ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову в задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення суду

29.07.2025м. ДніпроСправа № 904/1243/25

Суддя Назаренко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Кшенської Д.О., розглянувши заяву: Фізичної особи-підприємця Марфобудінової Азізи Акбарівни про розстрочення виконання рішення у справі

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА", м. Київ

до: Фізичної особи-підприємця Марфобудінової Азізи Акбарівни, м. Підгородне, Дніпровський район, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 375 000,00 грн.

Представники:

Від позивача: не з`явився

Від відповідача (заявника): Сергєєв Андрій Михайлович, посвідчення № 3875 від 04.07.2024, адвокат

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просило суд стягнути з Фізичної особи-підприємця Марфобудінової Азізи Акбарівни (далі - відповідач) заборгованість за Договором про надання кредиту № 459392-КС-003 від 30 березня 2023р. в розмірі 375 000,00 гривень, з яких:

- заборгованість за отриманим та неповернутим кредитом 75 000,00 грн;

- заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом 288 750,00 грн.;

- заборгованість за нарахованою та несплаченою комісією 11 250,00 грн.

Рішенням від 07.07.2025 позов задоволено.

10.07.2025 від відповідача через систему "Електронний суд" надійшла заява про розстрочення виконання рішення.

Ухвалою від 21.07.2025 повернуто заяву Фізичної особи-підприємця Марфобудінової Азізи Акбарівни про розстрочення виконання рішення без розгляду.

21.07.2025 від відповідача через систему "Електронний суд" надійшла заява про розстрочення виконання рішення, в якій він просить надати розстрочку виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.07.2025 у справі №904/1243/25 на строк 12 місяців, шляхом щомісячної сплати рівними частинами в розмірі 31 625 грн/міс до повного погашення суми.

Ухвалою від 23.07.2028 прийнято до розгляду заяву Фізичної особи-підприємця Марфобудінової Азізи Акбарівни про розстрочення виконання судового рішення у справі № 904/1243/25. Призначено розгляд заяви в засіданні на 29.07.2025.

24.07.2025 від позивача через систему "Електронний суд" надійшли заперечення проти задоволення заяви про розстрочення виконання судового рішення, в яких він просить відмовити в її задоволенні.

29.07.2025 позивач в судове засідання не з`явився.

Відповідач підтримав заяву про розстрочення виконання рішення.

Дослідивши подану заяву, суд зазначає таке.

Статтею 1291 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За положеннями частини другої ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з частиною першою статті 326 цього Кодексу судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За приписами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя (рішення у справах "Півень проти України" від 29.06.2004 заява № 56849/00, "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

Відповідно до змісту рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Також у рішенні Європейського суду з прав людини від 12.05.2011 у справі "Ліпісвіцька проти України" однозначно визначено про те, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні, у зв`язку з чим виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом, а його тривалість має досягати цілей, зазначених у пункті 1 статті 6 Конвенції щодо права кожної особи на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Існування заборгованості, підтверджене обов`язковим та таким, що підлягає виконанню, судовим рішенням, надає особі, на чию користь воно було винесене, "законне сподівання" на те, що заборгованість буде їй сплачено, та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 06.10.2011 у справі "Агрокомплекс проти України").

Європейський суд з прав людини також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. У справі "Фуклєв проти України" (рішення від 07.06.2005) Європейський суд з прав людини вказав, що держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Сукупний аналіз рішень Європейського суду з прав людини у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України" достеменно засвідчує його однозначну позицію про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення та констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з Конституцією України.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Тривале невиконання або несвоєчасне виконання національних судових рішень, за виконання яких Україна несе відповідальність, є структурною та системною проблемою, яку визначено в пілотному рішенні Європейського суду з прав людини, і запровадження ефективних засобів юридичного захисту стосовно відповідних порушень є прямим обов`язком держави.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, держава відповідальна за виконання рішення, ухваленого на користь стягувача у цій справі. Тривале невиконання рішення та відсутність засобів захисту прав стягувача на національному рівні спричиняє порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

За приписами частин третьою - п`ятої статті 331 цього Кодексу, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Суд наголошує, що відстрочка за своєю суттю є відкладенням (перенесенням) виконання рішення на новий строк, який визначається судом, та не є підставою для звільнення від його виконання (від відповідальності за його невиконання).

Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв`язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини і за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його.

Відстрочка або розстрочка виконання рішення, ухвали, постанови, зміна способу та порядку їх виконання допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.

Особа, яка подала заяву про розстрочку або відстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Для належного вирішення питання щодо надання відстрочки виконання судового рішення, суду необхідно з`ясувати чи наявні у справі докази, які б підтверджували добросовісну поведінку боржника і вжиття ним належних заходів для виконання рішення.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У справі, що розглядається, в обґрунтування клопотання про розстрочення виконання рішення суду відповідачем зазначено, що ФОП Марфобудінова Азіза Акбарівна веде легальну діяльність у сфері косметологічних послуг. Отримує регулярний дохід, який дозволяє погашення боргу поетапно.

У відповідача наявні обставини, що істотно ускладнюють виконання вищевказане рішення суду, а саме незадовільний матеріальний (фінансовий) стан.

Відповідач вказує, що сплата чи стягнення повної суми одразу призведе до фінансової кризи, неможливості сплачувати податки та утримувати бізнес.

Відповідач має намір виконати зобов`язання добровільно та повністю, просить про встановлення розумного графіку розстрочки, якій дозволить виконати рішення суду. Зобов`язується сумлінно виконувати умови розстрочки.

У зв`язку з неможливістю одноразово виконати зазначене рішення через обмежений дохід, просимо надати розстрочку виконання судового рішення строком на 12 місяців - шляхом щомісячної сплати рівними частинами у розмірі 31 625,00 грн.

Позивач, заперечуючи проти задоволення клопотання боржника , вказав на те, що відповідачем не наведено доводів та не надано доказів наявності у ФОП Марфобудінової А.А. виняткових обставин, які надавали б їй право на розстрочку виконання рішення.

Позивач зазначає, що відповідно до положень ГПК України, подання податкових декларацій як платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за І квартал 2025 року та липень 2025 року, квитанцій подання податкових декларацій ФОП Марфобудінової А.А. за І квартал 2025 року та липень 2025 року, заяви щодо державної реєстрації ФОП Марфобудінової А.А. не є підставою для надання розстрочки виконання судового рішення та підтвердженням тяжкого фінансового становища Відповідача.

Верховний Суд у постанові від 30.05.2025 у справі №916/3015/23 зазначав, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Надання розстрочення виконання рішення є заходом, який має застосовуватись лише за наявності поважних причин та при найменшій шкоді кредитору. При цьому, затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує саму сутність права, яке захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції (рішення у справі ЄІммобільяре Саффі проти ІталіїЄ, заява № 22774/93, п. 74, ЄСПЛ 1999-V).

Питання про відстрочення виконання рішення суду судами має вирішуватись із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення (подібний висновок наведено у постанові Верховного Суду від 21.01.2020 у справі № 910/1180/19).

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При розгляді заяв щодо відстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому. Наявність підстав для відтермінування має бути доведена боржником. Строки відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку для повного виконання рішення суду. Надання такого не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника, натомість повинне базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду клопотанням про розстрочення виконання рішення суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу.

Доказами, які містять відомості про доходи, можуть слугувати довідка органу доходів і зборів про відсутність інших доходів за попередній календарний рік, перелік банківських рахунків із зазначенням коштів на них, довідка Пенсійного фонду форми ОК-5 або ОК-7, перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, наявність у власності нерухомого, рухомого майна та/або іншого цінного майна, а також інші обставини, які мають значення для оцінки майнового стану особи.

Оцінюючи доводи заяв про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, суди повинні враховувати, що ці заходи не повинні створювати боржнику можливість ухилятися від виконання судового рішення. До уваги повинні братися не лише реальний майновий стан боржника, але й його наміри, що свідчать про бажання виконати рішення.

Отже, відстрочення виконання рішення суду є таким законодавчо врегульованим механізмом відтермінування поновлення порушеного права стягувача, який ґрунтується на об`єктивних, виняткових обставинах, застосування яких не призводить до шкоди сутності права на суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованою Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012. Конституційного суду України у справі № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012. Конституційного суду України у справі № 11-рп/2012). Аналогічну позицію наведено в рішенні від 26.06.2013. Конституційного Суду України у справі № 17/2013.

При визначенні майнового стану особи для цілей цієї статті суд може враховувати інформацію про розмір доходів за попередній календарний рік, перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, наявність у власності нерухомого, рухомого майна та/або іншого цінного майна, а також інші обставини, які мають значення для оцінки майнового стану особи.

З огляду на наведене, відстрочення чи розстрочення виконання рішення судує дискреційним правом, а не обов`язком суду, можливість реалізації якого пов`язується з майновим станом особи.

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з клопотанням про розстрочення виконання рішення суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2005 у справі «Княт проти Польщі» («Kniat v. Poland»), заява № 71731/01; пункти 63- 64 рішення Європейського суду з прав людини від 26.07.2005 у справі «Єдамскі та Єдамска проти Польщі» («Jedamski and Jedamska v. Poland»), заява № 73547/01).

Доказами, які містять відомості про доходи, які підтверджують майновий стан фізичної особи, можуть слугувати довідка органу доходів і зборів про відсутність інших доходів за попередній календарний рік, перелік банківських рахунків із зазначенням коштів на них, довідка Пенсійного фонду форми ОК-5 або ОК-7, перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, наявність у власності нерухомого, рухомого майна та/або іншого цінного майна, а також інші обставини, які мають значення для оцінки майнового стану особи.

На підтвердження клопотання про розстрочення виконання рішення суду відповідачем надано податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця, виписку про рух коштів по рахунку від 10.07.2025, заяву щодо державної реєстрації фізичної особи-підприємця № 12024 від 12.12.2024, інформація про доходи ФОП Марфобудінової А.А. відсутня.

Таким чином, заявник суду не надав належних доказів, що підтверджують незадовільний майновий стан, та відсутність інших джерел доходу, наявності або відсутності коштів, зокрема, на банківських рахунках на момент звернення з клопотанням, перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, наявність у власності нерухомого, рухомого майна та/або іншого цінного майна, а також інші обставини, які мають значення для оцінки майнового стану особи, тобто достатньо не обґрунтував доводи щодо неспроможності виконання судового рішення у даній справі. Тільки надана заявником довідка про доходи за період з 1 кварталу 2024 по 1 квартал 2025 ФОП Марфобудінової А.А. не є достатнім доказом для задоволення клопотання про розстрочення виконання рішення у цій справі.

Водночас, скрутне фінансове становище не є безумовними підставами для відстрочення виконання рішення суду.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що протягом розгляду справи відповідач не визнавала отримання коштів від позивача, що свідчить про недобросовісну поведінку ФОП Марфобудінової А.А. та затягування судового процесу.

Зазначена позиція узгоджується з позицією ВС, викладеною у постанові КГС ВС від 23.07.2025 у справі № 910/9798/24.

Також суд звертає увагу на те, що достеменно знаючи про наявність боргу, боржник замість вчинення будь-яких дій для його погашення (шляхом перемовин з позивачем, укладення мирової угоди, тощо), навпаки заперечував протягом розгляду справи проти отримання вищезазначених коштів від позивача , що призвело до затягування судового процесу та, в свою чергу, свідчить про недобросовісність боржника.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачем не надано доказів та не доведено наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення у даній справі, не надано доказів, які підтверджують неможливість своєчасного виконання судового рішення та підтверджують наявність підстав для розстрочення його виконання, в той час, як в основу судового акта про надання розстрочки або відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання.

При цьому, суд зазначає, що відмова у задоволенні клопотання боржника про розстрочення виконання рішення не позбавляє його права на укладення мирової угоди зі стягувачем.

Таким чином, заява Фізичної особи-підприємця Марфобудінової Азізи Акбарівни про розстрочення виконання рішення задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.234-235, 331 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Марфобудінової Азізи Акбарівни про розстрочення виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.07.2025 по справі № 904/1243/25 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили 29.07.2025.

Ухвала може бути оскаржена в строки та порядку, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 04.08.2025.

Суддя Н.Г. Назаренко