ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"29" липня 2025 р.м. Одеса Справа № 911/3560/23

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю РАНГОЛІ (08324, Київська обл., Бориспільський район, с. Гора, вул. Центральна, буд. 21, офіс 10, )

До відповідача: Приватного товариства з обмеженою відповідальністю OKVIN GROUP TECHNOLOGY LTD (167-169, GREAT Portland, Street Fifth Floor London, W1W 5PF United Kingdom, реєстраційний номер 13421579)

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Секретар с/з Коротков С.О.

Представники сторін:

Від позивача: Тетарчук І.В. на підставі ордера серії АІ №1499071 від 19.01.2024р.;

Від відповідача: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ: Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю ( далі- ТОВ) РАНГОЛІ, звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Приватного товариства з обмеженою відповідальністю OKVIN GROUP TECHNOLOGY LTD про стягнення заборгованості у розмірі 170 000 доларів США.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.12.2023р. у справі №911/3560/23 матеріали позовної заяви ТОВ РАНГОЛІ направлено за територіальною підсудністю до Господарського суду Одеської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.01.2024р. справу №911/3560/23 передано на розгляд судді Рога Н.В.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.01.2024р. прийнято справу №911/3560/23 до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.02.2024р. Крім того, зазначено, що у випадку, якщо повідомлення про місце та час розгляду справи не буде вручено відповідачу своєчасно, суд врахує це і проведе підготовче засідання 02.04.2024р. о 10:00. За відсутності підстав для подальшого відкладення підготовчого засідання, суд здійснить розгляд справи по суті 07.05.2024р. о 10:00.

Ухвалою суду від 15.02.2024р. зупинено провадження до отримання повідомлення від компетентного органу Великої Британії про вручення Приватному товариству з обмеженою відповідальністю OKVIN GROUP TECHNOLOGY LTD документів у справі №911/3560/23.

Листом від 21.02.2024р. направлено на адресу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) пакет документів для належного повідомлення відповідача - OKVIN GROUP TECHNOLOGY LTD, через Міністерство юстиції Королівства Великої Британії.

19 березня 2024р. до суду від Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надійшов супровідний лист, згідно якого на виконання п.6.7 розділу УІ Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів с питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України від 27.06.2008р. №1092/5/54, повернуто надісланий судом пакет документів з метою направлення доручення напряму.

Враховуючи зазначене, 25 березня 2024р. пакет документів для вручення відповідача - OKVIN GROUP TECHNOLOGY LTD, направлено напряму до Royal Courts of Justice (Room E16.Strand.London WC2A 2LL).

Ухвалою суду від 02.04.2024р. поновлено провадження у справі з метою проведення підготовчого засідання. Ухвалою суду від 02.04.2024р. зупинено провадження у справі до 07.05.2024р.

Ухвалою суду від 07.05.2024р. поновлено провадження у справі з метою проведення підготовчого засідання. Ухвалою суду від 07.05.2024р. зупинено провадження до 30.05.2024р.

Ухвалою від 30.05.2024р. поновлено провадження у справі з метою проведення підготовчого засідання. Ухвалою від 30.05.2024р. відкладено судове засідання на 11.07.2024р. та зупинено провадження у справі до 11.07.2024р.

04 липня 2024р. до суду від Royal Courts of Justice (Room E16.Strand.London WC2A 2LL) надійшло клопотання про направлення додаткового пакету документів з метою вручення OKVIN GROUP TECHNOLOGY LTD.

Ухвалою від 11.07.2024р. поновлено провадження у справі з метою проведення судового засідання. Ухвалою від 12.07.2024р. зупинено провадження у справі до 12.09.2024р.

02 серпня 2024р. до суду від позивача - ТОВ «РАНГОЛІ» надійшов пакет документів - переклад на англійську мову позовної заяви з усіма додатками та ухвали про відкриття провадження у справі у трьох примірниках.

05 серпня 2024р. Господарським судом Одеської області зазначений пакет документів було направлено до Royal Courts of Justice (Room E16.Strand.London WC2A 2LL).

Станом на 12.09.2024р. інформації щодо належного повідомлення відповідача у справі та вручення йому пакету документів, направленого Господарським судом Одеської області, до суду не надходило.

Ухвалою від 12.09.2024р. зупинено провадження у справі до 08.10.2024р.

