ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2025 р. м. ХарківСправа № 922/1432/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Рильової В.В.

при секретарі судового засідання Бойко О.Н.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства "Харківводоканал" (місцезнаходження: 61052, місто Харків, вул.Конторська, 90; )
до Комунальноого підприємства "Чугуїввода" (63506, м.Чугуїв. вул. Героїв Чорнобильців, 61; )
про стягнення 15 129 081,78 грн.
за участю представників :

позивача: Капустник Ю.О.(самопредставництво):

відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Харківводоканал" звернулося до Господарського суду Харківської області із позовною заявою в якій просило суд стягнути з Комунального підприємства "Чугуїввода" заборгованість у розмірі 15 935 039,09 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 01.05.2025 позовну заяву Комунального підприємства "Харківводоканал" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/1432/25. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання до суду відзиву на позовну заяву, із доказами, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення, якщо такі докази не надані позивачем. Відзив повинен відповідати вимогам статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

Процесуальний рух справи відображено в ухвалах суду.

16.05.2025 до Господарського суду Харківської області від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог (вх.№11869 від 16.05.2025), в якій останній зазначає про зменшення суми заборгованості на 300 000,00 грн. у зв`язку з частковою оплатою суми боргу відповідачем, в підтвердження чого надав реєстр грошових надходжень №82827 від 28.04.2025 щодо сплати 100 000,00 грн.(а.с.59), реєстром грошових надходжень №714101 від 14.05.2025 на суму 200 000,00 грн. На підставі чого позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу 15 635 039,09 грн.

19.05.2025 до Господарського суду Харківської області від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі (вх.№11955 від 19.05.2025), в якому останній просив суд зупинити провадження у справі №922/1432/25 до завершення розгляду та набрання законної сили судовим рішенням по адміністративнійй справі за позовом КП "Чугуїввода" до Націонаональної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

19.05.2025 до Господарського суду Харківської області від відповідача надійшов відзив на позов (вх.№11963 від 19.05.2025), в якому останній вказує таке. Не погоджуючись з позовними вимогами, КП "Чугуїввода" зазначає, що позов грунтується на тарифах, затверджених Постановою НКРЕП, при цьому, на думку відповідача, в таких тарифах на централізоване водопостачання споживачам, які є субєктами господорювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення, не було враховано що 86% спожитої води Чугуївською територіальною громадою приходиться на населення. Відповідач акцентує увагу на тому, що з таких постанов НКРЕП вбачається, що в 2024 році НКРЕП підвищило тарифи для КП "Харківводоканал" на централізоване водопостачання споживачам з 5,27 грн. за 1 куб.м. до 14,72 грн. за 1 куб.м. тобто на 279%. На підставі вказаного, відповідач вважає що така тарифна політика не враховує перебування населення міста Чугуїва у дуже скрутному становищі і вважає такі тарифи незаконними. Крім того, відповідач звертає увагу на те, що позивачем було долучено копії рахунків, в яких впродовж півроку викладалося посилання на майбутні постанови НКРЕП, а тому на думку відповідача такі рахунки є сфальцифікованими, а доказів направдення на адресу відповідача належних рахунків позивачем не надано. Підсумовуючи наведене, відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити.

19.05.2025 до Господарського суду Харківської області від відповідача надійшла зустрічна позовна заява (вх.№11980 від 19.05.2025), в якій КП "Чугуїввода" просить суд: розірвати Додаткову угоду від 30.01.2025 до Договору на відпуск та споживання води № 16114 від 31.12.2009, укладену між Комунальним підприємством "Харківводоканал" та Комунальним підприємством "Чугуїввода"; стягнути з КП "Харківводоканал" судові витрати.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 19.05.2025 судом прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи заяву про зменшення позовних вимог, подальший розгляд справи ведеться з урахуванням вказаної заяви. Вказану ухвалу постановлено судом без оформлення окремого документу та занесено до протоколу судового засідання від 19.05.2025.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.05.2025 судом прийнято зустрічний позов Комунального підприємства "Чугуїввода" до розгляду та об`єднано в одне провадження із первісним позовом у справі № 922/1432/25. Встановлено відповідачу за зустрічним позовом п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання до суду відзиву на зустрічну позовну заяву.

