ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/4381/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Письменна О. М.,

за участю представників:

позивача - Пономаренка В. М. (адвоката), Воробцова Р. С. (адвоката),

відповідача - Ковтонюк Ю. А. (адвоката),

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2025 (колегія суддів: Коробенко Г. П. - головуючий, Кравчук Г. А., Тищенко А. І.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"

про визнання недійсними пунктів договору та внесення змін до договору,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. У квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (далі - ТОВ "Євро-Реконструкція") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (далі - ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг") про визнання недійсними пунктів 5.1, 5.4 договору постачання природного газу від 01.09.2022 № 4139-ПСО(ТКЕ)-41 та про внесення змін до наведеного договору шляхом його доповнення пунктами 5.1-1 та 5.7, зміст яких наведено в позовній заяві.

1.2. Позовні вимоги ТОВ "Євро-Реконструкція" обґрунтовані тим, що порядок та строки здійснення оплати за договором постачання природного газу від 01.09.2022 № 4139-ПСО(ТКЕ)-41 є несправедливими, і такі умови були погоджені позивачем під впливом тяжкої обставини. При цьому, на думку позивача, договір постачання природного газу від 01.09.2022 № 4139-ПСО(ТКЕ)-41 у частині розрахунків та строків оплати був укладений на вкрай невигідних умовах. На переконання ТОВ "Євро-Реконструкція", умова про оплату природного газу за фактом його отримання є невигідною, оскільки така умова не передбачає, що оплата має здійснюватися тільки після отримання видатків на оплату з державного бюджету.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.08.2024 у справі № 910/4381/24 задоволено позов ТОВ "Євро-Реконструкція".

Вирішено визнати недійсними пункти 5.1 та 5.4 договору постачання природного газу від 01.09.2022 № 4139-ПСО(ТКЕ)-41, укладеного між ТОВ "Євро-Реконструкція" та ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг".

Вирішено внести зміни до договору постачання природного газу від 01.09.2022 № 4139-ПСО(ТКЕ)-41, укладеного між ТОВ "Євро-Реконструкція" та ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", шляхом доповнення договору постачання природного газу від 01.09.2022 № 4139-ПСО(ТКЕ)-41 пунктами 5.1-1 та 5.7 у такій редакції:

"5.1-1. Крім випадків, передбачених пунктом 5.7 цього договору, споживач здійснює розрахунок за придбані обсяги природного газу в наступному порядку:

- 70 відсотків вартості фактично переданого відповідно до акта/актів приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу;

- остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акта/актів приймання-передачі природний газ - до 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70 відсотків грошових коштів за відповідний розрахунковий період.

У разі відсутності акта/актів приймання-передачі, фактична вартість переданого споживачу природного газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.53 пункту 3.5 цього договору.

5.7. Розрахунки за договором у обсязі заборгованості з різниці в тарифах підтвердженої для споживача територіальними комісіями з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах, здійснюється за рахунок видатків державного бюджету за цільовим призначенням у порядку організації взаєморозрахунків, установленому законодавством. До завершення процедури врегулювання заборгованості споживача за рахунок видатків державного бюджету, розрахунки між сторонами за договором на узгоджену суму заборгованості з різниці в тарифах можуть здійснюватися виключно шляхом відступлення споживачем на користь постачальника права вимоги на відшкодування заборгованості з різниці в тарифах".

2.2. Господарський суд першої інстанції, задовольняючи позов ТОВ "Євро-Реконструкція", виходив із того, що позивач належним чином довів наявність обставин щодо укладення ним договору постачання природного газу від 01.09.2022 № 4139-ПСО(ТКЕ)-41 під впливом тяжкої обставини на вкрай невигідних для нього умовах. Оскільки місцевий господарський суд установив наявність обставин, передбачених статтею 233 Цивільного кодексу України, то дійшов висновку про визнання недійсними пунктів 5.1 та 5.4 договору постачання природного газу від 01.09.2022 № 4139-ПСО(ТКЕ)-41, укладеного між ТОВ "Євро-Реконструкція" та ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг.

Крім того, господарський суд першої інстанції установив, що до укладення договору про організацію взаєморозрахунків обов`язок позивача щодо оплати за природний газ за договором постачання природного газу від 01.09.2022 № 4139-ПСО(ТКЕ)-41 не припиняється, а джерело такої оплати у позивача відсутнє. За таких обставин господарський суд першої інстанції погодився з доводами ТОВ "Євро-Реконструкція" про те, що ефективним способом захисту прав позивача є внесення змін до договору постачання природного газу від 01.09.2022 № 4139-ПСО(ТКЕ)-41 у частині порядку оплати заборгованості за природний газ за цим договором, яка дорівнює заборгованості з різниці в тарифах, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення". Тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зміни договору постачання природного газу від 01.09.2022 № 4139-ПСО(ТКЕ)-41 шляхом доповнення його пунктами 5.1-1 та 5.7 замість пунктів, які були визнані недійсними.

2.3. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2025 скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2024 у справі № 910/4381/24 та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ТОВ "Євро-Реконструкція".

2.4. Апеляційний господарський суд, скасовуючи рішення господарського суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову ТОВ "Євро-Реконструкція", виходив із того, що у спірних правовідносинах відсутні тяжкі обставини, оскільки позивач міг придбати природний газ для проведення опалювального сезону не тільки у відповідача, а в будь-якого продавця на ринку природного газу. За висновком апеляційного господарського суду, позивач міг отримати природний газ і в постачальника "останньої надії", який відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" не міг відмовити позивачу в укладенні договору на постачання природного газу, зокрема, для забезпечення опалювального періоду 2022- 2023 років.

При цьому апеляційний господарський суд зазначив, що необхідним критерієм для визнання правочину недійсним на підставі статті 233 Цивільного кодексу України є доведення нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням правочину, який укладається виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин. Тобто внаслідок вчинення такого правочину особа отримує можливість усунути тяжку обставину, яка змусила її це зробити.

Водночас, як констатував апеляційний господарський суд, у спірних правовідносинах укладення договору постачання природного газу від 01.09.2022 № 4139-ПСО(ТКЕ)-41 відбулося внаслідок здійснення звичайної господарської діяльності позивача, а не у зв`язку з необхідністю усунення тяжких обставин. За таких обставин апеляційний господарський суд визнав помилковим висновок суду першої інстанції про те, що договір постачання природного газу від 01.09.2022 № 4139-ПСО(ТКЕ)-41 був укладений позивачем під впливом тяжких обставин, якими є неможливість в умовах мораторію на підвищення тарифів закупити природний газ для проведення опалювального сезону 2022- 2023 років у будь-якого іншого постачальника, ніж у відповідача. Крім того, апеляційний господарський суд зазначив, що для визнання недійсним правочину на підставі частини 1 статті 233 Цивільного кодексу України позивач має довести не тільки наявність тяжких обставин, а й невигідність умов, на яких укладено договір. При цьому доведенню підлягає не будь-яка форма невигідності, а саме крайня форма невигідності, тобто умови договору мають бути явно кабальними для позивача.

