РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.07.2025Справа № 233/573/24

За позовом ОСОБА_1 (Донецька обл., м. Костянтинівка)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (м. Київ)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович (м. Київ)

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін: не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулась до Костянтинівського міськрайонного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика", в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис Приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О., виданий 22.06.2021, щодо стягнення з неї на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" грошових коштів у сумі 80 728 грн. 31 коп.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02.04.2024 позовну заяву залишено без задоволення.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06.11.2024 рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02.04.2024 скасовано, провадження по справі №233/573/24 закрито. При цьому в мотивувальній частині постанови роз`яснено позивачці про її право на подачу заяви про передачу справи до Господарського суду Дніпропетровської області, як суду першої інстанції.

14.11.2024 ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського апеляційного суду із заявою про передачу за встановленою юрисдикцією справи №233/573/24.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 07.03.2025 передано справу №233/573/24 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за встановленою юрисдикцією до Господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.03.2025 направлено матеріали справи №233/573/24 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за територіальною підсудністю до Господарського суду м. Києва.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду міста Києва від 15.04.2025 справу №233/573/24 передано на розгляд судді Ващенко Т.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №233/573/24, її розгляд вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 22.05.2025.

У підготовче засідання 22.05.2025 представники сторін та третьої особи не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.07.2025.

У судове засідання 10.07.2025 представники сторін не з`явились, та їх неявка не перешкоджає розгляду справи відповідно до ст. 202 ГПК України.

10.07.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, та склав і підписав вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ТОВ "Бізнес Позика", в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О., виданий 22 червня 2021 року, щодо стягнення з неї на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" грошових коштів в сумі 80728,31 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 22.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. був зроблений виконавчий напис, згідно з яким запропоновано стягнути з неї грошові кошти в загальній сумі 80728 грн. 31 коп. на користь ТОВ "Бізнес Позика".

Позивач вважає оскаржуваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки при вчиненні вказаної нотаріальної дії нотаріус керувався ст.ст.87-91 ЗУ "Про нотаріат" та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусу, затвердженого постановою КМ України від 29.06.1999 №1172. Виконавчий напис набрав чинності з дня його вчинення, тобто з 22.06.2021.

Відповідно до ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, а саме: пункту 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині "а після слів "заставлене майно" доповнити словами "(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)"; доповнити розділ пунктом 1 і такого змісту: "1.1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання".

Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу", пункту 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: "Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин.

2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості".

Вказана постанова набрала законної сили 22.02.2017.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 було відмовлено в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у вказаній справі.

Оскільки станом на 22.06.2021 - на час вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. виконавчого напису, що оспорюється, була визнана незаконною та нечинною постанова Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №662, зокрема, в частині доповнення Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин", вчинення вказаної нотаріальної дії є безпідставним, а отже, вказаний виконавчий напис має бути визнаним таким, що не підлягає виконанню.

У зв`язку з чим, просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О., виданий 22 червня 2021 року, щодо стягнення з неї на користь ТОВ "Бізнес Позика" грошових коштів в сумі 80728,31 грн.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02 квітня 2024 року позов, залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі, поданій до Дніпровського апеляційного суду, позивач зазначала, що жодних договорів позики з відповідачем не підписувала.

У матеріалах справи міститься копія договору №117198-МР1-003 "про надання кредиту", укладеного 30.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" та Фізичною особою-підприємцем Колядою Наталією Анатоліївною.

22.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем було видано виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення з громадянки України, якою є Фізична особа-підприємець Коляда Наталія Анатоліївна, яка є боржником за Кредитним договором № 117198-МР1-003 від 30.12.2020, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика", 80 078,31 грн, з яких: 46 781,55 грн простроченої заборгованості по сумі кредиту та 33 296,76 грн простроченої заборгованості по відсотках за користування кредитом.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір, відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З преамбули договору №117198-МР1-003 вбачається, що він був укладений дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, в електронній формі, в порядку, передбаченому ЗУ "Про електронну комерцію".

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію").

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, для укладення електронного кредитного договору необхідно пройти ідентифікацію особи та зробити електронний підпис через смс-повідомлення чи через підтвердження, яке надходить у формі листа до електронної пошти, або у відповідному застосунку, проте з наданої відповідачем до відзиву копії договору не вбачається ні спосіб ідентифікації позичальника, ні її номеру телефону, ні доказів його підпису за допомогою електронного підпису.

Так само, матеріали справи не містять жодного доказу отримання позивачем будь-яких коштів від відповідача або наявності будь-яких інших доказів, які б свідчили про існування між позивачем та відповідачем договірних відносин, у тому числі кредитних.

За таких обставин, судом встановлено відсутність укладеного між позивачем та відповідачем договору.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про нотаріат" нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документів у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України "Про нотаріат").

Таким актом, зокрема, є Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, яким затверджено Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - нотаріальна дія (пункт 19 частини першої статті 34 Закону України "Про нотаріат").

Правове регулювання процедури вчинення нотаріусом виконавчих написів містить глава 14 Закону України "Про нотаріат" та глава 16 розділу II Порядку.

Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року в справі № 916/3006/17 зроблено висновок про те, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

З огляду на встановлені судом обставини щодо відсутності доказів укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору, відсутність можливості перевірити документи, які були подані нотаріусу для вчинення оспорюваного виконавчого напису, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та відповідачем належним чином і в установленому законом порядку не спростовані, тож підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положеннями ст. 86 ГПК України унормовано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, доводів і тверджень позивача в установленому законом порядку не спростував.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача. Судом при цьому встановлено, що позивачем судовий збір було сплачено за подання позову фізичної особи в порядку цивільного судочинства, у розмірі 1 211,20 грн, а при зверненні до господарського суду сума судового збору на 1 січня 2024 року становила 3 028 грн. За таких обставин, судовий збір у розмірі 1 816,80 грн підлягає стягненню за результатом вирішення справи з відповідача в дохід Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. 22.06.2021 та зареєстрований в реєстрі за №14237.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 411; ідентифікаційний код 41084239) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн 20 коп. судового збору.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 411; ідентифікаційний код 41084239) в дохід Державного бюджету України 1 816 (одну тисячу вісімсот шістнадцять) грн 80 коп. судового збору.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Повне рішення складено 31.07.2025.

Суддя Т.М. Ващенко