27.05.2025 до Господарського суду Харківської області від відповідача надійшла заява (вх.№12729 від 27.05.2025), в якій останній просив суд залишити без розгляду заяву про зупинення провадження у справі.

27.05.2025 до Господарського суду Харківської області від відповідача надійшла заява (вх.№12731 від 27.05.2025), в якій останній просив суд залишити без розгляду зустрічний позов.

27.05.2025 до Господарського суду Харківської області від позивача надійшли заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі (вх.№12757 від 27.05.2025).

27.05.2025 до Господарського суду Харківської області від позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№12758 від 27.05.2025), в якій позивач зазначив таке. По-перше, позивач вказав, що ні в його діях, ні в діях НКРЕП поршуень щодо затвердження тарифів в частині застосування порядку формування тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення не має, а постанови НКРЕП є законними. По-друге, позивач зазначає, що оскільки підписаний акт наданих послуг не повернуто відповідачем, а також не направлено вмотивованої відмови від підписання такого акту, він вважається узгодженим споживачем в редакціїї виконавця. Отже, на думку позивача, оскільки другий примірник акту здачі-приймання наданих послуг з централізованого водопостачання залишається у КП "Чугуїввода", чим спростовано твердження відповідача стосовно фальсифікації рахунків. На підставі викладеного, позивач просить суд позов задовольнити.

28.05.2025 до Господарського суду Харківської області від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог (вх.№12839 від 28.05.2025), в якій останній просить зменшити суму позовних вимог на 300 000,00 грн., оплата відповідачем вказаної суми боргу підтверджується реєстром грошових надходжень №720101 від 20.05.2025 на суму 200 000,00 грн., реєстру грошових надходжень №726101 від 26.05.2025 на суму 100 000,00 грн. А тому позивач просить суд стягнути з відповідача 15 335 039,09 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.06.2025 судом прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи відзив, відповідь на відзив та заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі. Також даною ухвалою прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи заяву про зменшення позовних вимог, подальший розгляд постановлено вести з урахуванням такої заяви. Вказану ухвалу постановлено судом без оформлення окремого документу та занесено до протоколу судового засідання від 02.06.2025 .

Також ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.06.2025 задоволено заяву відповідача про залишення зустрічного позову без розгляду, зустрічну позовну заяву КП "Чугуїввода" залишено без розгляду.

12.06.2025 до Господарського суду Харківської області від відповідача надійшли додаткові пояснення (вх.№13968 від 12.06.2025).

13.06.2025 до Господарського суду Харківської області від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог (вх.№14080 від 13.06.2025), в якій останній зазначає, що у зв`язку з частковим погашенням Відповідачем заборгованості у сумі 300 000,00 грн (сума 105 957,31 грн сплачена 09.06.2025, сума 100 000,00 грн сплачена 11.06.2025), КП «Харківводоканал» зменшує суму позовних вимог ще на 205 957,31 грн. Загальна сума на яку КП «Харківводоканал» зменшує суму позовних вимог становить 805 957,31 грн. Таким чином, станом на 13.06.2025 залишок заборгованості КП «Чугуїввода» перед КП «Харківводоканал» за період з 01.04.2024 по 31.03.2025 становить - 15 129 081,78 грн.

13.06.2025 до Господарського суду Харківської області від позивача надійшла заява (вх.№14087 від 13.06.2025).

16.06.2025 до Господарського суду Харківської області від відповідача надійшла заява (вх.№14185 від 16.06.2025) з додатковими поясненнями.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.06.2025 судом прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи додаткові пояснення (вх.№13968 від 12.06.2025), заяву (вх.№14087 від 13.06.2025), та заяву (вх.№14185 від 16.06.2025) з додатковими поясненнями. Також судом прийнято до розгляду та долучено до матерілаів справи заяву про зменшення позовних вимог, постановлено подальший розгляд справи вести з урахуванням вказаної заяви, сумою позовних вимог вважати - 15 129 081,78 грн.

Крім того, ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.06.2025 судом підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті на 30.06.2025.