Проте, за висновком апеляційного господарського суду, умова про оплату за фактично поставлений природний газ не має крайньої форми невигідності для позивача. Суд зазначив, що оплата за фактично поставлений природний газ відповідає положенням Цивільного кодексу України, Закону України "Про ринок природного газу" та Правилам постачання природного газу. Тому, за висновком апеляційного господарського суду, умови договору постачання природного газу від 01.09.2022 № 4139-ПСО(ТКЕ)-41 щодо порядку та строку оплати не становлять вкрай невигідного (кабального) характеру для позивача, а є загальноприйнятими правилами про те, що поставлений товар має бути оплачений.

Крім того, апеляційний господарський суд зазначив, що позивач у поданому позові поєднав два способи захисту та просив визнати недійсними пункти договору постачання природного газу від 01.09.2022 № 4139-ПСО(ТКЕ)-41, якими встановлюється порядок і строк оплати за фактично посталений природний газ, а також замість оспорюваних пунктів наведеного договору просив доповнити його новими умовами. Однак, за висновком апеляційного господарського суду, застосування обраного позивачем способу захисту, який поєднує в собі вимоги про визнання недійсними пунктів договору та внесення за рішенням суду на їх заміну інших пунктів, створює правову невизначеність у відносинах сторін щодо строків оплати за природний газ з моменту укладення договору і до набрання законної сили судовим рішенням про внесення змін до договору.

За висновком апеляційного господарського суду, строки та порядок оплати є істотними умовами договору постачання природного газу від 01.09.2022 № 4139-ПСО(ТКЕ)-41. Тому умови договору постачання природного газу від 01.09.2022 № 4139-ПСО(ТКЕ)-41 про порядок розрахунків мають регулюватися договором протягом усього часу його дії, а їх зміна можлива лише у спосіб, що визначений договором та/або законом. Крім того, апеляційний господарський суд зазначив, що умова договору, щодо якої ставиться вимога про визнання її недійсною, не може бути істотною умовою договору, оскільки в такому випадку правочин має бути визнаний недійсним у цілому.

Апеляційний господарський суд також зазначив, що стаття 233 Цивільного кодексу України не передбачає зміни умов договору шляхом його доповнення у випадку укладення правочину під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних умовах. При цьому суд зазначив, що порядок зміни умов договору за рішенням суду врегульовано статтями 651, 652 Цивільного кодексу України. Проте, як зазначив апеляційний господарський суд, у спірних правовідносинах позивач не доводив, а суд першої інстанції не встановлював наявності підстав для зміни умов договору постачання природного газу від 01.09.2022 № 4139-ПСО(ТКЕ)-41 відповідно до статей 651, 652 Цивільного кодексу України. Тому апеляційний господарський суд не погодився з висновками місцевого господарського суду про наявність підстав для внесення змін до договору постачання природного газу від 01.09.2022 № 4139-ПСО(ТКЕ)-41 та дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ "Євро-Реконструкція".

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

3.1. Не погоджуючись із постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2025 у справі № 910/4381/24, до Верховного Суду звернулося ТОВ "Євро-Реконструкція" з касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену постанову, а рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2024 у справі № 910/4381/24 залишити в силі.

3.2. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, ТОВ "Євро-Реконструкція" зазначає, що оскаржувані судові рішення господарських судів попередніх інстанцій ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. ТОВ "Євро-Реконструкція", звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

3.3. ТОВ "Євро-Реконструкція" вважає, що апеляційний господарський суд, ухвалюючи оскаржувану постанову, неправильно застосував приписи статті 233 Цивільного кодексу України та не врахував висновки щодо застосування цієї норми права, викладені в постановах Верховного Суду від 11.11.2021 у справі № 925/1367/19, від 25.01.2022 у справі № 925/555/20, від 01.06.2022 у справі № 925/552/20, від 21.06.2022 у справі № 925/1701/20.

3.4. Крім того, на думку скаржника, в цьому випадку наявні правові підстави для відступлення від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 19.02.2025 у справі № 910/6198/24, щодо застосування приписів статей 3, 12, 13 Закону України "Про ринок природного газу", статей 233, 655 Цивільного кодексу України.

3.5. При цьому, за доводами ТОВ "Євро-Реконструкція", на цей час відсутній висновок Верховного Суду:

- щодо встановлених законодавством випадків зміни договору судом у порядку, передбаченому частиною 2 статті 651 Цивільного кодексу України;

- про застосування підпункту 1 частини 2 статті 8, частини 2 статті 21 та частини 2 статті 22 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", статті 20, частини 2 статті 25 Закону України "Про теплопостачання", частини 1 статті 1, частини 1 статті 2 Закону України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" щодо встановлення наявності / відсутності обов`язку з проведення опалювального сезону та надання комунальних послуг підприємствами приватного права, які провадять діяльність з метою отримання прибутку, за умови дії заборони на провадження діяльності за економічно обґрунтованими тарифами та відсутності гарантованого відшкодування з різниці в тарифах, та, зокрема, чи має право таке підприємство відмовитися або зупинити відповідну діяльність до припинення мораторію на підвищення тарифів або до фактичного надання гарантованої державою компенсації з різниці в тарифах для здійснення розрахунків за поставлений природний газ;

- щодо застосування пункту 3 частини 1 статті 3, пункту 1 частини 1 статті 13 Закону України "Про ринок природного газу", підпункту 25 пункту 3.2 розділу 3 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії та підпункту 28 пункту 3.2 розділу 3 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії, затверджених постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 28.03.2017 № 308 (у редакції, що була чинною на момент укладення договору постачання природного газу від 01.09.2022 № 4139-ПСО(ТКЕ)-41) у контексті можливості закупити природний газ у будь-якого постачальника природного газу, який наявний на ринку природного газу, для виробництва теплової енергії та надання комунальних послуг з постачання теплової енергії в умовах обов`язку забезпечення ліцензованої діяльності за принципом економічної доцільності та досягнення найнижчої собівартості;

- щодо визначення безумовної оплати за поставлений газ, яка встановлена пунктом 5.4 договору, як єдиної істотної умови договору постачання природного газу, якою передбачено порядок розрахунків за поставлений газ, що встановлено частиною 1 статті 12 Закону України "Про ринок природного газу", при одночасній наявності альтернативного порядку розрахунків, який встановлений пунктом 5.2 договору, у вигляді списання коштів з рахунку ТОВ "Євро-Реконструкція" на рахунок ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (тобто, чи може пункт 5.2 договору, який передбачає порядок списання коштів, бути тією самою істотною умовою про оплату за газ).