Ухвалою від 08.10.2024р. поновлено провадження у справі з метою проведення судового засідання. Ухвалою від 08.10.2024р. зупинено провадження у справі до 17.12.2024р.

14 листопада 2024р. до суду від Royal Courts of Justice (Room E16.Strand.London WC2A 2LL) надійшло клопотання про направлення запиту із стислим викладом документів для вручення.

Ухвалою від 17.12.2024р. поновлено провадження у справі з метою проведення судового засідання. Ухвалою суду від 17.12.2024р. відкладено підготовче засідання у справі на 03.04.2025р. та зазначено, що у випадку, якщо повідомлення про місце, дату та час розгляду справи не буде вручено відповідачу своєчасно, суд врахує це і проведе наступне підготовче засідання 22.05.2025р., за відсутністю підстав для подальшого відкладення підготовчого засідання суд здійснить розгляд справи по суті в день судового засідання 15.07.2025р. Також, зобов`язано позивача надати: нотаріально засвідчений переклад на англійську мову даної ухвали Господарського суду Одеської області від 17.12.2024 р. (у трьох примірниках), виклик (повідомлення) про день судового розгляду (у трьох примірниках), прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів (у трьох примірниках) для подальшого направлення до органу запитуваного Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії - Royal Courts of Justice Group Kings Bench Division (Room E16, Strand, London, WC2A 2LL) для належного повідомлення відповідача OKVIN GROUP TECHNOLOGY LTD (167-169, GREAT Portland, Street Fifth Floor London, W1W 5PF United Kingdom). Крім того, зупинено провадження у справі до 03.04.2025р.

07 січня 2025р. Господарським судом Одеської області направлено до органу запитуваного Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії - Royal Courts of Justice Group Kings Bench Division (Room E16, Strand, London, WC2A 2LL) для належного повідомлення відповідача OKVIN GROUP TECHNOLOGY LTD (167-169, GREAT Portland, Street Fifth Floor London, W1W 5PF United Kingdom) нотаріально засвідчений переклад на англійську мову позовної заяви з додатками у справі №916/3560/23, ухвали Господарського суду Одеської області про відкриття провадження у справі №916/3560/23 від 17.01.2024р., ухвали Господарського суду Одеської області про зупинення провадження у справі №916/3560/23 від 17.12.2024 р., виклик (повідомлення) про день судового розгляду.

Ухвалою суду від 03.04.2025р. поновлено провадження у справі №916/3560/23 з метою проведення підготовчого засідання. Ухвалою суду від 03.04.2025р. зупинено провадження у справі до 22.05.2025р. Ухвалою суду від 22.05.2025р. поновлено провадження у справі №916/3560/23 з метою проведення підготовчого засідання. Ухвалою суду від 22.05.2025р. зупинено провадження у справі до 15.07.2025р.

07 липня 2025р. на адресу суду від Royal Courts of Justice надійшов лист з підтвердженням про вручення 23.05.2025р. документів по справі відповідачу - OKVIN GROUP TECHNOLOGY LTD.

Ухвалою суду від 15.07.2025р. поновлено провадження у справі №916/3560/23 з метою проведення судового засідання. У судовому засіданні, що відбулося 15.07.2025р. судом наголошено, що відповідач належним чином повідомлений про проведення судового засідання щодо розгляду справи по суті 15.07.2025р., заперечень щодо закриття підготовчого провадження від відповідача до суду не надходило. У зв`язку із цим судом закрито підготовче провадження у справі №911/3560/23 та вирішено розпочати розгляд справи по суті у даному судовому засіданні.

Позивач ТОВ «РАНГОЛІ», підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач - OKVIN GROUP TECHNOLOGY LTD, своїм правом на судовий захист не скористався. Відзив на позовну заяву не надав, явку свого представника у судове засіданні не забезпечив.

За таких обставин, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Позивач у справі зазначає, що 14.04.2023р. між ТОВ «РАНГОЛІ» (Покупець) та OKVIN GROUP TECHNOLOGY LTD (Продавець) було укладено Контракт №SO-DMCC/2023-S-026, у якому сторони погодили, що товар буде вказано у Специфікаціях.