27.06.2025 до Господарського суду Харківської області від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату (вх.№15204 від 27.06.2025) у зв`язку з перебуванням представника відповідача у відрядженні.

27.06.2025 до Господарського суду Харківської області від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог (вх.№15225 від 27.06.2025), в якій останній просить суд зменшити суму позовних вимог у зв`язку зі сплатою відповідачем 350 000,00 грн., що підтверджується реєстром грошових надходжень №719101 від 19.06.2025 на суму 150 000,00 грн. та реєстром грошових надходжень №726101 від 26.06.2025 на суму 200 000,00 грн.

30.06.2025 судом відкрито судове засідання з розгляду справи по суті, в якому задоволено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи на іншу дату (вх.№15204 від 27.06.2025) у зв`язку з першою неявкою представника відповідача та визнанням причин неявки поважними в порядку положень п. 2 ч. 2 ст. 202 ГПК України, про що постановлено ухвалу від 30.06.2025 про відкладення розгляду справи на 23.07.2025. Крім того, даною ухвалою суд прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи докази сплати частини боргу відповідачем в сумі 350 000,00 грн. Вказану ухвалу постановлено судом без оформлення окремого документу та занесено до протоколу судового засідання від 30.06.2025.

23.07.2025 до Господарського суду Харківської області від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату (вх.№16980 від 22.07.2025) у зв`язку з неможливістю представника відповідача прибути в дане судове засідання, оскільки представник відповідача з 19.07.2025 перебуває на стаціонарному лікуванні, очікувана дата закриття листка непрацездатності - 01.08.2025.

23.07.2025 до Господарського суду Харківської області від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі (вх.№17122 від 23.07.2025), яке обгрунтовано тим, що відповідачем подно позов до НКРЕП до Київського окружного адміністративного суду і судом відкрито провадження у справі №320/31036/25.

23.07.2025 до Господарського сууд Харківської області від позивача надійшла заява про долучення документів (вх.№17131 від 23.07.2025), до якої долучено зокрема банківську виписку відповідно до якої відповідачем сплачено частково суму заборгованості у розмірі 150 000,00 грн.

Представник позивача, присутня 23.07.2025 в судовому засіданні, проти клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та про зупинення провадження у справі заперечувала, просила суд в задоволенні таких клопотань відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Щодо клопотання відповідача про відкладення розгляду справи (вх.№16980 від 22.07.2025) суд зазначає таке.

До заяви про відкладення розгляду справи відповідачем додано скріншот з електронної системи охорони здоров`я, а саме медичний висновок про тимчасову непрацездатність. Разом з цим, у графі №3, яка має назву "пацієнт" зазначено - b1d56988-6615-4f26-acae-cfcb9d8374f7, пацієнт - ідентифікований.

Суд зазначає, що з вказаного скріншоту неможливо встановити хто відповідно до вказаного висновку про непрацездатність є пацієнтом, тобто неможливо з`ясувати чи стосується вказаний висновок саме представника відповідача.

Крім того, суд зазначає, що ухвалою суду від 30.06.2025 (яку постановлено без оформлення окремого документу та занесено до протоколу сдуового засіданні від 30.06.2025) задоволено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи по суті (вх.№15204 від 27.06.2025) у зв`язку з першою неявкою представника відповідача в удове засідання з розгляду справи по суті та визнанням причин неявки поважними та постановлено ухвалу про відкладення розгляду справи по суті на 23.07.2025, на підставі п.2 ч.2 ст.202 ГПК України.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстави першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Разом з цим, відповідно до п.2 ч.3 стю202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи те, що в даному випадку має місце друга неявка відповідача у судове засідання, а також приймаючи до уваги обмежені строки розгляду справи по суті, визначені частиною другою статті 195 Господарського процесуального кодексу України, суд керуючись засадами Господарського судочинства та практикою Європейського суду з прав людини, дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи на іншу дату та вважає за можливе розглянути справу в судовому засіданні 23.07.2025 за відсутності представника відповідача на підставі п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України.

Щодо клопотання відповідача про зупинення провадження у справі (вх.№17122 від 23.07.2025).