3.6. Крім того, разом із касаційною скаргою скаржник подав клопотання, в якому просить передати справу № 910/4381/24 на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Наведене клопотання ТОВ "Євро-Реконструкція" мотивоване наявністю виключної правової проблеми, яка полягає в непослідовному застосуванні Верховним Судом принципу "всі суб`єкти права власності рівні перед законом"; непослідовному застосуванні Верховним Судом положень статті 233 Цивільного кодексу України в частині визнання необхідності проведення опалювального сезону тяжкою обставиною та причинно-наслідкового зв`язку; відсутністю правових норм, які регулюють спірні відносини щодо внесення змін до договорів постачання природного газу, укладених під час дії мораторію на підвищення тарифів, за відсутності виплати гарантованої компенсації, та можливості суду вносити такі зміни на прикладі модельних правил європейського приватного права (DCFR) на підставі частини 2 статті 5 Господарського процесуального кодексу України, частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України. З урахуванням викладеного, з метою вирішення виключної правової проблеми та забезпечення розвитку права і формування єдиної правозастосовчої практики у спорах підприємств теплової генерації з постачальником газу в умовах дії мораторію на підвищення тарифів та відсутності фактичної компенсації різниці в тарифах, яка є джерелом для розрахунків за поставлений газ, скаржник просить передати справу № 910/4381/24 на розгляд Великої Палати Верховного Суду

3.7. ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" у відзиві на касаційну скаргу просить касаційну скаргу ТОВ "Євро-Реконструкція" залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін. ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" вважає правильними висновки апеляційного господарського суду про те, що у спірних правовідносинах відсутні тяжкі обставини, оскільки позивач міг придбати природний газ для проведення опалювального сезону не тільки у відповідача, а в будь-якого продавця на ринку природного газу. При цьому, як зазначає ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", позивач міг отримати природний газ і в постачальника "останньої надії", який відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" не міг відмовити позивачу в укладенні договору на постачання природного газу, зокрема, для забезпечення опалювального періоду 2022- 2023 років.

4. Обставини справи, встановлені судами

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 01.09.2022 між ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" та ТОВ "Євро-Реконструкція" укладено договір постачання природного газу № 4139-ПСО(ТКЕ)-41.

4.2. Відповідно до умов пункту 1.2 договору постачання природного газу від 01.09.2022 № 4139-ПСО(ТКЕ)-41 газ, що продається за цим договором, використовується відповідачем для власних потреб або в якості сировини, і не може бути використаний для перепродажу.

4.3. Відповідно до пункту 2.1 договору постачання природного газу від 01.09.2022 № 4139-ПСО(ТКЕ)-41 постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в період із вересня 2022 року до березня 2023 року. Період та обсяг замовленого природного газу визначений підпунктом 2.1.1 договору.

4.4. Господарські суди зазначили, що порядок та умови передачі природного газу встановлені розділом 3 договору постачання природного газу від 01.09.2022 № 4139-ПСО(ТКЕ)-41, а ціна - розділом 4 зазначеного договору.

4.5. Розділом 5 договору постачання природного газу від 01.09.2022 № 4139-ПСО(ТКЕ)-41 передбачені порядок та умови розрахунків за природний газ.

4.6. Пунктом 5.1 договору постачання природного газу від 01.09.2022 № 4139-ПСО(ТКЕ)-41 установлено, що споживач здійснює розрахунок за придбані обсяги природного газу в такому порядку:

- 70 % вартості фактично переданого відповідно до акта/актів приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено постачання газу;

- остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акта/актів приймання-передачі природний газ - до п`ятнадцятого числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому споживач повинен був сплатити 70 % грошових коштів за відповідний розрахунковий період.

У разі відсутності акта/актів приймання-передачі, фактична вартість переданого споживачу природного газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.3 пункту 3.5 цього договору.

4.7. Пунктом 5.2 договору постачання природного газу від 01.09.2022 № 4139-ПСО(ТКЕ)-41 визначено, що для цілей виконання пункту 5.1 цього договору споживач зобов`язується у строк до початку дії цього договору в частині зобов`язань постачальника щодо передачі природного газу укласти договори або додаткові угоди до договорів банківського рахунку щодо здійснення договірного списання з рахунків споживача, на який надходять кошти в рахунок оплати за теплову енергію та відповідні комунальні послуги, послуги (товари), для надання (передачі) яких використовується поставлений природний газ.

Під час підписання договору про договірне списання сторони зобов`язані використовувати накладення електронного підпису та печатки (за наявності) відповідно до вимог законодавства про електронний документообіг та електронні довірчі послуги, сервіси для обміну електронними документами, при цьому електронні копії документів та електронне листування прирівнюється до оригіналів документів (повідомлень).

Договір про договірне списання укладається між споживачем, постачальником та банком, у якому обслуговується відповідний рахунок споживача. Споживач також зобов`язується не відкривати інших рахунків у будь-яких банківських установах для отримання коштів в рахунок оплати за теплову енергію та відповідні комунальні послуги, послуги (товари), для надання (передачі) яких використовується поставлений природний газ, та не здійснювати розрахунки за теплову енергію та відповідні комунальні послуги, послуги (товари), для надання (передачі) яких використовується поставлений природний газ, із застосуванням будь-яких інших рахунків, ніж рахунок, стосовно якого укладений договір про договірне списання.

Умови договору банківського рахунку, укладеного між банком і споживачем, згідно з яким обслуговується рахунок споживача, на який надходять кошти в рахунок оплати за теплову енергію та відповідні комунальні послуги, послуги (товари), для надання (передачі) яких використовується поставлений природний газ, підлягають виконанню сторонами договору банківського рахунку в частині, в якій вони не суперечать умовам договору про договірне списання, та сторони підтверджують свої зобов`язання за ними.

Договором про договірне списання повинно бути передбачено, що в разі одночасного надходження до банку кількох документів, на підставі яких здійснюється списання грошових коштів, банк списує кошти з рахунку споживача в такій черговості:

1) у першу чергу списуються грошові кошти на підставі рішення суду для задоволення вимог про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, а також вимог про стягнення аліментів;

2) у другу чергу списуються грошові кошти на підставі рішення суду для розрахунків щодо виплати вихідної допомоги та оплати праці особам, які працюють за трудовим договором (контрактом), а також виплати за авторським договором;

3) у третю чергу списуються грошові кошти на підставі інших рішень суду:

4) у четверту чергу списуються грошові кошти за розрахунковими документами, що передбачають платежі до бюджету і розрахунки споживача з персоналом та пов`язані з ними обов`язкові відрахування, передбачені чинним законодавством України;

5) у п`яту чергу списуються грошові кошти для виконання грошових зобов`язань споживача перед банком в порядку договірного списання;

6) у шосту чергу списуються грошові кошти для виконання грошових зобов`язань споживача перед постачальником за всіма договорами постачання природного газу (в тому числі і за цим договором постачання природного газу); в разі надходження до банку більше одного повідомлення договірне списання здійснюється в порядку черговості їх надходження до банку;

7) у сьому чергу списуються грошові кошти за іншими розрахунковими документами в порядку черговості їх надходження до банку та на підставі інших умов договорів про здійснення договірного списання.

У разі порушення споживачем умов розрахунків за поставлений природний газ оплата за природний газ за цим договором здійснюється шляхом щоденного договірного списання банками залишку грошових коштів з банківських рахунків споживача, на які надходять кошти в рахунок оплати за послуги, для надання яких використано поставлений природний газ, на банківський рахунок постачальника.

Договірне списання (перерахування) з поточного рахунку споживача на поточний рахунок постачальника здійснюється з дати отримання банком повідомлення постачальника про порушення строків розрахунків за цим договором, на підставі відповідного договору про договірне списання до повного виконання зобов`язань споживача в частині розрахунків за поставлений природний газ за цим договором без застосування платіжних вимог від постачальника.

4.8. Відповідно до пункту 5.3 договору постачання природного газу від 01.09.2022 № 4139-ПСО(ТКЕ)-41 сторони погоджуються, що під час перерахування коштів у призначенні платежу посилання на номер договору є обов`язковим. Зміна споживачем призначення платежу здійснюється виключно листом, який надається постачальнику, але в будь-якому випадку не пізніше десяти календарних діб з дня надходження відповідних коштів на рахунок постачальника.

4.9. Пунктом 5.4 договору постачання природного газу від 01.09.2022 № 4139-ПСО(ТКЕ)-41 передбачено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений в розділі 14 цього договору. Споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 5.1 цього договору. Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за попередні розрахункові періоди за цим договором.

4.10. Згідно з пунктом 5.5 договору постачання природного газу від 01.09.2022 № 4139-ПСО(ТКЕ)-41 у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги постачальника у такій черговості, незалежно від призначення платежу, визначеного споживачем:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання;

2) у другу - сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пеня, штрафи;

3) у третю чергу - погашається основна сума заборгованості за використаний природний газ;

4) у четверту чергу - компенсація вартості робіт, пов`язаних з припиненням (обмеженням) газопостачання споживачу.

4.11. Звірка розрахунків та/або фактичного обсягу використання природного газу здійснюється сторонами протягом десяти днів з моменту письмової вимоги однієї зі сторін, підписаної уповноваженою особою на підставі відомостей про фактичну оплату вартості використаного природного газу споживачем та актів приймання-передачі (пункт 5.6 договору постачання природного газу від 01.09.2022 № 4139-ПСО(ТКЕ)-41).

4.12. Відповідно до пункту 11.1 договору постачання природного газу від 01.09.2022 № 4139-ПСО(ТКЕ)-41 у разі виникнення спорів (розбіжностей) сторони зобов`язуються розв`язувати їх шляхом проведення переговорів та консультацій. Будь-яка зі сторін має право ініціювати їх проведення.

4.13. У разі недосягнення сторонами згоди спори (розбіжності) розв`язуються у судовому порядку (пункт 11.2 договору постачання природного газу від 01.09.2022 № 4139-ПСО(ТКЕ)-41).

4.14. Договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 31.03.2023 включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання. Продовження або припинення договору можливе за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до договору (пункт 13.1 договору постачання природного газу від 01.09.2022 № 4139-ПСО(ТКЕ)-41).

4.15. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що сторони договору постачання природного газу від 01.09.2022 № 4139-ПСО(ТКЕ)-41 не заперечують факт виникнення заборгованості позивача перед відповідачем за придбаний відповідно до зазначеного договору природний газ, яка є непогашеною станом на момент розгляду цієї справи. Крім того, позивач не заперечує свого обов`язку оплатити поставлений відповідачем природний газ, проте вважає порядок та строки здійснення оплати несправедливими, а саме: такими, що були погоджені позивачем під впливом тяжкої обставини.

4.16. За доводами позивача, тяжкими обставинами є: 1) необхідність забезпечити проведення опалювального сезону; 2) повномасштабна війна; 3) мораторій на підвищення тарифів на опалення; 4) відсутність коштів у бюджеті на покриття заборгованості підприємств через економічну необґрунтованість тарифів. При цьому позивач стверджує про те, що закупити природний газ він міг тільки у відповідача, оскільки укладення сторонами договору є безпосереднім наслідком державного регулювання, а не результатом вільного волевиявлення сторін.

4.17. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що позивач листом від 22.03.2024 № 12/5-18/724 надіслав на адресу відповідача додаткову угоду до договору постачання природного газу від 01.09.2022 № 4139-ПСО(ТКЕ)-41 із пропозицією доповнити наведений договір пунктом наступного змісту:

"5.7 Розрахунки за договором в обсязі заборгованості з різниці в тарифах, підтвердженої для споживача територіальними комісіями з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах, здійснюється за рахунок видатків Державного бюджету за цільовим призначенням в порядку організації взаєморозрахунків, встановленому законодавством. До завершення процедури врегулювання заборгованості споживача за рахунок видатків Державного бюджету, розрахунки між сторонами за договором на узгоджену суму заборгованості з різниці в тарифах можуть здійснюватися виключно шляхом відступлення споживачем на користь постачальника права вимоги на відшкодування заборгованості з різниці в тарифах".

4.18. Господарські суди зазначили, що матеріали справи не містять доказів направлення відповідачем відповіді на лист позивача від 22.03.2024 № 12/5-18/724.

4.19. Крім того, господарські суди зазначили, що відповідач заперечував факт наявності тяжких обставин, вкрай невигідних умов, причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та умовами укладеного договору. Крім того, відповідач зазначав про порушення позивачем доктрини заборони суперечливої поведінки, про необхідність врахування принципу підприємницької діяльності позивача, а також про неефективність обраних позивачем способів захисту. При цьому відповідач стверджував, що ніякого примусу до укладення договору постачання природного газу від 01.09.2022 № 4139-ПСО(ТКЕ)-41 не було, а позивач мав можливість обрати будь-якого іншого постачальника.

4.20. Позивач, вважаючи, що порядок та строки здійснення оплати за договором постачання природного газу від 01.09.2022 № 4139-ПСО(ТКЕ)-41 є несправедливими, і такі умови були погоджені позивачем під впливом тяжкої обставини, звернувся із цим позовом до Господарського суду міста Києва.

5. Розгляд касаційної скарги та позиція Верховного Суду

5.1. Ухвалою Верховного Суду від 11.06.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Євро-Реконструкція" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2025 у справі № 910/4381/24 та вирішено здійснити розгляд справи у відкритому судовому засіданні.

5.2. Верховний Суд установив, що разом із касаційною скаргою скаржник подав клопотання від 05.06.2025, в якому просить передати справу № 910/4381/24 на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Наведене клопотання ТОВ "Євро-Реконструкція" мотивоване наявністю виключної правової проблеми, яка полягає в непослідовному застосуванні Верховним Судом принципу "всі суб`єкти права власності рівні перед законом"; непослідовному застосуванні Верховним Судом положень статті 233 Цивільного кодексу України в частині визнання необхідності проведення опалювального сезону тяжкою обставиною та причинно-наслідкового зв`язку; відсутністю правових норм, які регулюють спірні відносини щодо внесення змін до договорів постачання природного газу, укладених під час дії мораторію на підвищення тарифів, за відсутності виплати гарантованої компенсації, та можливості суду вносити такі зміни на прикладі модельних правил європейського приватного права (DCFR) на підставі частини 2 статті 5 Господарського процесуального кодексу України, частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України.

Крім того, позивач зазначає про наявність кількісного аспекту виключної правової проблеми, що охоплює собою дві категорії справ:

1) про стягнення Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та її дочірніми підприємствами, зокрема, ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" заборгованості за природний газ без урахування боргу держави з різниці в тарифах: № 925/239/24, № 910/7155/23, № 910/7546/23, № 920/481/23, № 910/10937/21, № 925/636/23, № 925/237/24, № 910/2049/24, № 920/268/24, № 922/2520/23, № 922/1662/24, № 922/353/25, № 927/1179/24, № 926/2726/24, № 905/108/25, № 920/958/23, № 910/482/25, № 921/509/24, № 916/5217/24, № 922/4549/24, № 906/1340/24, № 926/2726/24, № 922/4497/24, № 911/2028/23, № 927/256/24, № 911/1978/23 тощо;

2) про оскарження умов (порядку) оплати за природний газ: № 910/6727/24, № 910/5620/24, № 910/4381/24, № 910/6198/24, № 910/8069/24, № 910/4359/24, № 910/4578/24, № 910/11559/24, № 910/3285/24, № 910/10953/24, № 910/17359/23.

З урахуванням викладеного, з метою вирішення виключної правової проблеми та забезпечення розвитку права і формування єдиної правозастосовчої практики у спорах підприємств теплової генерації з постачальником газу в умовах дії мораторію на підвищення тарифів та відсутності фактичної компенсації різниці в тарифах, яка є джерелом для розрахунків за поставлений газ, скаржник просить передати справу № 910/4381/24 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Колегія суддів, розглянувши наведене клопотання ТОВ "Євро-Реконструкція", зазначає, що відповідно до частини 5 статті 302 Господарського процесуального кодексу України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему, і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

За змістом наведеної норми права для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідна наявність виключної правової проблеми з урахуванням кількісного та якісного показників. Тобто йдеться про правову проблему не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості справ, наявних або таких, що можуть виникнути, з урахуванням: правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності; наявних обставин, з яких убачається, що немає усталеної судової практики з відповідних питань, поставлені правові питання не визначені на нормативному рівні, немає процесуальних механізмів вирішення такого питання тощо; того, як вирішення цієї проблеми вплине на забезпечення сталого розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Колегія суддів зазначає, що наведені скаржником обставини не свідчать про існування виключної правової проблеми у спірних правовідносинах. Позиція скаржника не містить викладення правової проблеми, яка має місце саме у правозастосуванні, зокрема, обґрунтування, в чому вбачається складність застосування відповідних положень законодавства у зазначеній правовій ситуації, невизначеність правових питань на нормативному рівні, неможливість подолання проблеми існуючими процесуальними механізмами.

При цьому колегія суддів зазначає, що Верховний Суд, зокрема, в постановах від 19.02.2025 у справі № 910/6198/24, від 08.05.2025 у справі № 910/5620/24, від 27.06.2024 у справі № 910/17359/23, вже сформував правову позицію при розгляді спорів у подібних правовідносинах.

Ураховуючи наявність сталої правозастосовчої практики з наведеного скаржником питання та відсутність у клопотанні скаржника належного обґрунтування необхідності передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів зазначає, що клопотання скаржника про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду не може бути задоволено Судом.

5.3. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

5.4. Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та відзиві на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає таке.

5.5. Предметом позову в цій справі є вимоги ТОВ "Євро-Реконструкція" звернулося до ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" про визнання недійсними пунктів 5.1, 5.4 договору постачання природного газу від 01.09.2022 № 4139-ПСО(ТКЕ)-41 та про внесення змін до наведеного договору шляхом його доповнення пунктами 5.1-1 та 5.7, зміст яких наведено в позовній заяві.

5.6. Позовні вимоги ТОВ "Євро-Реконструкція" обґрунтовані тим, що порядок та строки здійснення оплати за договором постачання природного газу від 01.09.2022 № 4139-ПСО(ТКЕ)-41 є несправедливими, і такі умови були погоджені позивачем під впливом тяжкої обставини. При цьому, на думку позивача, договір постачання природного газу від 01.09.2022 № 4139-ПСО(ТКЕ)-41 у частині розрахунків та строків оплати був укладений на вкрай невигідних умовах. На переконання ТОВ "Євро-Реконструкція", умова про оплату природного газу за фактом його отримання є невигідною, оскільки така умова не передбачає, що оплата має здійснюватися тільки після отримання видатків на оплату з державного бюджету.

5.7. Господарський суд першої інстанції, розглянувши справу № 910/4381/24 по суті позовних вимог, дійшов висновку про задоволення позову ТОВ "Євро-Реконструкція".

5.8. Апеляційний господарський суд, переглянувши в апеляційному порядку рішення господарського суду першої інстанції, не погодився з висновками місцевого господарського суду, а тому скасував рішення господарського суду першої інстанції та ухвалив нове рішення, яким відмовив у задоволенні позову ТОВ "Євро-Реконструкція".

5.9. ТОВ "Євро-Реконструкція" не погоджується з висновками апеляційного господарського суду, а тому звернулося з касаційною скаргою на постанову в цій справі. ТОВ "Євро-Реконструкція", звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.10. Пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

5.11. Касаційна скарга з посиланням на положення пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України мотивована тим, що апеляційний господарський суд, ухвалюючи оскаржувану постанову, неправильно застосував приписи статті 233 Цивільного кодексу України та не врахував висновки щодо застосування цієї норми права, викладені в постановах Верховного Суду від 11.11.2021 у справі № 925/1367/19, від 25.01.2022 у справі № 925/555/20, від 01.06.2022 у справі № 925/552/20, від 21.06.2022 у справі № 925/1701/20.

5.12. За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарження судових рішень з підстав, зазначених у пункті 1 частини 2 цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

5.13. Дослідивши доводи, наведені в касаційній скарзі, Верховний Суд зазначає, що обставини, які стали підставами для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, в цьому випадку не можуть слугувати підставами для скасування оскаржуваної постанови з огляду на таке.

5.14. Колегія суддів установила, що в постановах Верховного Суду від 11.11.2021 у справі № 925/1367/19, від 25.01.2022 у справі № 925/555/20, від 01.06.2022 у справі № 925/552/20, від 21.06.2022 у справі № 925/1701/20, на які посилається скаржник, викладено висновки про те, що загроза зриву опалювального сезону є тяжкою обставиною.

5.15. Верховний Суд з урахуванням доводів скаржника зазначає, що згідно із частиною 1 статті 233 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

5.16. Для визнання правочину недійсним з наведеної підстави позивач має довести наявність у сукупності таких обставин: 1) наявність тяжкої обставини; 2) наявність нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину. Тобто позивач має довести, що оспорюваний ним договір був вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин та/або їх негативних наслідків, і внаслідок вчинення такого правочину він отримав можливість усунути тяжку обставину, з огляду на яку був укладений договір.

Позивач також має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не був би вчинений взагалі або був би вчинений на інших умовах; 3) наявність невигідних для себе умов правочину; 4) факт вчинення правочину добровільно, без насильства, обману чи помилки; 5) той факт, що він, вчиняючи договір на невигідних умовах, усвідомлював свої дії, але вимушений був це зробити через тяжкі для нього обставини. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 08.07.2025 у справі № 910/6727/24, від 08.05.2025 у справі № 910/5620/24, від 10.07.2025 у справі № 910/11559/24, від 19.02.2025 у справі № 910/6198/24.

5.17. Крім того, Верховний Суд зазначає, що доведення наведених обставин покладається саме на позивача, а поняття "тяжка обставина" є оціночною категорією і має визначатися судом у кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин конкретної справи.

5.18. Як уже зазначалося, позивач, звертаючись із позовом, зокрема, посилався на те, що порядок та строки здійснення оплати за договором постачання природного газу від 01.09.2022 № 4139-ПСО(ТКЕ)-41 є несправедливими, і такі умови були погоджені позивачем під впливом тяжкої обставини.

5.19. Колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 3 Закону України "Про ринок природного газу" ринок природного газу функціонує на засадах вільної добросовісної конкуренції, крім діяльності суб`єктів природних монополій, та за принципами вільної торгівлі природним газом та вільного вибору постачальника природного газу.

5.20. У статті 13 Закону України "Про ринок природного газу" передбачено, що споживач має право на вільний вибір постачальника та безоплатну зміну постачальника.

5.21. При цьому постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 2 статті 12 Закону України "Про ринок природного газу").

5.22. Отже, позивач для забезпечення опалювального періоду 2022- 2023 років був вільний у виборі будь-якого продавця природного газу на ринку природного газу за цінами, що вільно встановлюються на ринку, а не тільки шляхом отримання природного газу від ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", що безпосередньо випливає з положень Закону України "Про ринок природного газу".

Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 08.07.2025 у справі № 910/6727/24, від 08.05.2025 у справі № 910/5620/24, від 19.02.2025 у справі № 910/6198/24 за позовами споживача до ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" про визнання недійсними пунктів договору постачання природного газу щодо порядку розрахунків з підстав, визначених статтею 233 Цивільного кодексу України.

5.23. Водночас апеляційний господарський суд, скасовуючи рішення господарського суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову ТОВ "Євро-Реконструкція", встановив, що у спірних правовідносинах відсутні тяжкі обставини, оскільки позивач міг придбати природний газ для проведення опалювального сезону не тільки у відповідача, а в будь-якого продавця на ринку природного газу.

5.24. При цьому, за висновком апеляційного господарського суду, позивач міг отримати природний газ і в постачальника "останньої надії", який відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" не міг відмовити позивачу в укладенні договору на постачання природного газу, зокрема, для забезпечення опалювального періоду 2022- 2023 років.

5.25. Колегія суддів з урахуванням доводів скаржника, перевіривши наведені висновки апеляційного господарського суду, зазначає, що необхідним критерієм для визнання правочину недійсним на підставі статті 233 Цивільного кодексу України є доведення нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин.

Тобто внаслідок вчинення такого правочину особа отримує можливість усунути тяжку обставину, яка змусила її це зробити. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 08.07.2025 у справі № 910/6727/24, від 08.05.2025 у справі № 910/5620/24, від 19.02.2025 у справі № 910/6198/24.

5.26. Разом з тим, як установив апеляційний господарський суд, у спірних правовідносинах укладення договору постачання природного газу від 01.09.2022 № 4139-ПСО(ТКЕ)-41 відбулося внаслідок здійснення звичайної господарської діяльності позивача, а не у зв`язку з необхідністю усунення тяжких обставин.

5.27. Водночас у постановах Верховного Суду від 11.11.2021 у справі № 925/1367/19, від 25.01.2022 у справі № 925/555/20, від 01.06.2022 у справі № 925/552/20, від 21.06.2022 у справі № 925/1701/20, на неврахування яких апеляційним господарським судом посилається скаржник, застосування статті 233 Цивільного кодексу України здійснювалося не щодо умов договору поставки природного газу про визначення порядку розрахунків, а щодо договорів, які постачальник спонукав укласти споживачів для можливості укладення договору постачання природного газу (договори про переведення боргу, договори гарантії).

5.28. При цьому в наведених справах договори укладалися саме як правова підстава для подальшої можливості споживача укласти договір постачання природного газу, тоді як у справі № 910/4381/24, що розглядається, за встановленими обставинами, позивач таких обставин не доводив.

5.29. Отже, аналіз змісту постанов Верховного Суду, на які посилається скаржник, свідчить про те, що предмет та підстави позову в цих справах та у справі, яка розглядається, є схожими, однак вказані справи відрізняються за встановленими обставинами справи. Крім того, висновки, наведені в оскаржуваній постанові, не суперечать висновкам, на які посилається скаржник.

5.30. При цьому колегія суддів враховує, що в постановах Верховного Суду від 08.05.2025 у справі № 910/5620/24, від 08.07.2025 у справі № 910/6727/24 у подібних правовідносинах розглядалися аналогічні доводи про неврахування апеляційним господарським судом висновків, викладених у постановах від 11.11.2021 у справі № 925/1367/19, від 25.01.2022 у справі № 925/555/20, від 01.06.2022 у справі № 925/552/20, від 21.06.2022 у справі № 925/1701/20. За результатами розгляду таких доводів Верховний Суд у зазначених постановах дійшов висновку про те, що висновки, на які посилається скаржник, не суперечать висновкам, наведеним у постанові апеляційного господарського суду.

5.31. Таким чином, наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилися під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваної постанови з цих підстав.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 2 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

5.32. Верховний Суд зазначає, що згідно з абзацом 3 пункту 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини 2 статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

5.33. На думку скаржника, в цьому випадку наявні правові підстави для відступлення від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 19.02.2025 у справі № 910/6198/24, щодо застосування приписів статей 3, 12, 13 Закону України "Про ринок природного газу", статей 233, 655 Цивільного кодексу України.

5.34. Так, скаржник зазначає про необхідність відступлення від висновків про: недійсність істотних умов договору; відсутність вкрай невигідних умов у вигляді оплати за поставлений газ; можливість вільного вибору постачальника; можливість внесення змін до договору, умови якого були визнано недійсними через тяжкі обставини; вплив форми власності позивача на можливість констатації наявності тяжкої обставини.

5.35. Верховний Суд, перевіривши наведені доводи скаржника, зазначає, що позивач у справі, яка розглядається, як і у справі № 910/6198/24, просив визнати недійсними пункти договору, в яких передбачено, що оплата здійснюється за фактом отримання природного газу.

5.36. Верховний Суд зазначає, що згідно із частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

5.37. Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

5.38. Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 13 Закону України "Про ринок природного газу" споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

5.39. За змістом пункту 21 розділу II Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2496, споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений природний газ на умовах, визначених договорами, а згідно з пунктом 19 розділу II цих Правил постачальник має право отримувати від споживача своєчасну оплату за природний газ відповідно до умов договору.

5.40. Верховний Суд у постанові від 19.02.2025 у справі № 910/6198/24 за позовом ТОВ "Євро-Реконструкція" до ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" про визнання недійсними пунктів договору постачання природного газу та внесення змін до нього виснував, що:

- оплата за фактично поставлений природний газ відповідає положенням Цивільного кодексу України, Закону України "Про ринок природного газу" та Правилам постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2496;

- відповідні умови договору не становлять вкрай невигідного (кабального) характеру для позивача, а є загальноприйнятими правилами про те, що поставлений товар має бути оплачений;

- здійснення розрахунку за фактично отриманий природний газ не може бути крайньою формою невигідного становища, оскільки розрахунки могли би проводитися за умовами передоплати, а не післяплати. Очевидним є те, що передоплата за ще неотриманий природний газ є більш невигідною для покупця у порівнянні з розрахунком за фактом вже отриманого природного газу;

- пункти договору про здійснення розрахунків за фактично отриманий природний газ не становлять крайньої форми невигідності для позивача, а тому необґрунтованими є висновки про його недійсність з наведених підстав;

- сам по собі факт укладення договору на умовах, які позивач суб`єктивно вважає невигідними, не є підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним на підставі статті 233 Цивільного кодексу України;

- у Законі України "Про ринок природного газу" встановлено, що строки та порядок оплати є істотними умовами договору постачання природного газу. Умови договору про порядок розрахунків мають регулюватися договором протягом усього часу його дії, а їх зміна можлива лише у спосіб, що визначений договором та/або законом;

- згідно з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 11.08.2021 у справі № 926/324/20, від 18.11.2021 у справі № 907/12/19, від 12.03.2018 у справі № 910/22319/16, від 02.05.2018 у справі № 910/14411/16, умова договору, щодо якої ставиться вимога про визнання її недійсною, не може бути істотною умовою договору, оскільки в такому випадку правочин має бути визнаний недійсним у цілому;

- положення статті 233 Цивільного кодексу України є імперативними та стосуються виключно визнання недійсним правочину в разі його укладення під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних умовах. Стаття 233 Цивільного кодексу не передбачає зміни умов договору шляхом його доповнення у випадку укладення правочину під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних умовах;

- коли особа вважає умови укладеного договору невигідними, така особа має право ініціювати внесення змін до відповідних умов, однак такі зміни можуть буди внесені лише за згодою сторін, або на підставах, що визначені договором та/або законом. Водночас запропонований позивачем та застосований судами підхід фактично нівелює встановлені приписами законодавства виключні підстави, за яких умови договору можуть бути змінені;

- порядок зміни умов договору за рішенням суду врегульовано статтями 651 та 652 Цивільного кодексу України. Згідно із частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Крім того, згідно зі статтею 652 Цивільного кодексу України договір може бути змінений у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору. У разі істотної зміни обставин суд може змінити договір за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона;

- отже, зміна договору за рішенням суду є винятковим заходом та здійснюється у виключних випадках, визначених статтями 651 та 652 Цивільного кодексу України;

- однак у спірних правовідносинах позивач не доводив і суди не встановлювали наявності підстав для зміни умов договору відповідно до частини 1 статті 651 та статті 652 Цивільного кодексу України.

5.41. Колегія суддів, проаналізувавши висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 19.02.2025 у справі № 910/6198/24, зазначає, що висновки Верховного Суду, викладені в наведеній постанові, є сталими, чіткими, зрозумілими, а колегія суддів не вбачає підстав для відступу від наведених висновків.

5.42. Верховний Суд зазначає, що згідно з пунктом 2 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у разі якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

5.43. Зі змісту зазначеної норми вбачається, що при касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 2 частини другої статті 287 зазначеного Кодексу, крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного в постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частину статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовне обґрунтування мотивів для такого відступлення.

5.44. Принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) і стабільності. Єдність однакового застосування закону забезпечує правову визначеність та втілюється шляхом однакового застосування судом того самого закону в подібних справах.

5.45. У пункті 70 рішення від 18.01.2001 у справі "Чепмен проти Сполученого Королівства" (Chapman v.United Kingdom) Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом він не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави.

5.46. Верховний Суд вважає за необхідне звернутися до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16 та в постановах Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 910/8091/20, від 24.06.2021 у справі № 914/2614/13, де зазначено, що з метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Верховного Суду суд повинен мати ґрунтовні підстави - попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання.

5.47. Верховний Суд відповідно до частини 1 статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Отже, для відступу від правової позиції, раніше сформованої Верховним Судом, необхідно встановити, що існує об`єктивна необхідність такого відступу саме у конкретній справі.

5.48. Суд звертає увагу на те, що обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду, зокрема, є: 1) зміна законодавства (існують випадки, за яких зміна законодавства не дозволяє суду однозначно дійти висновку, що зміна судової практики можлива без відступу від раніше сформованої правової позиції); 2) ухвалення рішення Конституційним Судом України; 3) нечіткість закону (невідповідності критерію "якість закону"), що призвело до різного тлумаченням судами (палатами, колегіями) норм права; 4) прийняття рішення ЄСПЛ, висновки якого мають бути враховані національними судами; 5) зміни у праворозумінні, зумовлені: розширенням сфери застосування певного принципу права; зміною доктринальних підходів до вирішення складних питань у певних сферах суспільно-управлінських відносин; наявністю загрози національній безпеці; змінами у фінансових можливостях держави.

5.49. Отже, необхідність відступу від правових позицій Верховного Суду повинна мати тільки важливі підстави, реальне підґрунтя; суд не має відступати від попередніх рішень за відсутності вагомої для цього причини, а метою відступу може слугувати виправлення лише тих суперечностей (помилок), що мають фундаментальне значення для правозастосування.

5.50. Водночас скаржник у касаційній скарзі не обґрунтував необхідності відступлення від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 19.02.2025 у справі № 910/6198/24, а також не навів вагомих, обґрунтованих та достатніх аргументів для такого відступлення.

5.51. При цьому колегія суддів враховує, що доводи про наявність підстав для відступлення від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 19.02.2025 у справі № 910/6198/24, розглядалися колегіями суддів Верховного Суду в постановах від 08.05.2025 у справі № 910/5620/24, від 08.07.2025 у справі № 910/6727/24. За результатами розгляду таких доводів Верховний Суд у зазначених постановах дійшов висновку про відсутність підстав для відступлення від висновків Верховного Суду, викладених у постанові Верховного Суду від 19.02.2025 у справі № 910/6198/24.

5.52. З урахуванням наведеного Верховний Суд вважає, що в межах цієї справи відсутні правові підстави для відступлення від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 19.02.2025 у справі № 910/6198/24.

5.53. Тому наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 2 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилися під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваної постанови з цих підстав.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

5.54. Пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

5.55. Зміст наведеної норми права свідчить про те, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

5.56. При касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок про її застосування, із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 та постановах Верховного Суду від 18.03.2025 у справі № 908/3321/23, від 25.02.2025 у справі № 903/622/24, від 04.02.2025 у справі № 909/996/22.

5.57. Крім того, в разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.08.2024 у справі № 906/446/23, від 08.08.2024 у справі № 906/497/23, від 19.03.2024 у справі № 910/6141/22, від 12.09.2023 у справі № 916/1828/22, від 30.05.2023 у справі № 918/707/22.

5.58. За доводами ТОВ "Євро-Реконструкція", на цей час відсутній висновок Верховного Суду:

- щодо встановлених законодавством випадків зміни договору судом у порядку, передбаченому частиною 2 статті 651 Цивільного кодексу України;

- про застосування підпункту 1 частини 2 статті 8, частини 2 статті 21 та частини 2 статті 22 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", статті 20, частини 2 статті 25 Закону України "Про теплопостачання", частини 1 статті 1, частини 1 статті 2 Закону України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" щодо встановлення наявності / відсутності обов`язку з проведення опалювального сезону та надання комунальних послуг підприємствами приватного права, які провадять діяльність з метою отримання прибутку, за умови дії заборони на провадження діяльності за економічно обґрунтованими тарифами та відсутності гарантованого відшкодування з різниці в тарифах, та, зокрема, чи має право таке підприємство відмовитися або зупинити відповідну діяльність до припинення мораторію на підвищення тарифів або до фактичного надання гарантованої державою компенсації з різниці в тарифах для здійснення розрахунків за поставлений природний газ;

- щодо застосування пункту 3 частини 1 статті 3, пункту 1 частини 1 статті 13 Закону України "Про ринок природного газу", підпункту 25 пункту 3.2 розділу 3 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії та підпункту 28 пункту 3.2 розділу 3 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії, затверджених постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 28.03.2017 № 308 (у редакції, що була чинною на момент укладення договору постачання природного газу від 01.09.2022 № 4139-ПСО(ТКЕ)-41) у контексті можливості закупити природний газ у будь-якого постачальника природного газу, який наявний на ринку природного газу, для виробництва теплової енергії та надання комунальних послуг з постачання теплової енергії в умовах обов`язку забезпечення ліцензованої діяльності за принципом економічної доцільності та досягнення найнижчої собівартості;

- щодо визначення безумовної оплати за поставлений газ, яка встановлена пунктом 5.4 договору, як єдиної істотної умови договору постачання природного газу, якою передбачено порядок розрахунків за поставлений газ, що встановлено частиною 1 статті 12 Закону України "Про ринок природного газу", при одночасній наявності альтернативного порядку розрахунків, який встановлений пунктом 5.2 договору у вигляді списання коштів з рахунку ТОВ "Євро-Реконструкція" на рахунок ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (тобто, чи може пункт 5.2 договору, який передбачає порядок списання коштів, бути тією самою істотною умовою про оплату за газ).

5.59. Верховний Суд, розглянувши наведені доводи скаржника, зазначає, що в разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України скаржник повинен обґрунтувати, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норми процесуального права, щодо яких відсутній висновок Верховного Суду (в чому саме полягає помилка судів попередніх інстанцій при застосуванні відповідних норм права), та відсутність такого висновку.

5.60. Разом з тим за результатами касаційного перегляду цієї справи Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права апеляційним господарським судом.

5.61. Крім того, колегія суддів установила, що аналогічні доводи, які охоплюються у цій справі підставами касаційного оскарження, передбаченими пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, розглядалися колегіями суддів Верховного Суду в постановах від 08.05.2025 у справі № 910/5620/24, від 08.07.2025 у справі № 910/6727/24. За результатами розгляду таких доводів Верховний Суд у зазначених постановах дійшов висновку про те, що наведені скаржником підстави не підтвердилися.

5.62. Отже, наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилися під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваної постанови з цих підстав.

5.63. За результатами перегляду оскаржуваної постанови в касаційному порядку Верховний Суд дійшов висновку про правильність кваліфікації спірних правовідносин апеляційним господарським судом із правильним застосуванням норм матеріального права та процесуального права. Тому в цьому випадку відсутні правові підстави для скасування чи зміни судового рішень, що оскаржується.

5.64. Крім того, деякі доводи скаржника зводяться до незгоди з обставинами, що були встановлені апеляційним господарським судом при вирішенні спору, до незгоди з оцінкою доказів у справі, а також до незгоди з висновками суду, які покладені в основу оскаржуваної постанови.

5.65. Верховний Суд також зазначає, що інші доводи касаційної скарги стосуються з`ясування обставин, вже встановлених апеляційним господарським судом, та переоцінки вже оцінених ним доказів у справі, тому не можуть бути враховані судом касаційної інстанції згідно з приписами частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до частин 1- 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

6.3. За змістом частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6.4. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені в касаційній скарзі, не підтвердилися, не спростовують висновків апеляційного господарського суду, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

7. Судові витрати

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку, передбаченому статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2025 у справі № 910/4381/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак