ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року

м. Київ

cправа № 904/3505/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Письменна О. М.,

за участю представників:

позивача - Чирського Ю. В. (адвоката, в режимі відеоконференції),

відповідача - Якушева С. І. (адвоката, в режимі відеоконференції), Панича О. В. (адвоката, в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства "Конструкторське бюро "Південне" ім. М. К. Янгеля"

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.04.2025 (колегія суддів: Мороз В. Ф. - головуючий, Кощеєв І. М., Чередко А. Є.) у справі

за позовом Державного підприємства "Конструкторське бюро "Південне" ім. М. К. Янгеля"

до Акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ"

про визнання недійсними пунктів додаткової угоди до контракту, стягнення авансу та штрафних санкцій,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Державне підприємство "Конструкторське бюро "Південне" ім. М. К. Янгеля" (далі - ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля") звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ" (далі - АТ "ДНІПРОВАЖМАШ"), в якій просило:

- визнати недійсним підпункт 1.2 пункту 1 укладеної між ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля" та АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" додаткової угоди від 14.04.2014 № 11 до контракту на виконання дослідно-конструкторської роботи (ДКР) від 01.02.2006 № 6-32/005;

- визнати недійсним пункт 2 укладеної між ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля" та АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" додаткової угоди від 14.04.2014 № 11 до контракту на виконання дослідно-конструкторської роботи (ДКР) від 01.02.2006 № 6-32/005 у частині відмови сторін від будь-яких судових та позасудових розглядів відносно оплат, фіскальних чеків, претензій та компенсацій, пов`язаних із контрактом;

- стягнути суму авансу в розмірі 3 571 200,00 грн, 3% річних у розмірі 185 800,00 грн, інфляційні втрати в розмірі 1 261 757,38 грн.

1.2. Позовні вимоги ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля" мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов контракту на виконання дослідно-конструкторської роботи (ДКР) від 01.02.2006 № 6-32/005 (далі - контракт від 01.02.2006 № 6-32/005) та додаткової угоди від 14.04.2014 № 11 до контракту від 01.02.2006 № 6-32/005 (щодо повернення невикористаного авансу в розмірі 3 571 200,00 грн).

ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля" зазначало, що підпункт 1.2 пункту 1 додаткової угоди від 14.04.2014 № 11 до контракту від 01.02.2006 № 6-32/005, згідно з яким повернення авансу поставлено в залежність від певної події - укладення АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" договору з іншою особою та отримання від неї суми авансу, яка може і не відбутися, суперечить вимогам статті 252 Цивільного кодексу України. На думку позивача, цей підпункт додаткової угоди від 14.04.2014 № 11 до контракту від 01.02.2006 № 6-32/005 підлягає визнанню недійсним відповідно до частини 1 статті 215, статті 203 Цивільного кодексу України.

ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля" зазначало, що пункт 2 додаткової угоди від 14.04.2014 № 11 до контракту від 01.02.2006 № 6-32/005 в частині відмови сторін від будь-яких судових та позасудових розглядів відносно оплат, фіскальних чеків, претензій та компенсацій, пов`язаних з контрактом, суперечить частині 1 статті 16 Цивільного кодексу України, частині 1 статті 8 Закону України "Про судоустрій та статус суддів України", частинам 1, 5 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, оскільки право на звернення до суду гарантується та не може бути обмежено в будь-якому випадку. Тому позивач вважав, що пункт 2 додаткової угоди від 14.04.2014 № 11 до контракту від 01.02.2006 № 6-32/005 слід визнати недійсним відповідно до вимог частини 1 статті 215, статті 203 Цивільного кодексу України.

ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля", обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення авансу, зазначало, що позивач на виконання умов контракту від 01.02.2006 № 6-32/005 перерахував АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" як аванс 4 327 200,01 грн, проте відповідач виконав роботи на 756 000,01 грн. Тому розмір суми невикористаного авансу, за твердженням позивача, підлягає поверненню.

Посилаючись на положення статті 625 Цивільного кодексу України, позивач зазначав про необхідність стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат у зв`язку з неповерненням авансу на вимогу ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля" у строк, визначений у претензії ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля".

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.02.2024 (суддя Бєлік В. Г.) у справі № 904/3505/23 позовні вимоги ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля" задоволено частково.

У задоволенні вимог ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля" про визнання недійсним підпункту 1.2 пункту 1 додаткової угоди № 11 від 14.04.2014 до контракту від 01.02.2006 № 6-32/005, укладеної між ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля" та АТ "ДНІПРОВАЖМАШ", відмовлено.

У задоволенні вимог ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля" про визнання недійсним пункту 2 додаткової угоди від 14.04.2014 № 11 до контракту від 01.02.2006 № 6-32/005, укладеної між ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля" та АТ "ДНІПРОВАЖМАШ", в частині відмови сторін від будь-яких судових та позасудових розглядів відносно оплат, фіскальних чеків, претензій та компенсацій, пов`язаних з контрактом від 01.02.2006 № 6-32/005, відмовлено.

Вирішено стягнути з АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" на користь ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля" суму невикористаного авансу в розмірі 3 571 200,00 грн, а також витрати зі сплати судового збору в сумі 53 568,00 грн.

У задоволенні вимоги про стягнення з АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" 3% річних у розмірі 185 800,00 грн та інфляційних втрат у розмірі 1 261 757,38 грн відмовлено.

2.2. Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовної вимоги ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля" про визнання недійсним підпункту 1.2 пункту 1 додаткової угоди № 11 від 14.04.2014 до контракту від 01.02.2006 № 6-32/005, зазначив, що зміст цього пункту не суперечить вимогам чинного законодавства та загальним засадам цивільного законодавства, оскільки відповідно до статті 212 Цивільного кодексу України допустимим є вчинення умовних правочинів, в яких умовою є дія / дії та/або волевиявлення сторін правочину і третіх осіб.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовної вимоги ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля" про визнання недійсним пункту 2 додаткової угоди від 14.04.2014 № 11 до контракту від 01.02.2006 № 6-32/005, зазначив, що пункт 2 додаткової угоди в частині відмови сторін від будь-яких судових та позасудових розглядів відносно оплат, фіскальних чеків, претензій та компенсацій, пов`язаних з контрактом від 01.02.2006 № 6-32/005, є недійсним в силу закону, і визнання його недійсним у судовому порядку чинним законодавством не вимагається.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовну вимогу про стягнення з АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" на користь ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля" суми невикористаного авансу у розмірі 3 571 200,00 грн, виходив із того, що сторони, домовившись про звільнення одна одної від контрактних зобов`язань (згідно з пунктом 1.2 додаткової угоди від 14.04.2014 № 11 до контракту від 01.02.2006 № 6-32/005), про припинення контракту без взаємного стягнення штрафів і санкцій (згідно з пунктом 3 додаткової угоди від 14.04.2014 № 11 до контракту від 01.02.2006 № 6-32/005), не відмовились від зобов`язання щодо повернення авансу. При цьому суд першої інстанції встановив, що ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля" направляло вимогу про повернення авансового платежу на адресу відповідача неодноразово, однак ця вимога була залишена без задоволення. Тому суд першої інстанції виснував про невиконання АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" умов договору щодо повернення авансового платежу.

При цьому суд першої інстанції також зазначив, що надані відповідачем докази не є належними та такими, що підтверджують факт використання попередньої оплати за контрактом від 01.02.2006 № 6-32/005 та виконання 1, 2 та 3 етапів робіт. Суд першої інстанції зазначив, що акти здачі-приймання виконаних робіт за етапами 2, 3 сторони не складали. За висновком суду, багаторазові демонстраційні випробування, протоколи переговорів, інші контракти, листування, документи про результати інвентаризацій і результати аналітичних робіт також не є належними доказами в розумінні положень статей 74, 76 Господарського процесуального кодексу України. Суд зазначив, що сумісний звіт Дніпровського представництва генерального замовника - Державного космічного агентства України, ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля" та АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" за підсумками переговорів з Бінаціональною компанією "Алкантара Циклон Спейс" про доцільність прямого контракту між АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" та Бінаціональною компанією "Алкантара Циклон Спейс" від 17.05.2012 обґрунтовує лише доцільність укладення прямого контракту та стосується контракту від 25.07.2011 № 6/ACS/2011. Відтак суд першої інстанції дійшов висновку, що непідтвердження виконавцем використання авансу шляхом надання актів виконаних робіт є підставою для повернення цих коштів замовнику.