Присутній представник позивача проти вказаного клопотання заперечувала.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про зупинення провадження у справі (вх.№17122 від 23.07.2025) ухвалою від 23.07.2025 відмовив в його задоволенні, відповідна ухвала постановлена судом без оформлення окремого документу та занесена до протоколу судового засідання від 23.07.2025.

Так, дане клопотання обгрунтовано відповідачем тим, що ним подно позов до НКРЕП до Київського окружного адміністративного суду і Київським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі №320/31036/25. А тому відповідач просить суд зупинити провадження у даній справі до розгляду Київським окружним адміністративним судом справи №320/31036/25.

Відповідно до ч. 3 ст. 195 ГПК України провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3-1 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього Кодексу.

При цьому п. 1-3-1 частини першої статті 227 ГПК України визначено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках:

1) смерті або оголошення померлою фізичної особи, яка була стороною у справі або третьою особою з самостійними вимогами щодо предмета спору, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво;

2) необхідності призначення або заміни законного представника учасника справи;

3) перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції;

3-1) звернення обох сторін з клопотанням про зупинення провадження у справі у зв`язку з проведенням медіації.

Пунктом 1 частини першої статті 228 ГПК України визначено, що суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках: 1) перебування учасника справи на альтернативній (невійськовій) службі не за місцем проживання або на строковій військовій службі.

Отже, приписи ГПК України містять вичерпний перелік обставин для зупинення провадження у справі на стадії її розгяду по суті та не передбачають ні права ні обов`язку суду зупинити провадження у справі на стадії її розгляду по суті з об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі в порядку п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України.

На підставі вказаного, враховуючи наведені приписи ГПК України суд відмовив в задоволенні клопотання відповідача про зупинення проваження у справі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухваши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

31.12.2009 між КП «ВТП «Вода» та КП «Чугуїввода» було укладено Договір на відпуск та споживання води № 16114.

Згідно з рішенням Харківської міської ради від 12.01.2011 № 132/11 Комунальне підприємство «Виробничо-технологічне підприємство «Вода» реорганізоване шляхом приєднання його до Комунального підприємства каналізаційного господарства «Харківкомуночиствод».

Додатковою угодою від 29.09.2011 до договору від 31.12.2009 № 16114 внесено зміни, а саме сторони договору домовилися про наступне: в зв`язку з реорганізацією КП «ВТП «Вода» шляхом приєднання його до Комунального підприємства каналізаційного господарства «Харківкомуночиствод» змінити сторону в зобов`язанні.

Згідно з рішенням Харківської міської ради від 23.12.2011 №577/11 «Про перейменування комунального підприємства каналізаційного господарства «Харківкомуночиствод» та розпорядженням Департаменту економіки та комунального майна Управління комунального майна та приватизації від 25.01.2012 №66, затверджена нова редакція статуту КП КГ «Харківкомуночиствод», в якій змінено найменування Комунального підприємства каналізаційного господарства «Харківкомуночиствод» на Комунальне підприємство «Харківводоканал».

26.01.2012 була проведена державна реєстрація нової редакції статуту КП «Харківводоканал».

Додатковою угодою від 27.01.2012 до договору від 31.12.2009 № 16114 внесено зміни, у зв`язку з перейменуванням назви Комунального підприємства каналізаційного господарства «Харківкомуночиствод» на Комунальне підприємство «Харківводоканал».

Відповідно до п.1.1 договору №16114 на відпуск води предметом договору є відпуск води із системи центрадізованого питного водопостачання для КП "Чугуїввода", як суб`єкта господарювання, що отримуєводу для надання послуги власним споживачам (далі підприємство).

Згідно п.2.1 Договору КП "Харківводоканал" відпускає питну воду підприємству на об`єкти що знаходяться на балансі, в експлуатації, обслуговуванні підприємства відповідно до додатку №1.

Пунктом 2.2. Договору передбачено, що обсяги відпуску питної води погоджуєються підприємством із КП "Харківводоканал" на кожний наступний календарний рік з моменту укладання даного договору, у томц числі з урахуванням обсягу фінансування.

При цьому, відповідно до положень договору, підприємство (відповідач, КП "Чугуїввода) зобов`язане своєчасно та в повному обсязі проводити оплату за питну воду (п.2.2 Договору).

Відповідно до п.3.3.1 Договору позивач зобов`язаний здійнювати водопостачання об`єктів підприємства згідно з додатком №1.

Згідно п.4.1 Договору усі розрахунки за воду здійснюються підприємством щомісяця на підставі рахунків КП"Харківовдоканал" за обсяги питної води, що визначені за показниками засобів обліку води.

Положеннями п.4.2 Договору сторони визначили, щло вартість питної води на момент укладання договору становить 0.63 грн. за 1 м.3 з ПДВ. У випадку зміни тарифц, що діє на момент укладання цього договору. оплата підприємством здійснюється за новими тарифами після закінчення 10денного тсроку з моменту повідомлення підпприємства.

Пунктом 4.4. Договору передбачено, що рахунки КП "Харківводоканал" за водопостачання є обов`язковими до приймання пыдприэмством. Порядок доставки рахунків узгоджується сторонами і може здійснюватися в такий спосіб:

-нарочним

-представником КП "Харківводоканал"

-рекомендованою поштою

-електронною поштою

-одержанням представником підприємства після прибуття в КП "Харківводоканал" не пізніше дати зазначеної в телефонограмі або повіждомленні

-іншими способами.

Згідно п.4.5 Договору розрахунковим періодом є місяць. Підприємство робить оплату за воду протягом місяця наступного за розрахунковим, згідно ождержаного рахунку від КП "Харківоводоканал". При несплаті або частковій несплаті рахунку підприємству нараховуються пеня в розмірі 0,5 % від суми несплати за кожний прострочений день до повного погашення заборгованостіц, але ен може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня.

Договір підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печаткми.

В подальшому до договору було укладно додаткові угоди: Додаткова угода №7273-ДС від 29.09.2011, додаткова угожа від 27.01.2012, додаткова угода від 30.01.2025, додаткова угода від 04.12.2024. додаткова угода від 30.01.2025.

Зокрема, відповідно до додаткової угоди від 30.01.2025 пункт 4.2 Договору викладено у наступній редакції - нарахування за послуги з централізованого водопостачання будуть проводитись за тарифом 14,72 грн. за 1 куб.м. без ПДВ; 17 664 грн. за 1 куб.м. з ПДВ.

Додаткова угода підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками.

Також в матеріалах справи наявні акти здачі прийманння наданих послуг з централізованого водопостачання та водовідведення підписані уповановаженими представниками сторін та скріплені печатками (а.с.11-14).

Крім того в матеріалах справи наявні рахунки на оплату (а.с.16-21), які направлялися позивачем відповідачу.

Відповідно до доказів направлення, а саме рекомендованих повіжомлень про вручення поштового відправлення (а.с.22-23), такі рахунки є врученими відповідачу, про що свідчать підписи одержувачів таких рахунків.

Відповідно до умов договору на відпуск та споживання води № 16114 від 31.12.2009, із змінами внесеними додатковими угодами від 29.09.2011, 27.01.2012, 30.12.2023, 04.12.2024 та 30.01.2025 КП «Харківводоканал» зобов`язалось надати послуги з водопостачання, а КП «Чугуїввода» - здійснювати регулярну оплату за надані послуги згідно з діючими тарифами.

Як зазначає позивач, КП «Харківводоканал» свої зобов`язання виконало в повному обсязі надало Споживачу послуги з водопостачання, що складаються з фактичних обсягів водоспоживання, що підтверджують акти здачі-приймання наданих послуг з централізованого водопостачання.

Разом з цим відповідач повної оплати заборгованості за послуги з водопостачання не зробив, у зв`язку з чим в нього виникла заборгованість у розмірі 15 935 039,09 грн., що і стало підставою для звернення позивача із позовною заявою до суду.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підстави виникнення цивільних прав та обов`язків виникають з договорів та інші правочинів.

Пунктом 3 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України вcтановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 статті 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В частині 1 статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ч.1 ст.193 ГК України).

Приписами частини 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст.903 Цивільного кодексу України ).

Пунктом 2 ч.1 ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивачем у період з 31.03.2024 по 31.03.2025 було надано відповідачу послуги з централізованого водопостачання та водовідведення на загальну суму 15 935 039,09 грн. та виставлені відповідні рахунки на оплату.

Відповідач факт споживання ним у спірний період послуг з водопостачання в обсягах, зазначених позивачем не заперечує, про що свідчать його часткові оплати заборгованості. Разом з цим, відповідач не погоджується з тарифами затвердженими постановами НКРЕП, відповідно до яких позивачем зроблено нарахування.

У відповідності до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України).

За приписами ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.5. Договору визначено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач здійснює оплату протягом місяця наступного за розрахунковим згідно одержаного від К "Харківводоканал" рахунку.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Як свідчать матеріали справи, за надані позивачем послуги на підставі договору про відпуск води після відкриття провадження у даній справі відповідач розрахувався частково, у зв`язку з чим судом було прийнято до розгляду заяви позивача про зменшення розіру позовних вимог до 15 129 081,78 грн.

Крім того, після закриття підготовчого провадження у даній справі та початку розгляду справи по суті відповідачем сплачено ще частину заборгованості на загальну суму 500000,00 грн, про що позивач надав суду відпоідні докази, які долучені судом до матеріалів справи. Доказів сплати відповідачем іншої частини заборгованості за послуги з централізованого водопостачання розмірі матеріали справи не містять.

Щодо заперечень відповідача стосовоно непогодженням з тарифами НКРЕП, суд зазначає таке.

Як вказував відповідач у своїх запереченнях по суті спору, позов грунтується на тарифах, затверджених Постановою НКРЕП, при цьому, на думку відповідача, в таких тарифах на централізоване водопостачання споживачам, які є суб`єктами господорювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення, не було враховано що 86% спожитої води Чугуївською територіальною громадою приходиться на населення. Відповідач акцентує увагу на тому, що з таких постанов НКРЕП вбачається, що в 2024 році НКРЕП підвищило тарифи для КП "Харківводоканал" на централізоване водопостачання споживачам з 5,27 грн. за 1 куб.м. до 14,72 грн. за 1 куб.м. тобто на 279%. Крім того, відповідач звертає увагу на те, що позивачем було долучено копії рахунків, в яких впродовж півроку викладалося посилання на майбутні постанови НКРЕП, а тому на думку відповідача такі рахунки є сфальцифікованими, а доказів направдення на адресу відповідача належних рахунків позивачем не надано. Підсумовуючи наведене, відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити.

Суд вважає за необхідне звернутися до доктрини ЕСТОПЕЛЬ.

Доктрина "естопель" бере походження з англосаксонської системи права і базується на принципах добросовісності і послідовності. За своєю природою це прояв загального принципу недопустимості зловживання правом. Сторона, яка вчиняє дії або робить заяви у спорі, що суперечать тій позиції, яку вона займала раніше, не повинна отримати перевагу від своєї непослідовної поведінки.

Доктрина римського права "venire contra factum proprium" (принцип заборони супеечливої поведінки) базується на римській максимі "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці.

Суд звертає увагу на те, що поведінка відповідача не відповідає принципу естопель і доктрині venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки). У судовій практиці принцип добросовісності охоплює естопель та заборону суперечливої поведінки (venire contra factum proprium). Естопель правовий принцип, згідно з яким сторона позбавляється права без розгляду питання по суті висувати певні заперечення або заяви, які явно розходяться з її початковим поведінкою. Принцип заборони суперечливої поведінки (venire contra factum proprium) базується на правилі, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. Принцип «естопель», зокрема, застосовано в практиці Європейського суду з прав людини («Хохліч проти України», заява № 41707/98; «Рефаг парті зі (Партія добробуту) Туреччини та інші проти Туреччини», заяви №№ 41340/98, 41342/98, 41344/98), він підлягає застосуванню і українськими судами.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 449/1154/14 визначено, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

У ст. І.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права закріплено, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Одним із способів захисту добросовісної сторони є принцип естопелю: особа втрачає право посилатися на будь-які факти на обґрунтування своїх домагань, якщо його попередня поведінка свідчила про те, що вона дотримується протилежної позиції.

Обов`язкові умови для застосування естопелю: (a) виникнення довіри в іншої сторони має стосуватися особи, якій протиставляється естопель; (b) виникнення обґрунтованої довіри у добросовісної сторони; (c) очевидна несправедливість підриву довіри.

a) виникнення довіри в іншої сторони має стосуватися особи, якій протиставляється естопель. Довіра добросовісної сторони має стати результатом попередньої поведінки недобросовісної сторони, здатної сформувати таку довіру (наприклад, будь-яких заяв, обіцянок, фактичної поведінки, що формує в іншої сторони обґрунтовані очікування, у тому числі й бездіяльності).

(b) виникнення обґрунтованої довіри у добросовісної сторони У добросовісної сторони мають виникнути певні очікування щодо подальшої поведінки іншої особи. Сторона має розумні підстави для того, щоб покладатися на поведінку контрагента.

(с) очевидна несправедливість підриву довіри. Сама собою суперечлива поведінка не заборонена. Заборона суперечливої поведінки не покликана покарати особу, яка діє суперечливо. Право блокується через очевидну несправедливість, що в конкретних ситуаціях може виникати в результаті суперечливої поведінки.

(Добросовісність поведінки у практиці ЄСПЛ 1) рішення у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08 липня 1986 року, заява № 9815/82, п. 46; 2) рішення у справі «Фрессо і Руар проти Франції» від 21 січня 1999 року, заява № 29183/95, п. 55; 3) рішення у справі «Карабет та інші проти України» від 17 січня 2013 року, заяви №№ 38906/07 і 52025/07, п. 276)

Поведінка є недобросовісною, якщо одна сторона договору прийняла виконання від іншої сторони, а після цього посилається на недійсність такого договору або його неукладеність. Якщо поведінка сторони давала іншій стороні підстави вважати, що договір є дійсним (виконувався належним чином сторонами протягом тривалого часу), то наступне висунення вимог про його недійсність або неукладеність є зловживанням правом (Ухвала КЦС ВС про передання до ВП ВС у справі № 513/879/19).

Відповідно до висновку, сформульованого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі № 147/66/17, добросовісність - це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (пункт 55 постанови). Принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації їхніх прав і передбаченого договором та/або законом виконання їхніх обов`язків (пункт 60 постанови). Введення у цивільне законодавство принципу добросовісності є заходом, спрямованим на зміцнення моральних засад цивільно-правового регулювання. Саме з позиції моральності слід підходити до оцінки поведінки суб`єкта права як добросовісного або недобросовісного (пункт 61 постанови).

Згідно з висновком Верховного Суду, сформульованим у постанові від 16.02.2022 у справі № 914/1954/20, суди мають враховувати принцип добросовісності - стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина заборони суперечливої поведінки, в основі якої лежить принцип добросовісності, базується на римській максимі: ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, та, що не відповідає попереднім заявам або поведінці однієї сторони, за умови, що інша розумно на них покладається.

За змістом частини другої статті 13 Цивільного кодексу України недобросовісна поведінка однієї особи, яка полягає у вчиненні дій, що можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом. Сутність зловживання правом полягає у недобросовісному вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, зокрема всупереч меті останнього. Заборона зловживання правом по суті випливає з властивості рівнозваженості, закладеної у принципі юридичної рівності учасників цивільних правовідносин. За змістом приписів Цивільного кодексу України поняття "добросовісність" ототожнюється з поняттям "безвинність", а "недобросовісність" - з виною. За діяння, якими завдано шкоду внаслідок недобросовісної поведінки, може наступати відповідальність (наприклад, на підставі частини третьої статті 39 Цивільного кодексу України). Оскільки настання відповідальності, за загальним правилом, пов`язується з виною, то такі діяння є винними (див. висновок сформульований Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 04.09.2020 у справі № 311/2145/19).

У постанові від 08.05.2018 у справі № 910/1873/17 Верховний Суд вказав, що принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

Таким чином, поведінка та дії управнених та зобов`язаних сторін (позивача та відповідача) повинні відповідати принципу добросовісності та сутності чесної ділової практики, будуватися на взаємоповазі та дотриманні інтересів усіх учасників цих відносин.

Однією із основоположних засад господарського законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України). Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Господарське законодавство ґрунтується на вільному здійсненні цивільних прав, а також добросовісності учасників цивільних правовідносин при здійсненні цивільних прав і виконання обов`язків. Таким чином, особа не може отримувати переваги від недобросовісної поведінки.

Зважаючи на наведене вище, суд зазначає, що поведінка відповідача у справі є суперечливою та непослідовною, з огляду на те, що відповідач вказує, що непогоджується з тарифами НКРЕП за якими позивачем зроблені нарахування, проте продовжує погашати заборгованість протягом розгляду справи. Крім того, з огляду на те, що відповідачем протягом розгляду справи робилися часткові оплати заборгованості, факт цього свідчить про те, що відповідач все ж таки отримував рахунки від позивача та був обізнаний щодо заборгованості і зміни тарифів.

Відповідно до ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №924/233/18). Тобто, обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Таку правову позицію висловив і Верховний Суду у постанові від 30.09.2021 у справі № 922/3928/20. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №924/233/18). Тобто, обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Таку правову позицію висловив і Верховний Суду у постанові від 30.09.2021 у справі № 922/3928/20.

Згідно з ч.1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини у справі «Мантованеллі» проти Франції звернув увагу суду на те, що одним із складників справедливого судового розгляду у розумінні ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» є право на змагальне провадження.

Стаття 13 ГПК України передбачає, що судочинство у господарських судах України здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

За викладеного, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором на відпуск води ( в редакціїї додаткових угод) №16114 від 31.12.2009 про надання послуг з централізованого водопостачання в сумі 14 629 081,78 грн.

Щодо часткових оплат відповідача на суму 350 000,00 грн. відповідно до зави позивача (вх.№15225 від 27.06.2025) та на суму 150 000,00 відповідно до заяви позивача (вх.№17131 від 23.07.2025) суд зазначає таке.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.46 позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Разом з цим, оскільки відповідачем оплати на суму 350 000,00 грн. та на суму 150 000,00 грн. було зроблено після закриття підготовчого засідання, докази таких оплат подано позивачем після закриття судом підготовчого проадження у даній справі.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма завершення справи, яке зумовлене передбаченими законом обставинами, які повністю відкидають можливість судочинства.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, в тому випадку коли спір врегульовано самими сторонами шляхом перерахування боргу (передачі майна чи усунення перешкод у користуванні ним) після звернення кредитора з позовом за умови подання доказів такого врегулювання.

При цьому суд роз`яснює позивачу, що ч. 3 ст. 231 ГПК України визначено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Приймаючи до уваги, що після відкриття провадження у справі відповідачем частково погашено основну заборгованість у розмірі 500 000,00 грн., що підтверджується реєстром грошових надходжень №719101 від 19.06.2025 на суму 150 000,00 грн., реєстром грошових надходжень №726101 від 26.06.2025 на суму 200 000,00 грн., банківською випискою на суму 150 000,00 грн., провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення частини основної заборгованості у розмірі 500 000,00 грн. суд вважає за необхідне закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Відтак суд дійшов висновку про часткове задоволенні позовних вимог у розмірі 14 629 081,78 грн.

Щодо стягнення з відповідача частини основної заборгованості у розмірі 500 000,00 грн. суд провадження закриває у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується частиною першою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підставі, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, а також висновки суду про часткове задоволення позову, судові витрати, понесені позивачем, покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1, 4, 13, 20, 73-80, 86, 129, 236-238, 247, 251, 252, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Комунального підприємства "Харківводоканал" - задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Чугуїввода" (63506, м.Чугуїв. вул. Героїв Чорнобильців, 61; ) на користь Комунального підприємства "Харківводоканал" (місцезнаходження: 61052, місто Харків, вул.Конторська, 90; ) заборгованість за договором №16114 від 31.12.2009 за період з 01.04.2024 по 31.03.2025 у сумі 14 629 081,78 грн., а також судові витрати у розмірі 175 548,98 грн.

В іншій частині позову провадження у справі закрити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "01" серпня 2025 р.

Суддя В.В. Рильова

Справа №922/1432/25