавчого провадження доказів наявності у боржника майна на території виконавчого округу приватного виконавця спростовується матеріалами справи та не приймається судом.

Відповідно до абз. 15 пункту 10-2 розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» забороняється у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень на території територіальних громад, що належать до територій, на яких ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупованих територій відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої Російською Федерацією території України (з дати віднесення територій до таких, на яких ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупованих територій до моменту виключення таких територій з переліку).

При цьому варто зауважити, що Законом України «Про виконавче провадження» не визначено такого терміну як «місце відкриття виконавчого провадження».

Згідно з частиною першою статті 13 Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Слід зазначити, що Закон не містить положень, які б визначали, на території якої територіальної громади приватний виконавець має вчиняти виконавчі дії.

Водночас, виходячи з положень частини першої статті 13 Закону можна дійти висновку, що місцем вчинення виконавчої дії є місце винесення приватним виконавцем постанови або складання іншого процесуального документа, яким оформлюється відповідна виконавча дія.

Згідно з чинним законодавством не заборонено відкривати виконавче провадження, якщо майно боржника знаходиться на тимчасово окупованій території, але частина виконавчого округу приватного виконавця не окупована.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним щодо майна боржника, яке знаходиться на всій підконтрольній Україні території, навіть якщо сам боржник або його частина майна знаходиться на окупованій території.

Постанова про відкриття виконавчого провадження від 10.06.2025 була винесена в м.Запоріжжя, де розташований офіс приватного виконавця.

Таким чином, виконавче провадження було відкрито за критерієм місця знаходження майна боржника, територія розташування якого відноситься до виконавчого органу приватного виконавця, з дотриманням приписів Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень. Підстав для повернення виконавчого документа суд не вбачає.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 №376 Запорізька міська територіальна громада з 01.02.2023 є територією можливих бойових дій, тому заборона на відкриття виконавчих проваджень на цей округ не поширюється.

За таких обставин, підстави для визнання неправомірними та скасування постанов приватного виконавця від 10.06.2025 по виконавчому провадженню №78328014 відсутні.

Згідно ст. 339-1 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Звертаючись до суду зі скаргою, боржник вказує про незаконність дій приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження, оскільки воно відкрито не за місцем виконання.

Разом з тим, у скарзі заявник не зазначає, які його права, як боржника, порушені в результаті відкриття виконавчого провадження №78328014.

Частиною 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено обов`язки боржника у виконавчому провадженні. Зокрема, боржник зобов`язується утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронні гаманці в емітентах електронних грошей, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Відповідно до статті 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Зважаючи на викладені обставини та системний аналіз матеріалів виконавчого провадження, заслухавши доводи представників учасників справи, суд дійшов висновку, що скаржником не доведено порушення приватним виконавцем прав боржника, постанова від 10.06.2025 про відкриття виконавчого провадження №78328014, постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, постанова про стягнення з боржника основної винагороди, постанова про арешт коштів боржника, постанова про арешт коштів боржника, постанова про арешт майна боржника, постанова про арешт коштів боржника є правомірними та такими, що відповідають вимогам законодавства, а скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Корум Шахтспецбуд» на дії (бездіяльність) приватного виконавця у вказаному виконавчому провадженні задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 234, 235, 339-339-1, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Корум Шахтспецбуд» на дії (бездіяльність) приватного виконавця Коциняна Меружана Оганесовича у виконавчому провадженні №78328014 відмовити.

Ухвала набирає чинності з моменту її оголошення суддею та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя М.В. Хабарова