Одночасно, 14.04.2023 р., сторонами було погоджено та підписано Додаткову угоду № 1 до Контракту. Встановлено строк доставки товару 08-12 травня 2023 року ( п. З ) на умовах 100% передоплати ( п. 5 ). Додатком номер 1 до Контракту сторонами було погоджено та підписано Специфікацію, де сторони визначили, що поставці підлягатиме Гранульований Карбамід за ціною 430 доларів за тону на умовах 100% передоплати протягом двох календарних днів на підставі рахунку-фактури продавця, період поставки 08-12 травня 2023 року на умовах CIF Ізмаїл, порт Рені, Україна. Позивачем 04.05.2023 року було здійснено 100% передоплату 1500 т товару на суму 645 000 доларів США 00 центів, що підтверджується платіжним дорученням № 14 від 04.05.2023 року, сторонами було проведено звірку взаємних розрахунків, про що підписано акт звірки.

Згідно з п. 11.7, 11.8 Контракту, останній набуває чинності з моменту підписання, обмін копіями цього контракту та сторінками підпису шляхом факсимільної передачі, електронною поштою у відсканованій формі «pdf» або будь-якими іншими засобами означає ефективне виконання та доставку цього контракту для сторін і може використовуватись замість оригінального контракту для будь-яких цілей

Як зазначає позивач, поставка товару в узгоджені сторонами строки в період з 08 по 12 травня 2023 року не відбулася, у зв`язку із чим 24.05. 2023 р. позивач звернувся до відповідача з пропозицією повернути отримані в порядку передоплати грошові кошти в порядку передоплати, на що відповідач повідомив, що поставка товару не може відбутися з незалежних від нього причин та він поверне отримані грошові кошти, таким чином прийнявши пропозицію позивача про повернення отриманих грошових коштів за товар.

Окремими траншами, 15.06.2023 р. на суму 250 000 доларів США 00 центів, 07.07.2023 р. на суму 25 000 доларів США 00 центів, 18.07.2023 р. на суму 100 000 доларів США 00 центів, 21.07.2023 р. на суму 100 000 доларів США 00 центів, OKVIN GROUP TECHNOLOGY LTD було повернуто отриману передоплату всього на суму 475 000 доларів США 00 центів.

Таким чином, за розрахунком позивача, станом на день звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачем складає 170 000 доларів США 00 центів.

Також, позивач зазначив, що згідно з п. 7.2 Контракту, якщо Продавець (відповідач ) не здійснює повне або часткове відвантаження продукту протягом періоду дії контракту, продавець зобов`язується відшкодувати невикористану суму передоплати згідно з письмовими інструкціями покупця, отримавши такі інструкції, - продавець частково відшкодував суму передоплати, проте заборгованість в розмірі 170 000 доларів США 00 центів залишилась невідшкодованою.

В обгрунтування позову ТОВ «РАНГОЛІ» посилається на положення Закону України "Про міжнародне приватне право", та зазначає, що неповернення відповідачем передоплати в сумі 170 000 доларів США порушує встановлений публічний порядок в Україні щодо здійснення валютного контролю. Відтак, у спірних правовідносинах між позивачем і відповідачем застосовується право України в силу приписів ст. 12 Закону України «Про міжнародне приватне право».

В якості нормативного обґрунтування позивач також посилається на ст.193 Господарського кодексу України та ст.ст.509, 530, 610, 612, 629, 692 Цивільного кодексу України та просить суд стягнути з OKVIN GROUP TECHNOLOGY LTD заборгованість в розмірі 170 000 доларів США 00 центів.

Відповідач своїм правом на судовий захист не скористався.

Розглянув матеріали справи, заслухав пояснення представника позивача, судом встановлено, що 14.04.2023р. між ТОВ «РАНГОЛІ» (Покупець) та OKVIN GROUP TECHNOLOGY LTD (Продавець) було укладено Контракт №SO-DMCC/2023-S-026, відповідно до якого, беручи до уваги, що Продавець бажає продати Покупцю, а Покупець зобов`язується придбати у Продавця товар, сторони домовилися, що товар, його загальна кількість буде вказано у Специфікаціях.

Згідно п.9.2 Контракту якщо будь-який спір, розбіжність або претензія виникає з цього Договору або пов`язаного з ним, включно з будь-яким питанням щодо його існування, чинності, припинення або передбаченого порушення, сторони погоджуються докладати всіх зусиль для вирішення такого спору, розбіжності або претензії шляхом дружніх переговорів. Якщо спір розбіжність або позов не можуть бути вирішені таким чином, сторони прямо погоджуються, що будь-який такий спір, розбіжність або позов буде передано та остаточно вирішено в арбітражі відповідно до арбітражного регламенту Арбітражного Інституту Стокгольмської торгової палати, трьома арбітрами, призначеними відповідно до зазначених Правил Якщо інше не домовлено між сторонами, арбітраж має відбуватися в Дубаї, ОАЕ.

Слід зауважити, що положення п. 9.2 Контракту не містить очевидної вимоги, яка передбачає намір сторін розглядати спір в арбітражі відповідно до арбітражного регламенту Арбітражного інституту Стокгольмської торгової палати. Адже в контрактній формі в преамбулі до контракту сторони визначили також, що цей контракт було укладено згідно умов, положень і правил проформи Контракту GAFTA 78 за умови що статті з 1 по 6 та з 8 по 12 повинні бути виключені. Водночас, ст. 20 Контракту GAFT А 78, яка не була виключена сторонами Контракту, передбачено (а) будь-які суперечки, що виникають у зв`язку з цим контрактом або в його рамках, або будь-які претензії щодо тлумачення чи виконання цього контракту вирішуються арбітражем відповідно до Арбітражного регламенту GAFTА № 125, у редакції, чинній на дату цього контракт; такі Правила включені до цього Контракту та є його частиною, і обидві сторони вважаються такими, що повністю ознайомлені з такими Правилами та погодилися на їх застосування; (Ь) Жодна сторона за цим Договором або будь-які особи, що пред`являють претензії відповідно до будь-якої з них, не можуть подавати жодних позовів чи інших судових процесів проти іншої щодо будь-якого такого спору чи претензії, доки такий спір чи претензія не буде спочатку заслухано та ухвалено арбітром; (s) або апеляційною комісією, залежно від обставин, відповідно до Арбітражного регламенту, і чітко погоджено та заявлено, що отримання арбітражного рішення від арбітра(ів) або апеляційної комісії, залежно від обставин, є попередньою умовою права будь-якої зі сторін у цій угоді або будь-якої іншої особи, які вимагають від будь-якої з них порушити будь-який позов або інше судове провадження проти іншої з них щодо будь-якого такого спору чи претензії; (с) Ніщо, що міститься в цьому арбітражному застереженні, не перешкоджає сторонам прагнути отримати забезпечення в задоволення їхнього позову або зустрічного позову через судове провадження в будь-якій юрисдикції, за умови, що таке судове провадження обмежується поданням та/або отриманням забезпечення позову чи зустрічного позову, при цьому розуміється та погоджується, що суттєві підстави будь-якого спору чи позову повинні бути визначені виключно арбітражем відповідно до Арбітражних правил GAFTA № 125.

Тобто, Контрактом № SO-DMCC/2023-S-026 від 14.04.2023 р. фактично двічі встановлено арбітражне застереження, що є суперечливим та не дає можливості встановити та визначити арбітражну установу. До того ж Правила арбітражу DIAC передбачають назву арбітражної установи Дубайський міжнародний арбітражний центр (DEAC), про що в Контракті від 14.04.2023 р. відсутнє застереження.

За таких умов арбітражне застереження не є чітким та таким, що може бути виконане, а тому не є ефективним. Пункт 9.2 Контракту містить недоліки, які не дають можливості реалізації арбітражного застереження та встановлення волевиявлення сторін щодо передачі спору до арбітражу. Таким чином, посилання в контракті на Арбітражний інститут Стокгольмської торгової палати недостатньо для того, щоб зробити висновок що цей спір підлягає вирішенню в арбітражі в Дубаї.

Позивач та відповідач не є резидентом ОАЄ, не ведуть свою діяльність в правовому полі ОАС, тому позивач, з урахуванням встановленого публічного порядку щодо валютного контролю в Україні знаходиться в більш слабкій позиції по відношенню до відповідача. Для правильного тлумачення умов Контракту має значення чіткість викладення домовленостей сторін, що дозволило б встановити справжнє волевиявлення кожної із сторін.

У пункті 3 статті 2 Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року передбачено, що суд договірної держави може порушити провадження в справі у випадку наявності у зовнішньекономічному договорі арбітражної угоди, якщо визначить, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути викопана.

Зазначені принципи закладені, як у міжнародному, так і національному законодавстві. При цьому арбітражна угода с передумовою для передачі спору між сторонами для вирішення визначеній ними арбітражній установі, а також його розгляду за правилами і в порядку, встановленими цією установою або визначеному за договором між сторонами.

Арбітражний суд не наділено компетенцією вирішення питання дійсності, чинності та виконуваності арбітражної угоди за ст. 2 Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень (Нью-Йорк, 1958 рік) та ст. 8 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" у випадку подання позову до національного сулу (п. 4.29 постанови Верховного Сулу від 07.10.2020 у справі № 911/1803/19).

Заслуговує на увагу національного суду і той факт, що в Контракті не було узгоджено сторонами необхідність передання до арбітражу спору про недійсність самої арбітражної угоди.

Згідно з ч.2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07. 2002 р. № 15-рп/2002 визначено, що передбачене Конституцією України право юридичної особи на захист судом своїх прав, установлює юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати свої права будь-якими не забороненими законом засобами. Кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом спосіб захисту прав, у тому числі судовий захист. Суб`єкти правовідносин, у тому числі юридичні особи, у разі виникнення спору можуть звертатися до суду за його вирішенням. Юридичні особи мають право на звернення до суду за захистом своїх прав безпосередньо на підставі Конституції України. Держава має забезпечувати захист прав усіх суб`єктів правовідносин, у тому числі в судовому порядку. Право юридичної особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Рішенням Конституційного Суду України у справі про завдання третейського суду від 10.01.2008р. № 1-рп/2008 встановлено, що гарантуючи судовий захист з боку держави, Основний Закон України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч.5 ст. 55). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64 Конституції України). Це відповідає також нормі ч. 1 ст. 55 Конституції України за якою, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об`єкт правовідносин розташований на території іноземної держави; юридичний факт, який впливає на виникнення, зміну або припинення правовідносин, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно з Законом України «Про міжнародне приватне право».

Положення ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначає випадки, коли суди України можуть приймати до свого провадження і розглядати справи з іноземним елементом.

Відповідно до статті 2 Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень (Нью-Йорк, 10.06.1958) кожна Договірна Держава визнає письмову угоду, за якою сторони зобов`язуються передавати в арбітраж всі чи які-небудь спори, що виникли чи можуть виникнути між ними у зв`язку з яким-небудь конкретним договірним чи іншим правовідношенням, об`єкт якого може бути предметом арбітражного розгляду. Термін «письмова угода» включає арбітражне застереження у договорі чи арбітражну угоду, підписану сторонами, чи таку, що міститься в обміні листами чи телеграмами. Суд Договірної Держави, якщо до нього надходить позов із питання, за яким сторони уклали угоду, передбачену цією статтею, повинен, на прохання однієї зі сторін, направити сторони в арбітраж, якщо не встановить, що згадана угода недійсна, втратила силу чи не може бути виконана.

Зазначений обов`язок визнання арбітражної угоди вимагає від суду також тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь п дійсності, чинності та виконуваності (принцип імунітету та автономії арбітражної угоди).

У пункті 113 Керівництва Секретаріату ЮНСІТРАЛ по Нью-Йоркській конвенції 1958 року зазначається, що відносно арбітражної угоди судами визнавалося, що вона не може бути виконана, якщо арбітражна угода мала «патологічний характер», головним чином у наступних випадках: І) якщо положення арбітражної угоди були складені нечітко і не містили достатньо вказівок, які б дозволили перейти до арбітражного розгляду, та II) якщо в арбітражній угоді призначалася арбітражна установа, яка не існує. Але суди також можуть застосовувати підхід, спрямований на сприяння арбітражного розгляду, тобто тлумачити нечіткі чи непослідовні формулювання арбітражних угод таким чином, щоб підтримати ці угоди. Переважне право повинно віддаватися наміру сторін врегулювати спір в арбітражному порядку.

Таким чином, суд має тлумачити незначні помилки та неточності в назві арбітражних установ, що передбачені в арбітражній угоді, на користь міжнародного комерційного арбітражу. Але вирішення питання про виконуваність чи невиконуваність арбітражної угоди у зв`язку з наявністю помилок у найменуванні арбітражної установи є дискрецією суду, який ухвалює рішення з урахуванням усіх обставин справи. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.08.2018р. у справі № 906/493/16.

Крім цього, у зазначеній постанові Верховний Суд виснував, що: у разі наявності арбітражної угоди між сторонами спору та поданого стороною відповідно до вимог ГПК України клопотання про припинення провадження господарський суд може продовжити розгляд справи за умови встановлення в передбаченому законом порядку недійсності, втрати чинності або неможливості виконання вказаної угоди не пізніше початку розгляду справи по суті; господарський суд має тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності, забезпечуючи принцип автономності арбітражної угоди; суд може визнати угоду такою, що не може бути виконана, внаслідок істотної помилки сторін у назві арбітражу, до якого передається спір (відсилання до неіснуючої арбітражної установи), за умови відсутності в арбітражній угоді вказівки на місце проведення арбітражу чи будь-яких інших положень, які б дозволяли встановити дійсні наміри сторін щодо обрання певної арбітражної установи чи регламенту, за яким має здійснюватися арбітражний розгляд. У разі невизначеності арбітражної установи сторона арбітражної угоди не має обов`язку перед зверненням до компетентного державного суду звертатися до однієї чи декількох арбітражних установ для того, щоб вони вирішили питання щодо своєї компетенції стосовно цього спору. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.05.2019р. у справі № 921/421/18, від 24.07.2019р. у справі № 904/3096/18, від 13.06.2019р. у справі № 913/488/18, від 25.06.2019р. у справі № 911/1696/18, від 15.10.2019р. у справі № 911/1595/18, від 26.07.2021р. у справі № 908/16/21, від 28.09.2021р. у справі № 910/1022/21.

Відповідно до ч. 5 ст. 4 ГПК України допускається угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (міжнародного комерційного арбітражу). До міжнародного комерційного арбітражу за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що відповідає вимогам, визначеним законодавством України про міжнародний комерційний арбітраж, крім випадків, визначених законом.

Частинами 1, 3 ст. 22 ГПК України передбачено, що спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, крім спорів, визначених у пункті 1 цієї статті. Будь-які неточності в тексті угоди про передачу спору на вирішення до третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу та (або) сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності повинні тлумачитися судом на користь її дійсності, чинності та виконуваності.

У п 7 ч 1 ст. 226 ГПК України закріплено, що суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Наведене дає підстави для висновку про те, що при вирішенні питання про залишення позову без розгляду з підстав, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України господарському суду слід встановити наявність сукупності таких умов: існування арбітражної угоди, за якою позов у питанні, що порушене у державному суді, відноситься до компетенції арбітражу; від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді; встановлення судом дійсності, чинності та виконуваності третейської угоди.

Тобто національний суд у разі надходження позову у правовідносинах з арбітражним застереженням надає оцінку такому застереженню, якщо від будь-якої сторони не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, і лише після визначення питання щодо дійсності/недійсності, втрати/не втрати чинності або можливості/не можливості бути виконаним третейського застереження, приймає рішення про залишення позову без розгляду і направлення сторін до арбітражу або розгляд справи по суті, відповідно до встановлених ним обставин. Аналогічна правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17.12.2021р. у справі №910/9841/20.

У правовій позиції в справі № 906/493/16 від 28.08.2018 р. Верховний Суд. висловився стосовно неможливості вирішення спору в арбітражному порядку за наявності помилки в його назві чи місцезнаходженні. Так, відсилання до арбітражної установи, якої не існує, або наявність інших неточностей, що не дають змоги встановити справжні наміри сторін про певну арбітражну установу, дає суду підстави для визнання арбітражної угоди недійсною.

Отже, в даному випадку мас місце дефект волі, що веде за собою недійсність арбітражної угоди.

Схожі висновки щодо визнання угоди такою, що не може бути виконана, Велика Палата Верховного Суду виклала в дайджесті судової практики від 02.02.2019р. № 2019/1. Так, посилаючись на Нью-Йоркську конвенцію 1958 року, положення якої вимагають від суду тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди на користь її дійсності, чинності та виконуваності, Велика Палата Верховного Суду наголосила на принципі імунітету та автономії арбітражної угоди. Переважне право потрібно надавати наміру сторін врегулювати спір в арбітражному порядку, навіть у разі наявності помилок. Але якщо помилки й неточності в арбітражній угоді стосуються назви арбітражної установи та/або місця проведення арбітражу, суд може визнати що угоду такою, що не може бути викопана.

З висновків Великої Палати Верховного Суду зрозуміло, що до дискреції державного сулу також належить вирішення питання про неможливість виконання укладеного арбітражного застереження внаслідок істотної помилки в назві чи місцезнаходженні комерційного арбітражу. У такому випадку спір між сторонами може розглянути державний суд, адже принцип імунітету арбітражної угоди тут перестає діяти.

Таким чином, арбітражна угода, викладена у преамбулі та п. 9.2 Контракту № SO-DMCC/2023- S-026 від 14.04.2023 р., укладеного між позивачем, ТОВ «РАНГОЛІ» та відповідачем, Приватним товариством з обмеженою відповідальністю OKVIN GROUP TECHNOLOGY LTD, є такою, що не може бути виконана та є недійсною.

Суд також зазначає, що приписи ст. 12 Закону України «Про міжнародне приватне право» унормовують застереження про публічний порядок, зокрема норма права іноземної держави не застосовується у випадках, якщо її застосування призводить до наслідків, явно несумісних з основами правопорядку (публічним порядком) України. У таких випадках застосовується право, яке має найбільш тісний зв`язок з правовідносинами, а якщо таке право визначити або застосувати неможливо, застосовується право України. Відмова в застосуванні права іноземної держави не може ґрунтуватися лише на відмінності правової, політичної або економічної системи відповідної іноземної держави від правової, політичної або економічної системи України. У правовідносинах з іноземним елементом, які виникли на підставі правочину з вибором сторонами права іноземної держави, що підлягає застосуванню до таких правовідносин, як зміст правочину, так і його тлумачення визначаються іноземним правом, що сторони обрали за принципом автономії волі.

Але відповідно до ст.ст. 6, 7, 15, 25, 44, 56 Закону України Про Національний банк України, ст.ст. 12, 13 Закону України Про валюту і валютні операції, з метою врегулювання порядку здійснення банками валютного нагляду за дотриманням резидентами встановлених Національним банком України граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів 02.01.2019 Постановою № 7 Правлінням Національного банку України затверджено Інструкцію про порядок валютного нагляду банків за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, з 5 квітня 2022 року граничні строки розрахунків для таких операцій були встановлені на рівні 180 календарних днів.

Отже, неповернення відповідачем передплати порушує встановлений публічний порядок в Україні щодо здійснення валютного контролю.

Відтак, в силу приписів ст.12 Закону України «Про міжнародне приватне право» у спірних правовідносинах між позивачем та відповідачем застосовується право України.

За приписами ч.ч. 1-2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, на підставі Контракту № SO-DMCC/2023-S-026 від 14.04.2023 р. у сторін виникли взаємні права та обов`язки щодо купівлі-продажу товару.

За приписами ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України законодавець також встановив, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч.1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

14 квітня 2023 року сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до Контракту, якою сторонами було погоджено, що поставці підлягатиме Гранульований Карбамід 2 500+/- 10 МТ на вибір Продавця, за фіксованою ціною 430 доларів США за тону, на умовах 100% передоплати протягом двох календарних днів на підставі рахунку-фактури Продавця, період поставки 08-12 травня 2023 року на умовах CIF Ізмаїл, порт Рені, Україна.

Додатком №1 до Контракту № SO-DMCC/2023-S-026 від 14.04.2023 р. також є Специфікація для Сечовина класу В (ГОСТ 2081-2010), походження завод Карбаміду SOCAR, Азербайджан.

Згідно п.4.1 Контракту продукт, який продається за цим Контрактом, повинен бути доставлений Продавцем і прийнятий Покупцем на основі СРТ/СІF кінцевого пункту призначення, взаємно погодженого між сторонами, до номінації вантажу Покупцем, і визначається у відповідному додатку до цього Контракту за умови наявності продукту у головного постачальника. Умови поставки регулюються правилами «Інкотермс-2020», якщо ці правила не суперечать умовам цього Контракту. У разі будь-якого конфлікту між «Інкотермс-2020» та Контрактом перевагу мають умови Контракту.

За п.4.3 Контракту товар повинен бути доставлений Продавцем і прийнятий Покупцем у кількості згідно з відповідною транспортною накладною (CMR,RWB, коносамент тощо) та в якості відповідно до сертифікатів якості, виданих у пункті завантаження, як зазначено у ст.ст.3.2, 3.3.

Ціна продукту визначається як фіксована для кожної партії продукту, який буде доставлено в доларах США за метричну тону з урахуванням терміну доставки, зазначеного у п.4.2 Контракту, і має бути взаємно узгоджена до номінації вантажу та визначена у додатку до цього Контракту ( п.5.1 Контракту). Плата за продукт, що продається за цим Контрактом, узгоджується між сторонами та визначається у відповідному додатку до цього Контракту ( п.5.2). Оплата здійснюється без будь-яких знижок, утримань або відрахувань будь-якого характеру на банківський рахунок продавця ( п.5.3 Контракту). Покупець зобов`язаний сплатити вартість товару на рахунок Комітента банківським переказом протягом 3-х банківських днів за наступних умов: передплата 100% від загальної вартості фактично відвантаженого товару; мінімальною партією для передплати є 100 тонн ( п.5.5. Контракту).

За матеріалами справи, на виконання умов Контракту позивачем 04.05.2023 р. було здійснено 100% передоплату 1500 т товару на суму 645 000 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням № 14 від 04.05.2023 р.

За приписами ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак, у визначений у додатковій угоді №1 до Контракту період, а саме 08-12 травня 2023 року узгоджений сторонами товар - Гранульований Карбамід 2 500+/- 10 МТ, відповідачем поставлено не було, у зв`язку із чим 24.05.2023 р. позивач звернувся до відповідача з пропозицією повернути отримані в порядку передоплати грошові кошти, внаслідок чого окремими траншами, 15.06.2023 р. на суму 250 000 доларів США, 07.07.2023 р. на суму 25 000 доларів США, 18.07.2023 р. на суму 100 000 доларів США, 21.07.2023 р. на суму 100 000 доларів США, відповідач повернув ТОВ «РАГНОЛІ» отримані як передоплату кошти у розмірі 475 000 доларів США.

Натомість, кошти у розмірі 170 000 грн повернуто не було.

Згідно ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

За таких обставин, обгрунтованою є вимога позивача щодо стягнення з відповідача суми попередньої оплати у розмірі 170 000 грн.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

Європейський суд з прав людини зазначав, що при визначенні пропорційності заходу Суд у минулому також враховував особисті обставини заявників, у тому числі їх добросовісність (див. справу «Вістінс та Перепьолкінс» (Vistiтр and Perepjolkins).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 14.05.2013 р. у справі «Н.К.М. проти Угорщини» зазначив, що ті, хто діє добросовісно на підставі закону, не повинні бути розчаровані в своїх законних очікуваннях без конкретних і переконливих причин.

У справі "Пайн Велі Девелопмент ЛТД" та інші проти Ірландії" ЄСПЛ постановив, що стаття 1 Першого протоколу Конвенції можна застосувати до захисту "правомірних очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019р. у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019р. у справі № 902/761/18, від 04.12.2019р. у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Враховуючи все викладене вище, виходячи з матеріалів справи, суд дійшов висновку про обгрунтованість позову ТОВ «РАНГОЛІ» та доведеність належними та допустимими доказами порушення свого права та наявності заборгованості Приватного товариства з обмеженою відповідальністю OKVIN GROUP TECHNOLOGY LTD перед позивачем у розмірі 170 000 доларів США, яка підлягає стягненню, а позовна заява задоволенню.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «РАНГОЛІ» до Приватного товариства з обмеженою відповідальністю OKVIN GROUP TECHNOLOGY LTD про стягнення заборгованості у розмірі 170 000 доларів США задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного товариства з обмеженою відповідальністю OKVIN GROUP TECHNOLOGY LTD (167-169, GREAT Portland, Street Fifth Floor London, W1W 5PF United Kingdom, реєстраційний номер 13421579) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю РАНГОЛІ (08324, Київська обл., Бориспільський район, с. Гора, вул. Центральна, буд. 21, офіс 10, ) заборгованість у розмірі 170 000 (сто сімдесят тисяч) доларів США та витрати по сплаті судового збору у розмірі 91 978 грн 50 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 29 липня 2025 р.

Суддя Н.В. Рога