ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2025 р. Справа № 911/2468/24 (911/1769/25)

Господарський суд Київської області у складі судді Гребенюк Т.Д., за участю секретаря судового засідання Шульги Т.С., розглянувши справу

за позовом ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрсервісдорбуд" арбітражного керуючого Косякевича Сергія Олексійовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІБ"

про стягнення 252 000,00 грн.

у межах справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрсервісдорбуд"

За участі:

арбітражний керуючий - Косякевич С.О.

І. СУТЬ СПОРУ. ПОЗИЦІЇ СТОРІН

У провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрсервісдорбуд", на стадії ліквідаційної процедури відкритою Постановою від 18.02.2025.

Офіційне оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом - здійснено 18.02.2025.

27.05.2025 ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрсервісдорбуд" арбітражного керуючого Косякевича Сергія Олексійовича звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІБ" про стягнення 252 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами проведеного аналізу банківських виписок боржника та з урахуванням відомостей з Єдиного реєстру податкових накладних, ліквідатор дійшов до висновку, що банкрут реалізував на користь відповідача продукції, яка не оплачена, на суму 604 634,92 грн., а відповідач не здійснив оплату поставленого товару, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача на користь банкрута частину боргу, а саме 252 000,00 грн.

II. ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ, ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Суду від 28.05.2025 було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Також ухвалами суду від 28.05.2025 витребувано докази:

у Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області - відомості щодо формування товариством з обмеженою відповідальністю "МІБ" податкового кредиту за фактом поставки товариством з обмеженою відповідальністю "Укрсервісдорбуд" товару, за податковою накладною від 03.02.2022 № 1 на суму 604 634,92 грн. (з ПДВ) (пісок з відсівів дроблення фракції понад 0 до 5 мм - 2 505,0 тонн та бітум дорожній 70/100 - 20,70 тонн);

у Товариства з обмеженою відповідальністю "МІБ" (відповідача) - оригінали або належним чином засвідчені копії доказів, на підставі яких відбулось відчуження товару, а саме - пісок з відсівів дроблення фракції понад 0 до 5 мм - 2 505,0 тонн та бітум дорожній 70/100 - 20,70 тонн на суму 604 634,92 грн. (з ПДВ), товарна операція на підставі податкової накладної - від 03.02.2022 № 1.

Відповідач витребуваних у нього доказів не надав.

16.06.2025 до суду від Державної податкової служби у Полтавській області надійшли витребувані докази.

28.07.2025 після ухвалення судом рішення до суду від відповідача надійшли пояснення, які, відповідно до положень ч.2 ст. 118 ГПК України, залишаються без розгляду.

III. ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ ТА ЇХ ПРАВОВА КВАЛІФІКАЦІЯ

ДПС України листом від 06.11.2024 надала арбітражному керуючому наявну інформацію з Єдиного реєстру податкових накладних за період з 01.06.2021 по 09.08.2023 /ас.13-17/. Як свідчать відомості з Єдиного реєстру податкових накладних, 03.02.2022 банкрут реалізував на користь відповідача товар - пісок з відсівів дроблення фракції та бітум дорожній на загальну суму 604 434,92 грн., з яких сума ПДВ 100772,50 грн., вартість товарів 167 448,05 грн та 336 434,38 грн., про що 06.06.2022 складено податкову накладну №1/а.с.17/.

ДПС України листом від 16.06.2025 надало суду податкову декларацію з ПДВ відповідача за червень 2022 року з додатком №1 до неї /а.с.44-48/.

З відомостей Додатку 1 до податкової декларації з податку на додану вартість, платник - ТОВ "МІБ" вбачається, що 02.2022 відповідач зареєстрував операцію з постачання товарів/послуг від банкрута (індивідуальний податковий №82), згідно якої обсяг постачання складає 503 862,43 грн, сума ПДВ - 100772,49 грн, разом на суму 604 434,92 грн. /а.с.45/.

Надаючи оцінку правовідносинам сторін в аспекті підстав заявлених позовних вимог, Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Ведення бухгалтерського обліку, який є підставою для податкового обліку, регулюється Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженого наказом Міністерство фінансів України від 24 травня 1995 року за № 88 зареєстрований в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704.

У відповідності до ч.2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Стаття 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлює:

- бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації;

- питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів;

- відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів.

Частина 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначає, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частина 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми);дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

В свою чергу стаття 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначає, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Підпунктом 2.1 Пункту 2 Положення № 88 вказує, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Згідно п. п. 2.2. п. 2 Положення № 88 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).

Відповідно до п.п. 2.4. значеного пункту та Положення, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Керівник підприємства, установи забезпечує фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій, що були проведені, у первинних документах та виконання всіма підрозділами, службами і працівниками правомірних вимог головного бухгалтера або особи, яка забезпечує ведення бухгалтерського обліку підприємства, щодо порядку оформлення та подання для обліку відомостей і документів. Також, керівником підприємства, установи затверджується перелік осіб, які мають право давати дозвіл (підписувати первинні документи) на здійснення господарської операції, пов`язаної з відпуском (витрачанням) грошових коштів і документів, товарно-матеріальних цінностей, нематеріальних активів та іншого майна. Кількість осіб, які мають право підписувати документи на здійснення операцій з видачі особливо дефіцитних товарів і цінностей, бланків суворої звітності, повинно бути обмежено (п. п. 2.13. п. 2 Положення № 88).

Разом з тим п.п. 2.15. п. 2 Положення №88 встановлює, що первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників.

Згідно з п.п 2.16. п. 2 Положення №88 у разі виявлення невідповідності первинного документа вимогам законодавства у сфері бухгалтерського обліку такі документи з письмовим обґрунтуванням передаються керівнику підприємства, установи. До окремого письмового рішення керівника такі документи не приймаються до виконання.

Податок на додану вартість є непрямим податком, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V Кодексу.

185.1. Об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Приписами пункту 187.1. статті 187 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Відповідно до п.14.1.181 ст.14 ПК податковий кредит - сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розд.V цього Кодексу.

За змістом пп."а" п.198.1 ст.198 ПК до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені / нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі ввезення їх на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України регламентовано, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з п. 201.7 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня. З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

За висновком Суду, дії сторони з реєстрації податкових накладних засвідчують волю до настання відповідних правових наслідків, тому податкова накладна, виписана однією стороною в договорі (постачальником) на постачання послуг на користь другої сторони (покупця), може бути допустимим доказом факту прийняття товару від контрагента на визначену суму, якщо покупець вчинив юридично значимі дії, зокрема, відобразив податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом.

Таким чином, включивши суму податку на додану вартість з податкової накладної до податкового кредиту, відповідач підтвердив реальність здійснення господарської операції.

У випадку, якщо включення суми до податкового кредиту було помилковим, відповідач міг подати уточнюючий розрахунок сум податку на додану вартість у втсановленому чинним законодавством порядку, втім цього не зробив.

Суд зазначає, якщо сторона господарської операції реєструє податкові накладні на придбання товарів від постачальника та формує як покупець податковий кредит за фактом поставки товару і жодним чином не пояснює свої дії та правову підставу виникнення в платника права на податковий кредит з ПДВ за цими накладними, то така поведінка сторони не є добросовісною та розумною.

Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом (ч.5 ст. 12 ЦК України).

Тобто, законом встановлено презмупцію добросовісності та розміності в діях суб`єктів. Судом не встановлено недобросовісного або нерозумного здійснення відповідачем свого права на використання податкового кредиту чи недобросовісного або нерозумного здійснення позивачем свого права на формування податкової накладної за результатами господарської операції.

При цьому, суд враховує, що ухвалою від 08.05.2025 у відповідача було витребувано оригінали або належним чином засвідчені копії доказів, на підставі яких відбулось відчуження товару, а саме - пісок з відсівів дроблення фракції понад 0 до 5 мм - 2 505,0 тонн та бітум дорожній 70/100 - 20,70 тонн на суму 604 634,92 грн. (з ПДВ), товарна операція на підставі податкової накладної - від 03.02.2022 № 1.

Ухвала від 28.05.2025 була отримана відповідачем 28.05.2025, що підтверджується наявною в матеріалах справи Довідкою про доставку електронного листа.

Враховуючи ухилення відповідача від надання суду витребуваних доказів, а також викладену вище позицію Суду щодо презумпції добросовісного використання як ТОВ "Укрсервісдорбуд" так і ТОВ "МІБ" своїх прав, Суд вважає доведеним факт здійснення реалізації банкрутом на користь відповідача товарів на суму 604 634,92 грн.

З огляду на те, що ТОВ "Укрсервісдорбуд" перебуває в процедурі банкрутства на стадії ліквідації, а також положення положення ст. 530 ЦК України, Суд зазначає, що строк виконання відповідачем обов`язку з оплати отриманого товару є таким що настав.

За змістом ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодаства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суд зазначає, що станом на дату розгляду справи, відповідачем не надано доказів сплати вартості реалізованих товарів на суму 604 634,92 грн., не надано будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності його обов`язку зі сплати заявленої в позові заборгованості, у зв`язку з чим суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості у розмірі, який визначено ліквідатором виходячи з принципу диспозитивності у реалізації своїх прав, - 252500,00 грн., а відтак, про задоволення позовних вимог щодо стягнення основного боргу в повному обсязі.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Підсумовуючи викладене вище, Суд зазначає, що позивачем надані належні, допустимі докази, які у своїй сукупності з вірогідністю свідчать про здійснення господарської операції з постачання відповідачеві товарів, тоді як відповідачем не спростовано такий факт як і не надано доказів оплати поставлених товарів.

IV. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача з огляду на задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76 - 79, 86, 129, 232, 233, 236 - 238, 240, 247-252 ГПК України, Господарський суд Київської області -

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МІБ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрсервісдорбуд" 252 500,00 грн. основного боргу та 3030,00 грн. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Банкрут: Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрсервісдорбуд" (07301, Київська обл., м. Вишгород, вул. Межигірського Спаса, буд. 6; код 44231670);

Арбітражний керуючий: Косякевич Сергій Олексійович (с свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого 31.01.2013 № 40; адреса: 04211, м. Київ, а/с 5; ідентифікаційний номер : НОМЕР_1 );

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "МІБ" (7300, Полтавська обл., м. Гадяч(З), вул. Конституції України, буд. 1; ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 30.07.2025 року.

Суддя Т.Д. Гребенюк