ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2025 Справа № 917/1040/25

м. Полтава

Господарський суд Полтавської області у складі судді Пушка І.І., розглянувши матеріали

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТ КОМПАНІ» (; адреса: проспект Олександра Поля, 104 А, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49000)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавський завод питних вод» (; адреса: вул. Старокиївська, 17, м. Решетилівка, Полтавська область, 38400)

про стягнення 828938,88 грн

Представники сторін в судове засідання не викликались, справа розглядається за наявними в ній матеріалами в порядку спрощеного провадження відповідно до cт. 247 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ. Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮТ КОМПАНІ» (далі - позивач/ ТОВ «ЮТ КОМПАНІ») звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавський завод питних вод» (далі - відповідач/ ТОВ «Полтавський завод питних вод») про стягнення з відповідача 828938,88 грн, а також 12434,08 грн судового збору, сплаченого позивачем при зверненні із позовною заявою до суду.

Позовні вимоги обґрунтовані ти, що:

- між сторонами у справі було укладено Дистриб`юторський договір № 12/07/01 від 12.07.2024 року, за умовами якого Виробник зобов`язується поставляти й передавати у власність Дистриб`ютору Продукцію, а Дистриб`ютор зобов`язується приймати Продукцію, оплачувати її вартість і бере на себе обов`язки з розповсюдження Продукції на обумовленій Сторонами Території;

- ТОВ «ЮТ Компані» здійснило оплату продукції та послуг за Договором на суму 4 644 460,80 грн;

- ТОВ «Полтавський завод питних вод» здійснило поставку продукції та надало Позивачу послуги на суму 3 815 521,92 грн;

- Листом № 65 від 20.02.2025 року ТОВ «ЮТ Компані» повідомило ТОВ "Полтавський завод питних вод" про відмову від подальшої участі у Дистриб`юторському договорі № 12/07/01 від 12.07.2024 року;

- Оскільки Договір припинив свою дію, то підстава у ТОВ "Полтавський завод питних вод" утримувати набуте майно (грошові кошти у сумі 828 938,88 грн.), що належить ТОВ «ЮТ Компані», відпала, тому позивач просить стягнути з відповідача зазначені грошові кошти відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2025 для розгляду даної справи визначено суддю Пушка І.І.

Згідно з ухвалою від 28.05.2025 суд залишив позовну заяву без руху, встановив позивачу строк для усунення недоліків - не пізніше 3 днів з моменту вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

29.05.2024 суд отримав від позивача через систему «Електронний суд» заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Згідно з ухвалою від 02.06.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 917/1040/25, вирішив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) до заяв по суті справи належать відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив.

В ухвалі від 02.06.2025 суд запропонував відповідачу не пізніше 15 днів з дня вручення ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі надати суду відзив на позов. Ухвала про відкриття провадження у справі сторонам була доставлена в електронному вигляді до електронних кабінетів в підсистемі «Електронний суд» 02.06.2025 о 14:14 год., що підтверджується відповідними довідками про доставку електронного листа. У встановлений судом строк відповідач відзиву на позов не подав. Строк на подання відзиву на позовну заяву закінчився 18.06.2025.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У частині 8 статті 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 233 ГПК України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Рішення та постанови ухвалюються, складаються і підписуються складом суду, який розглянув справу.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази та оцінивши їх в сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮТ Компані» (Дистриб`ютор за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Полтавський завод питних вод» (Виробник за договором) було укладено Дистриб`юторський договір № 12/07/01 від 12.07.2024 року (далі Договір), за умовами якого Виробник зобов`язується поставляти й передавати у власність Дистриб`ютору Продукцію, а Дистриб`ютор зобов`язується приймати Продукцію, оплачувати її вартість і бере на себе обов`язки з розповсюдження Продукції на обумовленій Сторонами Території (п. 1.1. Договору).

Відповідно до пункту 1.3. Договору Продукцією є Вода питна бутильована до 1,5 л (Питна вода ДК 021:2015: 41110000-3), Виробник гарантує наявність усіх необхідних документів, які підтверджують його права на технічні умови, за якими виготовляється Продукція, а також відповідність Продукції національним вимогам щодо безпеки та якості, а її упаковки вимогам щодо маркування. (далі - Договір).

Згідно з п. 4.4. Договору поставка Продукції здійснюється після узгодження прийнятих Виробником до виконання замовлень Дистриб`ютора.

Згідно з п. 5.2. Договору Дистриб`ютор здійснює попередню оплату Продукції у розмірі 1 386 000,00 грн. (один мільйон триста вісімдесят шість тисяч гривень 00 коп.) за 300 000 пляшок води обсягом по 1,5 літри кожна. Після вичерпання попередньої оплати, оплата наступних партій Продукції здійснюється Дистриб`ютором на умовах попередньої оплати або за домовленістю Сторін.

Згідно з пунктом 8.1. Договору цей Договір діє до 31 березня 2025 року.

Сторони також домовилися, керуючись положеннями частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України, застосувати умови даного договору та поширити його на правовідносини, які виникли до моменту його укладання, а саме з 12.07.2024 року (п. 8.2. Договору).

Пунктом 8.3. Договору передбачено, що строк дії Договору автоматично продовжується на один рік у випадку, якщо жодна із Сторін не повідомить іншу про відмову від подальшої участі в Договорі (не пізніше ніж за один місяць до спливу строку його дії).

П. 11.1. Договору сторони погодились, що створення електронних документів Сторонами та обмін електронними документами між Сторонами здійснюється з дотриманням вимог чинного законодавства, зокрема, в сфері електронного документообігу та електронної комерції в Україні.

На виконання умов Договору ТОВ «Полтавський завод питних вод» виставив позивачу рахунки № 4 від 25.07.2024 року, № 5 від 19.08.2024 року та №14/4 від 03.09.2024 року на оплату продукції та послуг за Договором (а.с. 119-121).

У свою чергу, на підставі зазначених рахунків, виконуючи вимоги підпункту 5.2 Договору, ТОВ «ЮТ Компані» здійснило оплату продукції та послуг за Договором на загальну суму 4 644 460,80 грн, що підтверджується:

- Платіжною інструкцією № 90 від 26.07.2024 року на суму 500 000,00 грн. з ПДВ;

- Платіжною інструкцією № 92 від 30.07.2024 року на суму 803 984,80 грн. з ПДВ;

- Платіжною інструкцією № 387 від 22.08.2024 року на суму 3 259 872,00 грн. з ПДВ;

- Платіжною інструкцією № 413 від 03.09.2024 року на суму 80 640,00 грн. з ПДВ (а.с. 83-84, 122-123), та не заперечується відповідачем.

На виконання умов договору ТОВ «Полтавський завод питних вод» здійснило поставку продукції та надало позивачу послуги на загальну суму 3 815 521,92 грн., що підтверджується доданими до позовної заяви актом наданих послуг та видатковими накладними, що сформовані засобами електронного документообігу (а.с. 8-72), із відображенням всіх необхідних реквізитів та підписані сторонами з використанням електронного цифрового підпису. Про підписання вказаних документів без зауважень свідчить протокол перевірки підписів сторін на їх звороті.

Суд звертає увагу на те, що положеннями законодавства України передбачена можливість підписання документів у електронному вигляді з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису.

Різниця між поставленою продукцією, наданими послугами, та фактично отриманими послугами та продукцією позивачем складає 828 938,88 грн. (4 644 460,80 грн. - 3 815 521,92 грн), що підтверджується підписаним обома сторонами актом наданих послуг, видатковими накладними, Актом звірки взаємних розрахунків № 4 від 14.01.2025 року.

Листом № 65 від 20.02.2025 року ТОВ «ЮТ Компані» повідомило ТОВ «Полтавський завод питних вод» про відмову від подальшої участі у Дистриб`юторському договорі № 12/07/01 від 12.07.2024 року (а.с. 77-78).

Ухвалюючи рішення за заявленими позовними вимогами судом приймається до уваги наступне.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно ч.3 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа.

Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».

Відповідно до ч.6 ст. 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.

Згідно з ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За таких обставин, договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису.

Спірні правовідносини виникли в зв`язку з виконанням дистриб`юторського договору.

Згідно з ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Судом встановлено, що укладений сторонами договір № 12/07/01 від 12.07.2024 року є договором змішаної форми, оскільки він містить в собі елементи договору поставки та договору надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 вказаної статті).

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Загальні умови виконання зобов`язання викладені в ч. 1 ст. 526 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В свою чергу, ч. 1 ст. 631 ЦК України, встановлює, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до частин першої та третьої статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання.

Відповідна правова позиція була викладена, зокрема, в п. 8.5 - 8.7 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.03. 2021 по справі № 910/10233/20.

Судом встановлено, що ТОВ «ЮТ КОМПАНІ» як Дистриб`ютор, на виконання п.5.2. Договору перерахував відповідачу грошові кошти на загальну суму 4 644 460,80 грн.

Згідно з наданими позивачем актом наданих послуг та видатковими накладними, ТОВ «Полтавський завод питних вод», як Виробником, було фактично надано за договором послуг та товарів на суму 3 815 521,92 грн.

Про реалізацію позивачем свого права на відмову від подальшої участі у договорі, свідчить, зокрема, здійснене ним повідомлення від 20.02.2025 (вих. № 65) про відмову від Договору з посиланням п. 8.1 Договору.

Надіслання вказаної кореспонденції підтверджується описом вкладення «Укрпошти» від 20.02.2025 (а.с. 78), накладною «Укрпошти» №081 від 20.02.2025, фіскальним чеком від 20.02.2025, які свідчать про надання позивачу послуг зв`язку з відправки цінного листа відповідачу за юридичною адресою: м. Решетилівка, вул. Старокиївська, 17, проте, відповідно до інформації з офіційного сайту Акціонерного товариства «Укрпошта» відділенням поштового зв`язку 10.03.2025 внесено таку інформацію щодо поштового відправлення з штрихкодовим ідентифікатором №081 - «Повернення відправнику (закінчення встановленого терміну зберігання).

Отже, зазначене відправлення фактично адресатом не було отримане, проте, суд визнає відповідача, як виробника за договором, обізнаним про таку заяву та наміри позивача як дистриб`ютора за договором, не продовжувати договір, виходячи з наступного.

Чинне законодавство не містить спеціальних вказівок щодо того, коли сторона договору вважається повідомленою чи способів такого повідомлення; у договорі сторони також не передбачили будь-які домовленості щодо того, коли вважається здійсненим повідомлення сторони про припинення чи зміну договору.

Одночасно судом враховується, що норми законодавства, умови Дистриб`юторського договору передбачають право сторони на заперечення щодо продовження строку дії договору та не встановлюють обов`язку вручати повідомлення про припинення дії договору чи його розірвання безпосередньо стороні чи перевіряти факт такого отримання.

Суд вважає, що позивач належним чином виконав свій обов`язок щодо доведення інформації про відмову від продовження дії договору до відповідача, надіславши йому вимогу цінним листом з описом вкладення відповідно до вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністру України № 270 від 5 березня 2009 року.

Наявність відповідної вимоги позивача від 20.02.2025 та належних доказів її надсилання відповідачу на юридичну адресу свідчить про добросовісність звернення позивача до відповідача, вчинення позивачем необхідних дій у спірних правовідносинах, а відтак і про припинення договірних відносин між сторонами відповідно до приписів чинного законодавства.

Сторонами погоджено, що Договір може бути розірваним за умови повідомлення про це користувача за один місяць до припинення дії Договору.

За таких обставин, оскільки вимогу від 20.02.2025 про розірвання Договору направлено з дотриманням строку згідно з вимогами п. 8.3. Договору, суд прийшов до висновку, що Дистриб`юторський договір відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України був чинним до 31 березня 2025 року і не був продовжений автоматично і припинив свою дію з 01.04.2025.

Ст. 204 ЦК України встановлює презумпцію дійсності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Докази визнання недійсним здійсненого позивачем правочину (односторонньої відмови від Договору) надані суду не були.

ТОВ «ЮТ Компані» звернулося до ТОВ «Полтавський завод питних вод» з вимогою № 161 від 25.04.2025 року негайно сплатити на розрахунковий рахунок ТОВ «ЮТ Компані», вказаний у Договорі, грошові кошти у розмірі 828 938,88 грн. Направлення вимоги ТОВ «ЮТ Компані» № 161 від 25.04.2025 року на адресу відповідача цінним листом № 698 з описом вкладень підтверджується описом вкладень у цінний лист, поштовими накладною та фіскальним чеком (а.с. 79-80).

Відповідно до положень ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ч.1). Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч.2). Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно зі ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17 та аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Відповідно до частини четвертої статті 11 ГПК України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Згідно з частинами 3, 4 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В процесі розгляду справи судом було прийнято, досліджено та надано оцінку всім наявним в матеріалах справи доказам, надано можливість сторонам обґрунтувати свої правові позиції щодо позову.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача в розмірі 9947,27 грн (з урахуванням понижуючого коефіцієнту 0,8 в зв`язку з поданням позовної заяви в електронному вигляді через систему «Електронний суд»).

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні з позовною заявою до суду, позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 12434,08 грн, що підтверджується наявною у справі платіжною інструкцією, а також випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, сформованою за допомогою механізму централізованого отримання виписок з Державної казначейської служби України щодо сплати судового збору у комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду». Таким чином, різниця між сплаченим позивачем, та належним до сплати судовим збором, за подання даного позову складає 2486,81 грн.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

За таких обставин, питання про повернення надлишково сплаченої суми судового збору (2486,81 грн) буде вирішено судом після звернення позивача з відповідним клопотанням, в порядку приписів ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. 129, 232, 233, 236-241 ГПК України

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавський завод питних вод» (; адреса: вул. Старокиївська, 17, м. Решетилівка, Полтавська область, 38400) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТ КОМПАНІ» (; адреса: проспект Олександра Поля, 104 А, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49000) 828938,88 грн боргу; 9947,27 грн судового збору.

Згідно із ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 256 ГПК України.

Суддя І.І. Пушко