Суд першої інстанції також установив, що за умовами пунктів 2, 3 додаткової угоди від 14.04.2014 № 11 до контракту від 01.02.2006 № 6-32/005 сторони цілком і повністю звільняють одна одну від контрактних зобов`язань, окрім тих, що викладені в пунктах 1.1 і 1.2 додаткової угоди від 14.04.2014 № 11 до контракту від 01.02.2006 № 6-32/005, а припинення (розірвання) контракту від 01.02.2006 № 6-32/005 відбувається без взаємного стягнення штрафів та санкцій, тобто без будь-яких нарахувань. Тому суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовна вимога ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля" про стягнення 3 % річних та втрат від інфляції задоволенню не підлягає.

2.3. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 17.04.2025 у справі № 904/3505/23 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.02.2024 у справі № 904/3505/23 в частині стягнення з АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" на користь ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля" суми невикористаного авансу у розмірі 3 571 200,00 грн та в частині стягнення витрат зі сплати судового збору в сумі 53 568,00 грн скасовано.

Ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля".

В решті рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.02.2024 у справі № 904/3505/23 залишено без змін.

2.4. Суд апеляційної інстанції констатував, що суд першої інстанції не встановив підстав для визнання підпункту 1.2 пункту 1 додаткової угоди від 14.04.2014 № 11 до контракту від 01.02.2006 № 6-32/005 недійсним. Водночас суд апеляційної інстанції зазначив, що рішення суду першої інстанції в цій частині сторонами не оскаржується, тому відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України не переглядається судом апеляційної інстанції.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним пункту 2 додаткової угоди № 11 від 14.04.2014 № 11 до контракту від 01.02.2006 № 6-32/005, суд апеляційної інстанції зазначив, що цей пункт в частині відмови сторін від будь-яких судових та позасудових розглядів відносно оплат, фіскальних чеків, претензій та компенсацій, пов`язаних з контрактом від 01.02.2006 № 6-32/005, є недійсним в силу закону, і визнання його недійсним в судовому порядку чинним законодавством не вимагається.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля" про стягнення невикористаного авансу в розмірі 3 571 200,00 грн, виходив із того, що умовами контракту від 01.02.2006 № 6-32/005 сторони передбачили конкретний і чіткий порядок засвідчення факту виконання робіт, всі виконані роботи та звітні матеріали передаються виключно за актами здачі-приймання.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідач не виконав етапи № 2, № 3 робіт за контрактом від 01.02.2006 № 6-32/005. Як зазначив суд апеляційної інстанції, у змісті дослідницької частини висновку експерта не встановлено, яка саме фінансова звітність, документи зведеного бухгалтерського та аналітичного обліку, калькуляція витрат за замовленнями підтверджує обсяг фактично виконаного АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" виробництва науково-технічної продукції і вартість фактично понесених витрат за контрактом від 01.02.2006 № 6-32/005 та її обґрунтований розрахунок.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що в межах розгляду справи № 904/3505/23 відповідач не надав доказів передачі позивачу ні актів здачі-приймання, ні звітних матеріалів за виконаний етап чи роботу в цілому за етапами № 2, № 3 робіт, які згідно з пунктом 4.2 контракту від 01.02.2006 № 6-32/005 мають передаватися відповідачем позивачу згідно з актами здачі-приймання. Суд апеляційної інстанції також зазначив, що висновок експерта № 4161/4162-18 не є належним доказом використання відповідачем авансу на виконання робіт за контрактом від 01.02.2006 № 6-32/005. При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" не повернуло згідно з умовами контракту від 01.02.2006 № 6-32/005 суму невикористаного авансу, не відзвітувало про його використання актами форми КБ-2в, КБ-3 та про вартість устаткування, що придбавається, не виконало роботи протягом установленого контрактом від 01.02.2006 № 6-32/005 строку, тому визнав доведеним порушення відповідачем умов контракту від 01.02.2006 № 6-32/005 та виснував про обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача невикористаного авансу в розмірі 3 571 200,00 грн.

Водночас суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідач заявив про застосування наслідків спливу строків позовної давності до заявлених до нього вимог у поданому суду відзиві. Суд апеляційної інстанції зазначив, що відлік строку позовної давності щодо позовної вимоги ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля" до АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" про повернення авансу має обраховуватися з наступного дня після 31.12.2015 - дати припинення контракту від 01.02.2006 № 6-32/005, після якого у позивача виникло право вимоги про повернення авансу. Останнім днем цього строку є перший робочий день 2019 року - 02.01.2019 (середа). Як зазначив апеляційний господарський суд, позивач звернувся з цим позовом до Господарського суду Дніпропетровської області 04.07.2023, а клопотання про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності ДП "Конструкторське бюро "Південне ім. М.К. Янгеля" до суду не подавалося. При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що позивач після залишення позову прокурора у справі № 904/1956/18 без розгляду, починаючи з 22.06.2022 і до 03.07.2023 не звертався з аналогічними вимогами до суду, а зробив це лише 04.07.2023. Суд апеляційної інстанції виснував, що час, який минув, є значним, а позивачем не наведено обставин, що не залежали від заявника та які є об`єктивними критеріями, що вплинули на тривалість витрачання часу для подачі нової позовної заяви.

Відтак суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що строк позовної давності для звернення до суду з позовними вимогами про стягнення з АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" на користь ДП "КБ "Південне" ім. М.К. Янгеля" суми невикористаного авансу у розмірі 3 571 200,00 грн станом на день подання позовної заяви закінчився, відповідачем заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності, тому за відсутності визнаних судом поважними причин його пропуску наявні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог у цій частині.

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

3.1. Не погодившись із висновками суду апеляційної інстанції, ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.04.2025 у справі № 904/3505/23 повністю і залишити в силі рішення Господарського суд Дніпропетровської області від 12.02.2024 у справі № 904/3505/23.

3.2. Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, скаржник посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права. Звертаючись із касаційною скаргою, ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля" посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля" з посиланням на пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України мотивована тим, що апеляційний господарський суд не врахував висновки Верховного Суду:

- викладені в постановах від 12.03.2025 у справі № 910/20940/21 (910/19964/23), від 20.06.2019 у справі № 910/4473/17, від 18.09.2024 у справі № 751/1620/23, про те, що документи, складені на іноземній (російській) мові, без їх перекладу на українську мову не є належними та допустимими доказами, оскільки вони не оформлені в установленому законом порядку;

- викладені в постановах від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 09.11.2021 у справі № 908/665/20, щодо застосування статті 13 Господарського процесуального кодексу України;

- викладені в постановах від 03.09.2024 у справі № 903/753/22, від 23.09.2020 у справі № 907/555/14, від 30.08.2022 у справі № 904/1427/21, від 03.08.2022 у справі № 910/11027/18, щодо необхідності врахування під час розгляду справи принципу рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом;

- викладені в постановах від 11.04.2024 у справі № 911/159/23, від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, від 01.12.2022 у справі № 910/13769/21, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 01.12.2022р. у справі № 910/13769/21, від 02.02.2021 у справі № 908/2846/19, від 27.05.2021 у справі № 910/702/17, від 17.11.2021 у справі № 910/2605/20, щодо застосування стандарту доказування "вірогідність доказів";

- викладені в постановах від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17, від 01.09.2020 у справі № 907/29/19, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, від 27.03.2024 у справі № 910/61/22, від 12.06.2018 у справі № 927/976/17, від 08.06.2021 у справі № 916/1801/20, від 25.01.2024 у справі № 910/10055/20, від 05.10.2023 у справі № 911/233/22, від 09.11.2023 у справі № 910/3022/22, від 22.11.2022 у справі № 29/5005/6325/2011(904/7806/21), від 15.02.2022 у справі № 29/5005/6325/2011, щодо застосування статті 75 Господарського процесуального кодексу України;

- викладені в постановах від 04.04.2023 у справі № 916/1349/21, від 14.07.2021 у справі № 740/2904/17, від 12.01.2022 у справі № 754/4475/19, щодо застосування статті 530 Цивільного кодексу України;

- викладені в постановах від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17, від 10.02.2021 у справі № 908/288/20, від 16.09.2022 у справі № 913/703/20, щодо підстав припинення дії договору та припинення дії зобов`язання .

ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля", обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, зазначає, що апеляційний господарський суд порушив вимоги пункту 4 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України, оскільки встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів - документів, які складені іноземною мовою, зокрема листів від 28.10.2015 вих. № 381/9 та від 30.11.2015 вих. № 424/9.

3.3. АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" у відзиві на касаційну скаргу просить залишити касаційну скаргу ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля" без задоволення, а постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.04.2025 у справі № 904/3505/23 - без змін. АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" зазначає, що доводи скаржника про те, що листи, складені іноземною мовою, є недопустимими доказами, є безпідставними, оскільки у сторін немає сумнівів у розумінні змісту цих листів. На думку АТ "ДНІПРОВАЖМАШ", строк позовної давності за вимогами ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля" повинен відраховуватися з дати виникнення права вимоги - з 31.12.2012 у зв`язку із закінченням обумовленого сторонами в календарному плані договору № 6-32/005 строку поставки обладнання за етапом № 2, а не з 31.12.2015.

4. Обставини справи, встановлені судами

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 01.02.2006 між Державним конструкторським бюро "Південне" (в подальшому змінено організаційно-правову форму на ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля") (замовник) та Відкритим акціонерним товариством "ДНІПРОВАЖМАШ" (в подальшому змінено організаційно-правову форму на Акціонерне товариство) (виконавець), укладено контракт на виконання дослідно-конструкторської роботи (ДКР) № 6-32/005, відповідно до якого позивач доручив, а відповідач взяв на себе зобов`язання виконати складові частини дослідно-конструкторської роботи: 1. Комплекс засобів обслуговування; 2. Комплекс засобів обслуговування ГБ; 3. Комплекс вантажнозахватних засобів; 4. Комплекс монтажно-стикувальних візків; 5. Комплекс допоміжного устаткування; 6. Комплекс вантажнозахватних засобів ГБ; 7. Рухомий стенд ГБ.

4.2. Згідно з пунктом 1.4 контракту від 01.02.2006 № 6-32/005 етапи та терміни виконання робіт передбачені календарним планом (додаток № 2).

4.3. Попередня вартість робіт встановлена в сумі 4 350 000,03 грн, крім того ПДВ 870 000,010 грн, всього з ПДВ 5 220 000,04 грн, у тому числі на етап № 1 - 630 000,01 грн, крім того ПДВ 126 000,00 грн, всього з ПДВ 756 000,01 грн (пункт 3.1 контракту від 01.02.2006 № 6-32/005).

4.4. Відповідно до пунктів 3.2, 3.3 контракту від 01.02.2006 № 6-32/005 обсяг фінансування на кожний наступний етап, починаючи з другого, визначається додатковою угодою. Замовник надає виконавцю аванс у розмірі 50 % від вартості поточного етапу робіт за цим контрактом, на підставі виставленого рахунку виконавця. Залік виданого авансу здійснюється при розрахунках за кожний етап.

4.5. Пунктом 3.4 контракту від 01.02.2006 № 6-32/005 сторони погодили, що датою виконання робіт за контрактом вважається дата підписання замовником акта здачі-приймання.

4.6. Розрахунки за виконані роботи здійснюються за договірними цінами поетапно через відповідні рахунки в установах банків в 3-денний термін з дати підписання акта здачі-приймання відповідного етапу (пункт 3.5 контракту від 01.02.2006 № 6-32/005).

4.7. Згідно з пунктом 4.2 контракту від 01.02.2006 № 6-32/005 акт здачі-приймання (в тому числі співвиконавців) та звітні матеріали за виконаний етап чи роботу в цілому виконавець надає замовнику за 10 днів до обумовленого в календарному плані терміну робіт.

4.8. Відповідно до пункту 4.3 контракту від 01.02.2006 № 6-32/005 замовник протягом 10 робочих днів після прийняття робіт відповідного етапу, направляє виконавцю підписаний акт здачі-приймання чи мотивовану відмову від приймання робіт.

4.9. Пунктом 8.1 контракту від 01.02.2006 № 6-32/005 сторони погодили строк дії контракту до 31.12.2008.

4.10. Згідно з календарним планом робіт на 2006-2008 роки відповідно до пункту 1.1 контракту від 01.02.2006 № 6-32/005 відповідач мав виконати етапи робіт за контрактом у такі строки:

- етап 1 - розробка складових частин дослідно-конструкторської роботи у складі: комплекс засобів обслуговування; комплекс засобів обслуговування ГБ; комплекс вантажнозахватних засобів; комплекс монтажно-стикувальних візків; комплекс допоміжного устаткування; комплекс вантажнозахватних засобів ГБ; рухомий стенд ГБ - у строк чотири місяці з моменту видачі ТЗ на виконання роботи - з 01.03.2006 до 30.06.2006. Назва науково-технічної продукції, що підлягає здачі замовнику - РКД на комплекти згідно з узгодженим переліком. Вартість робіт за цим етапом - 630 000,01 грн;

- етап 2 - виготовлення складових частин дослідно-конструкторської роботи, у строк дев`ять місяців після виконання етапу № 1 - з 01.07.2006 до 31.03.2007. Вартість робіт за цим етапом - 3 670 000,02 грн;

- етап 3 - транспортування і проведення випробувань складових частин дослідно-конструкторської роботи. Строк виконання - після виконання етапу № 2 - з 01.07.2007 до 31.07.2008. Вартість робіт за цим етапом - 50 000,00 грн.

4.11. Додатковою угодою від 14.06.2006 № 1 до контракту від 01.02.2006 № 6-32/005 сторони змінили пункт 3.3 контракту в частині розміру авансу, який замовник видає виконавцю з 50% від вартості поточного етапу робіт до 80 % від вартості робіт за контрактом.

4.12. Додатковими угодами від 23.06.2006 № 2, від 18.09.2006 № 3, від 11.12.2006 № 4 до контракту від 01.02.2006 № 6-32/005 сторони переносили строк виконання робіт етапу № 1.

4.13. Додатковою угодою від 16.03.2010 № 5 до контракту від 01.02.2006 № 6-32/005 сторони продовжили термін дії контакту до 31.12.2011.

4.14. Додатковою угодою від 19.05.2011 № 7 до контракту від 01.02.2006 № 6-32/005 сторони ввели в дію нову редакцію календарного плану, відомостей виконання робіт, протоколу погодження договірної ціни.

4.15. Згідно з новою редакцією календарного плану робіт на 2006-2011 роки та відомостей виконання робіт на 2006-2011 роки в редакції додаткової угоди від 19.05.2011 № 7 до контракту від 01.02.2006 № 6-32/005 згідно з пунктом 1.1 контракту відповідач мав виконати етапи робіт за контрактом у такі строки:

- етап 1 - розробка складових частин дослідно-конструкторської роботи у складі: комплекс засобів обслуговування; комплекс засобів обслуговування ГБ; комплекс вантажнозахватних засобів; комплекс монтажно-стикувальних візків; комплекс допоміжного устаткування; комплекс вантажнозахватних засобів ГБ; рухомий стенд ГБ - виконано. Назва науково-технічної продукції, що підлягає здачі замовнику - РКД на комплекти згідно з узгодженим переліком. Вартість робіт за цим етапом - 630 000,01 грн;

- етап 2 - виготовлення складових частин дослідно-конструкторської роботи. Загальна вартість робіт за цим етапом - 5 749 200,00 грн.;

- етап 3 - транспортування складових частин дослідно-конструкторської роботи до порту відправки. Загальна вартість робіт за даним етапом - 350 155,00 грн.

4.16. Відповідно до протоколу розбіжностей до додаткової угоди від 19.05.2011 № 7 до контракту від 01.02.2006 № 6-32/005 строк виконання етапу № 2 змінено з 28.02.2011 на 30.11.2011.

4.17. Додатковою угодою від 02.09.2011 № 8 до контракту від 01.02.2006 № 6-32/005 сторони відповідно до статті З пункту 4 Закону України "Про акціонерні товариства" змінили у контракті організаційно-правову форму відповідача (Відкрите акціонерне товариство "ДНІПРОВАЖМАШ" перейменовано у Публічне акціонерне товариство "ДНІПРОВАЖМАШ") та продовжили термін дії контракту до 31.12.2013.

4.18. Додатковою угодою від 14.04.2014 № 11 до контракту від 01.02.2006 № 6-32/005 сторони домовилися припинити дію контракту після виконання наступних умов:

1.1. Виконавець поверне отриманий від замовника аванс за контрактом у сумі 3 571 200,00 грн з ПДВ.

1.2. Повернення авансу в сумі 3 571 200,00 грн з ПДВ повинно бути здійснене виконавцем протягом 7 банківських днів після укладення ПАТ "ДНІПРОВАЖМАШ" контракту на виготовлення, випробування та постановку НТО ТК та СК для КРК "Циклон-4" з новим замовником і отримання першого авансового платежу.

За змістом пункту 2 цієї додаткової угоди до контракту від 01.02.2006 № 6-32/005 сторони цілком і повністю звільняють один одного від контрактних зобов`язань, окрім тих, що викладені в пунктах 1.1 і 1.2 додаткової угоди № 11, а також відмовляються від будь-яких судових та позасудових розглядів відносно оплат, фіскальних чеків, претензій та компенсацій, пов`язаних з контрактом.

Відповідно до пункту 3 цієї додаткової угоди сторони домовилися про те, що розірвання контракту відбувається без взаємного стягнення штрафів та санкцій.

4.19. Як зазначили суди, додаткова угода від 14.04.2014 № 11 є невід`ємною частиною контракту від 01.02.2006 № 6-32/005 (пункт 4).

4.20. Додатковою угодою від 28.05.2015 № 12 до контракту від 01.02.2006 № 6-32/005 були внесені зміни до контракту, а саме пункт 8.1 контракту від 01.02.2006 № 6-32/005 викладено в такій редакції: "Контракт набуває чинності з дня підписання і діє до 31.12.2015. Інші умови, не передбачені угодою, визначаються контрактом. Ця угода набуває сили з дати підписання і є невід`ємною частиною контракту".

4.21. Суди попередніх інстанцій установили, що позивач на виконання умов контракту від 01.02.2006 № 6-32/005 в якості авансу перерахував відповідачу 4 327 200,01 грн. Проте відповідач виконав роботи на загальну суму 756 000,01 грн, що підтверджується актом здачі-приймання № 1. Тому у відповідача залишився невикористаний аванс у розмірі 3 571 200,00 грн.

4.22. Позивач направив відповідачу претензію від 26.08.2021 вих. № 14/1708 та повідомив відповідача про те, що відмовляється від послуг відповідача з приводу виконання умов контракту від 01.02.2006 № 6-32/005. Цією претензією позивач також вимагав від відповідача протягом трьох днів із дня отримання вказаної претензії повернути позивачу невикористану частину одержаного відповідачем авансу за контрактом від 01.02.2006 № 6-32/005 у розмірі 3 571 200,00 грн. Претензію було отримано відповідачем 27.08.2021. Вимогу позивача залишено без задоволення.

4.23. Як зазначили суди, 30.09.2021 на адресу ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля" надійшла позовна заява АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" від 24.09.2021, в якій АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" просило Господарський суд Дніпропетровської області визнати недійсним правочин щодо односторонньої відмови від контракту від 01.02.2006 № 6-32/005.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 09.03.2023 у справі № 904/8118/21, залишено без змін рішення суду першої інстанції, яким відмовлено у задоволенні зазначеного позову АТ "ДНІПРОВАЖМАШ".

4.24. Господарські суди попередніх інстанцій зазначили, що ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля" звернулося до АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" з претензією від 22.03.2023, в якій позивач повторно вимагав від відповідача повернути невикористану частину одержаного авансу за контрактом від 01.02.2006 № 6-32/005 у розмірі 3 571 200,00 грн. Цю претензію було отримано відповідачем 29.03.2023. Проте станом на день подання позову відповідач суму невикористаного авансу у розмірі 3 571 200,00 грн позивачу не повернув.

4.25. Спір у цій справі виник у зв`язку з наявністю чи відсутністю підстав для визнання недійсними пунктів додаткової угоди до контракту, стягнення авансу, 3 % річних та інфляційних втрат.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Отже, касаційна скарга ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля" переглядається в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

5.2. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши наведені у касаційній скарзі та відзиві доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд зазначає таке.

5.3. Предметом позову в цій справі є матеріально-правові вимоги ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля" про визнання недійсними пунктів додаткової угоди до контракту, стягнення авансу, 3 % річних та інфляційних втрат.

Позовні вимоги ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля" про визнання недійсним підпункту 1.2 пункту 1 додаткової угоди від 14.04.2014 № 11 до контракту від 01.02.2006 № 6-32/005 обґрунтовані тим, що цей пункт суперечить частині 1 статті 215, статті 203 Цивільного кодексу України.

Позовні вимоги ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля" про визнання недійсним пункту 2 додаткової угоди від 14.04.2014 № 11 до контракту від 01.02.2006 № 6-32/005 мотивовані тим, що цей пункт суперечить частині 1 статті 16 Цивільного кодексу України, частині 1 статті 8 Закону України "Про судоустрій та статус суддів України", частинам 1, 5 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, оскільки право на звернення до суду гарантується та не може бути обмежено у будь-якому випадку.

ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля", обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення авансу, зазначало, що на виконання умов контракту ним на користь АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" було перераховано як аванс 4 327 200,01 грн, проте відповідач виконав роботи на 756 000,01 грн. Тому розмір суми невикористаного авансу, за твердженням позивача, підлягає поверненню.

Посилаючись на положення статті 625 Цивільного кодексу України, позивач зазначав про необхідність стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат у зв`язку з неповерненням авансу на вимогу ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля".

5.4. Як установили суди попередніх інстанцій, між позивачем та відповідачем був укладений контракт від 01.02.2006 № 6-32/005, відповідно до якого позивач доручив, а відповідач взяв на себе зобов`язання виконати складові частини дослідно-конструкторської роботи.

5.5. Колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

5.6. У статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту. Вимог розумності та справедливості.

5.7. Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

5.8. Відповідно до статті 892 Цивільного кодексу України за договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт підрядник (виконавець) зобов`язується провести за завданням замовника наукові дослідження, розробити зразок нового виробу та конструкторську документацію на нього, нову технологію тощо, а замовник зобов`язується прийняти виконану роботу та оплатити її. Договір може охоплювати весь цикл проведення наукових досліджень, розроблення та виготовлення зразків або його окремі етапи.

5.9. Згідно зі статтею 894 Цивільного кодексу України виконавець зобов`язаний передати, а замовник прийняти та оплатити повністю завершені науково-дослідні або дослідно-конструкторські та технологічні роботи. Договором можуть бути передбачені прийняття та оплата окремих етапів робіт або інший спосіб оплати. Плата за виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських робіт та технологічних робіт, встановлена договором, може бути зменшена замовником залежно від фактично одержаних результатів порівняно з результатами, передбаченими договором, якщо це не залежало від замовника, а можливість такого зменшення та його межі були передбачені домовленістю сторін.

5.10. Якщо у ході науково-дослідних робіт виявляється неможливість досягнення результату внаслідок обставин, що не залежать від виконавця, замовник зобов`язаний оплатити роботи, проведені до виявлення неможливості отримати передбачені договором результати, але не вище відповідної частини ціни робіт, визначеної договором. Якщо у ході виконання дослідно-конструкторських та технологічних робіт виявляється неможливість досягнення результату внаслідок обставин, що виникли не з вини виконавця, замовник зобов`язаний відшкодувати витрати виконавця (стаття 899 Цивільного кодексу України).

5.11. За змістом статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

5.12. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

5.13. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що в разі якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

5.14. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина 2 статті 530 Цивільного кодексу України).

5.15. Відповідно до частини 2 статті 570 Цивільного кодексу України в разі якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Тобто авансом є грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані).

При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19).

5.16. Як установили суди попередніх інстанцій, позивач на виконання умов контракту від 01.02.2006 № 6-32/005 як аванс перерахував відповідачу 4 327 200,01 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 20.06.2006 № 89 на суму 2 150 000,00 грн, від 26.06.2006 № 95 на суму 2 026 000,00 грн, від 26.07.2007 № 183 на суму 151 200,01 грн; відповідач виконав роботи на загальну суму 756 000,01 грн, що підтверджується актом здачі-приймання № 1. Відтак суди попередніх інстанцій установили, що у відповідача залишився невикористаний аванс у розмірі 3 571 200,00 грн (4 327 200,01 - 756 000,01 = 3 571 200,00).

Суди попередніх інстанцій також установили, що позивач звернувся до відповідача з претензією від 26.08.2021 вих. № 14/1708, в якій повідомив відповідача про те, що відмовляється від послуг відповідача з приводу виконання умов контракту від 01.02.2006 № 6-32/005, та вимагав від відповідача протягом трьох днів з дня отримання вказаної претензії повернути позивачу невикористану частину одержаного відповідачем авансу за контрактом від 01.02.2006 № 6-32/005 у розмірі 3 571 200,00 грн. АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" цю претензію отримало 27.08.2021, проте вимогу позивача залишило без задоволення.

5.17. Розглянувши вимогу позивача про стягнення з відповідача невикористаної суми авансового платежу, суд першої інстанції дійшов висновку про її обґрунтованість, тому задовольнив. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що обов`язок відповідача повернути авансовий платіж у сумі 3 571 200,00 грн передбачений пунктом 1.2 додаткової угоди № 11 від 14.04.2014 до контракту від 01.02.2006 № 6-32/005; вимога про повернення авансового платежу направлялася на адресу відповідача неодноразово, однак залишена без задоволення. Суд першої інстанції, дослідивши надані відповідачем докази, дійшов висновку, що зазначені докази не є належними та такими, що підтверджують факт використання попередньої оплати за контрактом від 01.02.2006 № 6-32/005 і виконання робіт відповідачем. Суд першої інстанції також зазначив, що акти здачі-приймання виконаних робіт за етапами № 2, № 3 сторони не складали. Відтак суд першої інстанції дійшов висновку про непідтвердження виконавцем використання авансу, що є підставою для повернення цих коштів замовнику - позивачу.

5.18. Суд апеляційної інстанції, переглянувши рішення суду першої інстанції, зазначив, що, підписавши додаткову угоду № 11 до контракту від 01.02.2006 № 6-32/005, відповідач фактично визнав той факт, що сума авансу, яку він має повернути позивачу, становить саме 3 571 200,00 грн. Як виснував суд апеляційної інстанції, враховуючи той факт, що АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" не повернуло згідно з умовами контракту суму невикористаного авансу, не відзвітувало про його використання відповідними актами форми КБ-2в, КБ-3 та вартості устаткування, що придбавається, не виконало роботи протягом установленого договором строку, тому зазначив, що вважається доведеним існування порушень відповідачем умов контракту та виснував про обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача невикористаного авансу у розмірі 3 571 200,00 грн.

5.19. Водночас суд апеляційної інстанції, посилаючись на положення статті 261, 267 Цивільного кодексу України, зазначив, що строк позовної давності для звернення до суду з позовними вимогами про стягнення з АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" на користь ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля" суми невикористаного авансу у розмірі 3 571 200,00 грн станом на день подання позовної заяви закінчився, а відповідач заявив про застосування наслідків спливу строку позовної давності, тому, за умов відсутності визнаних судом поважними причин його пропуску, наявні підстави для відмови у задоволенні вимог в цій частині позову з наведених підстав.

5.20. Не погодившись із висновками суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" на користь ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля" суми невикористаного авансу у розмірі 3 571 200,00 грн, ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, скаржник посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права. Звертаючись із касаційною скаргою, ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля" посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.21. Пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

5.22. Касаційна скарга з посиланням на положення пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України мотивована тим, що апеляційний господарський суд не врахував висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 12.03.2025 у справі № 910/20940/21 (910/19964/23), від 20.06.2019 у справі № 910/4473/17, від 18.09.2024 у справі № 751/1620/23; від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 09.11.2021 у справі № 908/665/20; від 03.09.2024 у справі № 903/753/22, від 23.09.2020 у справі № 907/555/14, від 30.08.2022 у справі № 904/1427/21, від 03.08.2022 у справі № 910/11027/18; від 11.04.2024 у справі № 911/159/23, від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, від 01.12.2022 у справі № 910/13769/21, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 01.12.2022 у справі № 910/13769/21, від 02.02.2021 у справі № 908/2846/19, від 27.05.2021 у справі № 910/702/17, від 17.11.2021 у справі № 910/2605/20; від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17, від 01.09.2020 у справі № 907/29/19, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, від 27.03.2024 у справі № 910/61/22, від 12.06.2018 у справі № 927/976/17, від 08.06.2021 у справі № 916/1801/20, від 25.01.2024 у справі № 910/10055/20, від 05.10.2023 у справі № 911/233/22, від 09.11.2023 у справі № 910/3022/22, від 22.11.2022 у справі № 29/5005/6325/2011(904/7806/21), від 15.02.2022 у справі № 29/5005/6325/2011; від 04.04.2023 у справі № 916/1349/21, від 14.07.2021 у справі № 740/2904/17, від 12.01.2022 у справі № 754/4475/19; від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17, від 10.02.2021 у справі № 908/288/20, від 16.09.2022 у справі № 913/703/20.

5.23. ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля", обґрунтовуючи касаційну скаргу з посиланням на пункт 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, зазначає, що апеляційний господарський суд порушив вимоги пункту 4 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України, оскільки встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів - документів, які складені іноземною мовою, зокрема листів від 28.10.2015 вих. № 381/9 та від 30.11.2015 вих. № 424/9.

5.24. Розглянувши доводи скаржника, колегія суддів зазначає таке.

5.25. Скаржник у касаційній скарзі посилається на те, що Центральний апеляційний господарський суд визнав надані АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" до матеріалів справи листи від 28.10.2015 вих. № 381/9 та від 30.11.2015 вих. № 424/9, які складені іноземною російською мовою і подані до суду без перекладу їх на українську мову, як належні та допустимі докази на підтвердження того, що у 2015 році ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля" нібито було відомо, що між АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" та Бінаціональною компанією "Алкантара Циклон Спейс" не буде укладено прямого контракту на заміну контракту № 6/ACS/2011, і це нібито свідчить про пропуск позивачем строку позовної давності за вимогами про стягнення суми авансу з 2015 року.

5.26. Колегія суддів установила, що в постанові Верховного Суду від 12.03.2025 у справі № 910/20940/21 (910/19964/23), на яку посилається скаржник, з посиланням на статтю 10 Конституції України, частину 1 статті 1, 13, 14 Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної", частину статті 12 Закону України "Про судоустрій та статус судів", частини 1, 2, 4, 5 статті 91, статті 73, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України сформульовано такий висновок:

"При цьому до письмових доказів, викладених недержавною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку статті 79 Закону України "Про нотаріат". Пунктом 21. глави 8 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5 від 22.02.2012, визначено, якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком. Переклад має бути зроблений з усього тексту документа, що перекладається, і закінчуватися підписами. Під текстами оригіналу та перекладу вміщується підпис перекладача у разі здійснення перекладу перекладачем. Посвідчувальний напис викладається під текстами документа і перекладу з нього. Переклад, розміщений на окремому від оригіналу чи копії аркуші, прикріплюється до нього, прошнуровується і скріплюється підписом нотаріуса і його печаткою.

Таким чином, докази, не перекладені з російської мови (недержавної мови) на українську мову та не засвідчені належним чином в порядку статті 79 Закону України «Про нотаріат», не є належними документами, оскільки не оформлені в установленому законом порядку. Такої ж думки дотримується Верховий Суд у постанові від 20.06.2019 у справі № 910/4473/17.

Близька за змістом позиція про те, що використання документів, викладених іноземною (російською) мовою без їх засвідченого у встановленому порядку перекладу українською мовою, суперечить положенням Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» та частини першої статті 9 ЦПК України (мова цивільного судочинства), міститься у постанові від Верховного Суду 18.09.2024 у справі № 751/1620/23.

У справі, що розглядається, суди встановили, що документи: «Соглашение об основных условиях сделки (Term Sheet) № 260419 от 26 апреля 2019 года» та «Дополнительное соглашение № 1 от 26 апреля 2019 года» не містять перекладу у встановленому законодавством порядку на державну мову, що унеможливлює для суду оцінку таких документів як доказів у справі, зокрема, достовірно встановити зміст такого документу та дії, які вчинені на підставі вказаного документу особами.

…Відтак, встановивши, що документи, надані арбітражним керуючим та які визначені підставою позову, складені іноземною мовою і заявником не надано їх засвідчений у встановленому законом порядку переклад українською мовою, суди визнали зазначені докази неналежними та недопустимими доказами, що унеможливлює їх дослідження при вирішенні спору по суті.

Поряд з цим, заявником не було обґрунтовано та не було доведено суду об`єктивну неможливість подання перекладу поданих документів, як доказів, українською мовою, що унеможливлює для суду оцінку таких документів як доказів у справі".

5.27. Скаржник у касаційній скарзі посилається також на неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду:

- щодо застосування положень статті 13 Господарського процесуального кодексу України (змагальність сторін), викладених у постановах від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 09.11.2021 у справі № 908/665/20;

- щодо застосування статті 7 Господарського процесуального кодексу України (рівність перед законом і судом), викладених у постановах від 03.09.2024 у справі № 903/753/22, від 23.09.2020 у справі № 907/555/14, від 30.08.2022 у справі № 904/1427/21, від 03.08.2022 у справі № 910/11027/18;

- щодо застосування статті 79 Господарського процесуального кодексу України (вірогідність доказів), викладених у постановах від 11.04.2024 у справі № 911/159/23, від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, від 01.12.2022 у справі № 910/13769/21, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 01.12.2022 у справі № 910/13769/21, від 02.02.2021 у справі № 908/2846/19, від 27.05.2021 у справі № 910/702/17, від 17.11.2021 у справі № 910/2605/20.

5.28. Колегія суддів зазначає, що відповідно до відповідно до статей 74, 76, 77, 86 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

5.29. Як визначено у частинах 1, 2, 4, 5 статті 91 Господарського процесуального кодексу України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

5.30. Відповідно до частини 1 статті 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

5.31. Згідно з частинами 1, 5, 7, 8 статті 1 Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної" єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова. Порядок функціонування і застосування державної мови визначається виключно законом. Статус української мови як єдиної державної мови передбачає обов`язковість її використання на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування, а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначені цим Законом. Українська мова як єдина державна мова виконує функції мови міжетнічного спілкування, є гарантією захисту прав людини для кожного українського громадянина незалежно від його етнічного походження, а також є фактором єдності і національної безпеки України.

5.32. Відповідно до статті 14 Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної" у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою.

У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

5.33. Органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної і комунальної форм власності беруть до розгляду документи, складені державною мовою, крім випадків, визначених законом (частина 6 статті 13 Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної").

5.34. Відповідно до статті 10 Господарського процесуального кодексу України господарське судочинство в судах здійснюється державною мовою.

Суди забезпечують рівність прав учасників судового процесу за мовною ознакою.

Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасникам судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють.

Учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача в порядку, встановленому цим Кодексом.

5.35. Відтак при зверненні до суду з позовною заявою або ж поданні відзиву, письмових пояснень, інших процесуальних документів, разом із документами, які виготовлені іноземною мовою, повинні бути подані належним чином засвідчені переклади на державну мову з метою забезпечення розуміння всіма учасниками судового процесу змісту поданих документів.

5.36. Колегія суддів зазначає, що у справі, яка розглядається, суд апеляційної інстанції зазначив, що, спростовуючи доводи позовної заяви, АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" надало копії доказів, зокрема: листи від 28.10.2015 та від 30.11.2015. При цьому суд апеляційної інстанції констатував, що надані відповідачем докази складені іноземною (російською) мовою, в тому числі зазначені листи, без їх перекладу на українську мову, не містять засвідченого перекладу на державну мову, тобто не оформлені в установленому порядку. Відтак суд апеляційної інстанції виснував, що докази, не перекладені з російської мови (недержавної мови) на українську мову та не засвідчені належним чином відповідно до статті 79 Закону України "Про нотаріат", не є належними документами, оскільки не оформлені в установленому законом порядку.

Поряд із цим суд апеляційної інстанції надав правову оцінку змісту листів від 28.10.2015 вих. № 381/9 та від 30.11.2015 вих. № 424/9. Так, посилаючись на листи від 28.10.2015 вих. № 381/9 та від 30.11.2015 вих. № 424/9, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про пропуск ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля" строку позовної давності з 2015 року.

Тобто, з одного боку, суд апеляційної інстанції зазначив, що ці листи від 28.10.2015 вих. № 381/9 та від 30.11.2015 вих. № 424/9 не перекладені з російської мови на українську мову та не засвідчені належним чином відповідно до статті 79 Закону України "Про нотаріат", тому не є належними документами, оскільки не оформлені в установленому законом порядку. Проте, з іншого боку, суд апеляційної інстанції встановив обставини пропуску строку позовної давності, посилаючись на зміст саме цих листів.

5.37. Таким чином, суд апеляційної інстанції, хоч і послався на висновки Верховного Суду викладені в постановах від 12.03.2025 у справі № 910/20940/21 (910/19964/23), від 20.06.2019 у справі № 910/4473/17, від 18.09.2024 у справі № 751/1620/23, проте не врахував їх. Усупереч наведеним висновкам Верховного Суду апеляційний господарський суд встановив фактичні обставини щодо пропуску позивачем позовної давності, посилаючись на зміст зазначених листів від 28.10.2015 вих. № 381/9 та від 30.11.2015 вих. № 424/9. Однак при цьому суд не з`ясував розуміння сторонами змісту цих листів, а відтак не з`ясував, чи є листи від 28.10.2015 вих. № 381/9 та від 30.11.2015 вих. № 424/9 належними і допустимими доказами, на підставі яких можна встановити обставини пропуску позивачем позовної давності за позовними вимогами про стягнення суми авансу.

Відтак висновки суду щодо встановлення фактичних обставин на підставі листів від 28.10.2015 вих. № 381/9 та від 30.11.2015 вих. № 424/9 є суперечливими та не відповідають принципу рівності сторін перед законом та судом та принципу змагальності сторін.

Тому доводи скаржника про неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 12.03.2025 у справі № 910/20940/21 (910/19964/23), від 20.06.2019 у справі № 910/4473/17, від 18.09.2024 у справі № 751/1620/23, від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 09.11.2021 у справі № 908/665/20, від 03.09.2024 у справі № 903/753/22, від 23.09.2020 у справі № 907/555/14, від 30.08.2022 у справі № 904/1427/21, від 03.08.2022 у справі № 910/11027/18, від 11.04.2024 у справі № 911/159/23, від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, від 01.12.2022 у справі № 910/13769/21, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 01.12.2022р. у справі № 910/13769/21, від 02.02.2021 у справі № 908/2846/19, від 27.05.2021 у справі № 910/702/17, від 17.11.2021 у справі № 910/2605/20, частково підтвердилися.

5.38. Як зазначає скаржник, суд апеляційної інстанції, ухвалюючи оскаржувану постанову, неправильно застосував положення статті 530 Цивільного кодексу України та помилково зробив висновок про те, що відлік строку позовної давності щодо позовної вимоги ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля" до АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" про повернення авансу має обраховуватися з наступного дня після 31.12.2015. На думку ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля", такий висновок апеляційного господарського суду зроблено без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постановах Верховного Суду від 04.04.2023 у справі № 916/1349/21, від 14.07.2021 у справі № 740/2904/17, від 12.01.2022 у справі № 754/4475/19.

5.39. Колегія суддів установила, що в постанові Верховного Суду від 04.04.2023 у справі № 916/1349/21, на яку посилається скаржник, сформульовано такі висновки:

"41. Згідно з абзацом другим частини першої статті 530 ЦК України зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

42. Цю норму необхідно застосовувати (тлумачити) у взаємозв`язку з загальними положеннями частини другої статті 251, частини другої статті 252 ЦК України, які визначають, що терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

43. Те, що при визначенні строку (терміну) виконання зобов`язання судам необхідно враховувати загальні положення ЦК України про порядок визначення та обчислення строків (термінів), зокрема, щодо початку і закінчення строку (терміну), а також умови вчиненого сторонами спору правочину, на підставі якого виникло зобов`язання, вказувала також об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі.

44. Відповідно до лексичного значення словосполучення "неминуче має настати" означає як те, що обов`язково та безумовно має відбутися.

45. За змістом норми частини першої статті 530 ЦК України у взаємозв`язку з частиною другою статті 251, частиною другою статті 252 цього Кодексу, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, у разі визначення терміну виконання зобов`язання з вказівкою на майбутню подію нею може бути визнана лише та подія, неминучість якої є безумовна. Якщо юридичні наслідки мають певну ступінь вірогідності настання, то має місце не існування часової категорії у вигляді терміну, а умова.

…49. Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

50. Закінчення строку дії договору означає, що між його сторонами у майбутньому не будуть виникати взаємні права та обов`язки, що випливали із цього договору. Але ті зобов`язання, які вже існують на момент закінчення строку дії договору, будуть існувати і після його закінчення доти, доки вони не будуть припинені на підставах, встановлених договором або законом. Такий висновок щодо застосування норми статті 530 ЦК України у взаємозв`язку з положеннями статей 252, 598 цього Кодексу викладено у пункті 68 постанови Верховного Суду від 10.02.2021 у справі № 908/288/20.

…61. Тлумачення змісту договору не може бути таким, що призводитиме до неможливості виконання договірного зобов`язання взагалі і ніколи (постанова Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 740/2904/17 (провадження № 61-15352св20), від 12 січня 2022 року № 754/4475/19 (провадження № 61-5491св21))".

5.40. Колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

5.41. Згідно зі статтями 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

5.42. Статтею 631 Цивільного кодексу України та частиною 7 статті 180 Господарського кодексу України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України, частиною 1 статті 202 Господарського кодексу України такою підставою є виконання, проведене належним чином, з огляду на те, що закон не передбачає такої підстави, як закінчення строку дії договору, для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним. Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17, на яку посилається скаржник.

5.43. Відтак строк дії договору та строк дії зобов`язання мають різний зміст, оскільки зобов`язання, які вже існують на момент закінчення строку дії договору, будуть існувати і після його закінчення доти, доки вони не будуть припинені на підставах, встановлених договором або законом.

5.44. Поняття "строк дії договору" та "строк виконання зобов`язання" не є тотожними. Слід розрізняти припинення безпосередньо дії договору та припинення зобов`язань, визначених ним. Навіть після припинення дії договору невиконані стороною зобов`язання за ним залишаються чинними для такої сторони-боржника, і вказана обставина не звільняє останнього від виконання обов`язку протягом того часу, коли існує відповідне зобов`язання.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.09.2022 у справі № 913/703/20, на які посилається скаржник.

5.45. У справі, яка розглядається, суд першої інстанції встановив, що строк дії контракту від 01.02.2006 № 6-32/005 закінчився 31.12.2015 відповідно до пункту 1 додаткової угоди від 28.05.2015 № 12 до контракту від 01.02.2006 № 6-32/005. Водночас суд зазначив, що, незважаючи на припинення строку дії цього контракту, зобов`язання сторін, зокрема щодо повернення авансового платежу, які виникли між ними до закінчення строку дії цього контракту, не є припиненими. Суд першої інстанції виснував, що підставою повернення авансу є укладення АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" контракту на виготовлення, випробування та поставку НТО ТК та СК для КРК "Циклон-4" з новим замовником і отримання першого авансового платежу; строк повернення авансу позивачу - протягом семи банківських днів після укладення контракту. Суд першої інстанції встановив, що матеріали справи не містять доказів того, що мала місце така подія, як укладення АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" контракту на виготовлення, випробування та поставку НТО ТК та СК для КРК "Циклон-4" з новим замовником; про неможливість укладення АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" контракту з новим замовником сторони дізналися 16.07.2016. Оскільки АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" не повернуло згідно з умовами контракту суму невикористаного авансу, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля" щодо повернення суми авансу.

5.46. Натомість суд апеляційної інстанції, посилаючись на положення статті 530 Цивільного кодексу України, зазначив, що контракт від 01.02.2006 № 6-32/005 не містить умов щодо конкретних строків повернення авансового внеску. При цьому апеляційний господарський суд виснував, що пунктом 1.2 додаткової угоди від 14.04.2014 № 11 до контракту від 01.02.2006 № 6-32/005 такий обов`язок обумовлюється укладенням АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" контракту на виготовлення, випробування та постановку НТО ТК та СК для КРК "Циклон-4" з новим замовником і фактом отримання першого авансового платежу, що не відбулося і відбутися не могло, про що сторони достеменно дізналися з дати припинення чинності для Федеративної республіки Бразилія Міжнародного договору між Україною та Федеративною республікою Бразилія про довгострокове співробітництво щодо використання ракети-носія "Циклон-4" з ПЦ Алкантара - 16.07.2016.

Водночас суд апеляційної інстанції також зазначив, що подія, яка була передбачена додатковою угодою від 14.04.2014 № 11 до контракту від 01.02.2006 № 6-32/005, не настала, і сторони в наступній додатковій угоді від 28.05.2015 № 12 до контракту від 01.02.2006 № 6-32/005 за спільною згодою визначили, що момент розірвання цього контракту буде пов`язаний із настанням певного терміну, а саме дати - 31.12.2015. Відтак суд апеляційної інстанції зазначив, що відлік строку позовної давності щодо позовної вимоги ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля" до АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" про повернення авансу має обраховуватися з наступного дня після 31.12.2015 - дати припинення контракту, після якого у позивача виникло відповідне право вимоги.

5.47. Проте суд апеляційної інстанції не врахував висновки Верховного Суду, викладені в постановах Верховного Суду від 04.04.2023 у справі № 916/1349/21, від 14.07.2021 у справі № 740/2904/17, від 12.01.2022 у справі № 754/4475/19 щодо застосування положень статті 530 Цивільного кодексу України, а також від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17, від 10.02.2021 у справі № 908/288/20, від 16.09.2022 у справі № 913/703/20, на які посилається скаржник, щодо строку припинення зобов`язання та строку припинення договору. Відтак суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводи відповідача про пропуск позовної давності та не визначив дату початку перебігу позовної давності.

Таким чином, доводи скаржника про неправильне застосування судом апеляційної інстанції статті 530 Цивільного кодексу України та неврахування наведених висновків Верховного Суду підтвердилися.

5.48. Крім того, колегія суддів зазначає, що суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідач заявив про застосування наслідків спливу строків позовної давності до заявлених до нього вимог у поданому суду відзиві. Водночас, за змістом відзиву АТ "ДНІПРОВАЖМАШ", поданого до суду першої інстанції 28.07.2023, відповідач заявив про пропуск позивачем позовної давності за вимогами про недійсність підпункту 1.2 пункту 1 та умов пункту 2 додаткової угоди від 14.04.2014 № 11 до контракту від 01.02.2006 № 6-32/005.

5.49. Скаржник у касаційній скарзі зазначає, що апеляційний господарський суд порушив положення статті 75 Господарського процесуального кодексу України, оскільки дійшов висновку про те, що обставини, які безпосередньо не досліджувалися, не встановлювалися, і не відображені в мотивувальній частині постанови Центрального апеляційного господарського суду від 09.03.2023 у справі № 904/8118/21, є обставинами, які відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України не потребують доказування при розгляді справи № 904/3505/23, а є преюдиційними фактами. На думку скаржника, такий висновок зроблено апеляційним господарським судом без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17, від 01.09.2020 у справі № 907/29/19, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, та у постановах Верховного Суду від 27.03.2024 у справі № 910/61/22, від 12.06.2018 у справі № 927/976/17, від 08.06.2021 у справі № 916/1801/20, від 25.01.2024 у справі № 910/10055/20, від 05.10.2023 у справі № 911/233/22, від 09.11.2023 у справі № 910/3022/22, від 22.11.2022 у справі № 29/5005/6325/2011 (904/7806/21), від 15.02.2022 у справі № 29/5005/6325/2011.

5.50. Колегія суддів установила, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17, на яку посилається скаржник, сформульовано такі висновки:

"32. Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи".

5.51. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 907/29/19 сформульовано такі висновки:

"7.10. Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на те, що обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо."

5.52. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц) наведено такий висновок:

"136. Отже, обставини справи - це життєві факти, які мають значення для вирішення спору, такі як вчинення чи невчинення певної дії певною особою; настання чи ненастання певних подій; час, місце вчинення дій чи настання подій тощо. Обставини встановлюються судом шляхом оцінки доказів, які були досліджені в судовому засіданні. За наслідками такої оцінки доказів, зокрема щодо їх належності, допустимості, достовірності, достатності (статті 77-80 ЦПК України) суд робить висновок про доведеність чи недоведеність певних обставин".

5.53. Скаржник зазначає, що Верховний Суд у постановах від 27.03.2024 у справі № 910/61/22, від 12.06.2018 у справі № 927/976/17, від 08.06.2021 у справі № 916/1801/20, від 25.01.2024 у справі № 910/10055/20, від 05.10.2023 у справі № 911/233/22, від 09.11.2023р. у справі № 910/3022/22, від 22.11.2022 у справі № 29/5005/6325/2011 (904/7806/21), від 12.04.2023 у справі № 910/10892/21, від 16.12.2020 у справі № 914/554/19 сформулював висновки щодо застосування статті 75 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких преюдицію утворюють лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що відображається в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом, і не набувають властивостей преюдиціальності. Також преюдиціальні факти слід відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин. Питання факту це питання про те, чи була наявна / відсутня певна обставина, що має значення для вирішення певного спору. Фактичні обставини встановлюються через доказування. Доказування дає змогу відтворити той чи інший фрагмент дійсності в аспекті значущості для справи (предмет доказування).

5.54. Колегія суддів зазначає, що за змістом висновків Верховного Суду, на які посилається скаржник, суд зобов`язаний навіть за наявності преюдиційних обставин, встановлених у рішенні суду, самостійно оцінити докази та обставини справи (факти), які є предметом судового розгляду.

5.55. Водночас у справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції зазначив, що АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" зверталося до ДП "КБ "Південне" ім. М. К. Янгеля" з позовом від 24.09.2021, в якому просило Господарський суд Дніпропетровської області визнати недійсним правочин щодо односторонньої відмови від контракту від 01.02.2006 № 6-32/005, який вчинений ДП "Конструкторське бюро "Південне ім. М.К. Янгеля" у формі претензії від 26.08.2021 № 14/1708. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 09.03.2023 у справі № 904/8118/21 було залишено без змін рішення суду першої інстанції, яким у задоволенні зазначеного позову АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" було відмовлено.

Як зазначив суд апеляційної інстанції, у справі № 904/8118/21 апеляційний суд виснував про те, що сторонами у додаткових угодах № 11 від 14.04.2014 та № 12 від 28.05.2015 до контракту погоджено умови припинення контракту, зокрема повернення авансу в сумі 3 571 200,00 грн. Як установив суд апеляційної інстанції, у справі № 904/8118/21 апеляційний суд дійшов висновку, що направлення позивачем претензії від 26.08.2021 № 14/1708, у якій зазначено про відмову від контракту, який вже і так припинено, та про повернення авансу, що узгоджено сторонами у додатковій угоді № 11 від 14.04.2014 до контракту, ніяким чином не призвело до набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків жодною стороною.

Посилаючись на положення статті 75 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції зазначив, що оскільки у справі № 904/8118/21 брали участь ті самі сторони, встановлені судом у постанові обставини є преюдиційними для них.

5.56. Колегія суддів зазначає, що предметом позову у справі 904/8118/21 були вимоги АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" про визнання недійсним правочину щодо односторонньої відмови від контракту від 01.02.2006 № 6-32/005. Відтак наявність чи відсутність підстав для повернення АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" суми авансу, встановлення конкретної суми авансу, яка підлягає поверненню, не було предметом спору у справі 904/8118/21. Крім того, посилання апеляційного суду на висновки у справі № 904/8118/21 зроблені без урахування правових позицій Верховного Суду про те, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Тому доводи скаржника про неврахування висновків щодо застосування статті 75 Господарського процесуального кодексу України, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17, від 01.09.2020 у справі № 907/29/19, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, та у постановах Верховного Суду від 27.03.2024 у справі № 910/61/22, від 12.06.2018 у справі № 927/976/17, від 08.06.2021 у справі № 916/1801/20, від 25.01.2024 у справі № 910/10055/20, від 05.10.2023 у справі № 911/233/22, від 09.11.2023 у справі № 910/3022/22, від 22.11.2022 у справі № 29/5005/6325/2011 (904/7806/21), від 15.02.2022 у справі № 29/5005/6325/2011, частково підтвердилися.

5.57. Колегія суддів зазначає, що загальними вимогами процесуального законодавства, передбаченими у статтях 73, 74, 76, 77, 86, 236- 238 Господарського процесуального кодексу України, є обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

З урахуванням наведеного колегія суддів зазначає, що при вирішенні цього спору суд апеляційної інстанції не дотримався вимог статей 73-79, 86, 236 Господарського процесуального кодексу України щодо прийняття судового рішення на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що унеможливило встановлення усіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова у справі підлягає скасуванню як така, що прийнята з порушенням норм процесуального права.

5.58. Отже, доводи скаржника, наведені у касаційній скарзі, які стали підставами для відкриття касаційного провадження відповідно до пунктів 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, у цьому випадку частково підтвердилися.

5.59. Вирішуючи спір у справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції не врахував вимог матеріального та процесуального права, не надав належної оцінки доводам сторін, доказам, наявним у матеріалах справи, що були подані сторонами на підтвердження своїх вимог і заперечень, а відтак, висновки суду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" суми невикористаного авансу в розмірі 3 571 200,00 грн є передчасними.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. За змістом частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.

6.3. Ураховуючи допущені судом апеляційної інстанції порушення норм матеріального і процесуального права та беручи до уваги, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, касаційну скаргу слід задовольнити частково, а ухвалену у справі постанову в частині відмови в задоволенні позовних вимог Державного підприємства "Конструкторське бюро "Південне" ім. М. К. Янгеля" про стягнення з Акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ" суми невикористаного авансу в розмірі 3 571 200,00 грн - скасувати із направленням справи на новий розгляд до апеляційного господарського суду.

6.4. Під час нового розгляду справи апеляційному господарському суду слід урахувати наведене, дослідити та об`єктивно оцінити аргументи учасників справи і всі зібрані у справі докази в їх сукупності, всебічно і повно з`ясувати фактичні обставини справи та, залежно від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

7. Розподіл судових витрат

Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу Державного підприємства "Конструкторське бюро "Південне" ім. М. К. Янгеля" задовольнити частково.

2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.04.2025 у справі № 904/3505/23 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог Державного підприємства "Конструкторське бюро "Південне" ім. М. К. Янгеля" про стягнення з Акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ" суми невикористаного авансу в розмірі 3 571 200,00 грн. Справу № 904/3505/23 в цій частині передати на новий розгляд до Центрального апеляційного господарського суду.

3. В іншій частині постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.04.2025 у справі № 904/3505/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак