ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

25 липня 2025 року м. ТернопільСправа № 921/195/24(607/5723/25)

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Хоми С.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу №921/195/24(607/5723/25)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредит-Капітал" (79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1,28 корпус, 4-й поверх, ідентифікаційний код 35234236)

до відповідача: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 );

про: стягнення заборгованості у розмірі 114 750,15 грн, сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу 5000,00 грн

в межах справи №921/195/24 про неплатоспроможність боржника ОСОБА_1 .

Представники сторін не викликались.

Зміст позовних вимог.

У провадженні Господарського суду Тернопільської області перебуває справа №921/195/24 за заявою ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність (в порядку Книги четвертої Кодексу України з процедур банкрутства).

21.05.2025 до Господарського суду надійшов супровідний лист Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/5723/25 від 16.05.2025 з доданою справою №607/5723/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредит-Капітал" (79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1,28 корпус, 4-й поверх, ідентифікаційний код 35234236) до відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості у розмірі 114 750,15 грн, сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу 5000,00 грн.

Позиція позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов Договору про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» №1205976 від 30.12.2023, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у сумі 114 750,15 грн.

Заперечення відповідача.

Відповідач відзив на позов до матеріалів справи не подав.

Відповідь на відзив позивача.

Позивач відповідь на відзив до матеріалів справи не подавав.

Заперечення на відповідь на відзив.

Відповідач заперечень на відповідь на відзив до матеріалів справи не подавав.

Рух справи.

Згідно з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 21.05.2025 головуючим суддею у справі №921/195/24(607/5723/25) визначено суддю Хому С.О.

Ухвалою суду від 26.05.2025 прийнято до провадження матеріали справи №607/5723/25 за позовом: №607/5723/25 за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредит-Капітал" (79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1,28 корпус, 4-й поверх, ідентифікаційний код 35234236) до відповідача: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості у розмірі 114 750,15 грн, сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу 5000,00 грн, в межах справи №921/195/24 за заявою ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність (в порядку Книги четвертої Кодексу України з процедур банкрутства), постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Явка сторін.

Ухвалу про прийняття до свого провадження справи №921/195/25(607/5723/25) позивач та відповідач отримали до електронного кабінету підсистеми ЄСІТС "Електронний суд" 26.05.2025, про що свідчать Довідки про доставку до електронного кабінету, які знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведені положення, господарський суд зазначає, що сторони не були позбавлені права та можливості самостійно ознайомитись з ухвалою суду, в якій зазначено відомості щодо його провадження, яке є у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Таким чином, слід вважати, що сторони повідомлені належним чином про розгляд справи в Господарському суді Тернопільської області.

Оскільки провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників, то представники учасників справи не викликались.

Розгляд заяв та клопотань.

Представник позивача подав клопотання №без номера, документ сформований в системі "Електронний суд" 15.04.2025 (вх. 23077 від 15.04.2025), в якому просить справу розглянути за відсутності представника позивача, позов підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Технічна підтримка.

За відсутності представників сторін запис розгляду судової справи за допомогою технічних засобів, а саме: програми фіксування судового процесу (судового засідання) сервісу відеоконференцзв`язку Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ВКЗ) - не здійснювався.

Господарський процес.

Згідно ч.2 ст.252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

У відповідності до ст.248 ГПК України суд розглядає справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.233 ГПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Частиною четвертою ст. 240 ГПК України передбачено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Суд, розглянувши наявні матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини.

30.12.2023 між фізичною особою ОСОБА_1 (далі - Споживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» (далі - Товариство) укладений Договір про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» №1205976 про споживчий кредит (надалі - Кредитний договір), відповідно до умов якого Товариство надало відповідачу кошти у сумі 22 500,00 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені Договором.

Згідно договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1205976, укладення цього Договору здійснюється Сторонами за допомогою ІКС Товариства (інформаційно-комунікаційна система), доступ до якої забезпечується Клієнту через Вебсайт. Згідно Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», Кредитний договір з Споживачем укладається в електронній формі за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується через вебсайт. Під час першого етапу Реєстрації в ІКС Товариства Споживачу надаються для ознайомлення та прийняття гіперпосилання на Правила, Публічну пропозицію на використання аналогів підписів, Згоду на обробку персональних даних та доступ до кредитної історії Споживача.

Згідно п.1.3. Договору сума кредиту (загальний розмір) складає: 22 500,00 грн.

Відповідно до п.1.4. Договору строк кредиту 360 дні (в) (день). Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується Графік платежів), що є Додатком № 1 до цього Договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що Споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі.

Кошти кредиту надаються Споживачу Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_2 . Сума кредиту (його частина) перераховується Товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення цього Договору, що підтверджується копіями Договору № 1205976 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» від 30.12.2023 та паспорта споживчого кредиту від 30.12.2023.

Договір про надання споживчого кредиту укладено з Споживачем (відповідачем) у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» та підписаний шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що підтверджено довідкою про ідентифікацію ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ».

ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» виконало умови договору про надання споживчого кредиту та перерахувало шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки відповідача кошти в розмірі 22 500,00 грн, що підтверджується копією листа ТОВ «ПЕЙТЕК» № 1 від 03.01.2025.

ОСОБА_1 свої зобов`язання за Кредитним договором щодо повернення суми кредити , сплати відсотків за користування кредитом та сплати комісії за користування кредитом, у визначений договір строк не виконав, у зв`язку з чим станом на 21.06.2024 у нього утворилася заборгованість а розмірі 114 750,15грн, з них: 22 500,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 92 250,15грн - заборгованість за відсотками.

21.06.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (Фактор) укладено Договір факторингу № 21062024, (далі - Договір факторингу), відповідно до п. 1.1 якого на умовах, встановлених цим договором, до глави 73 Цивільного кодексу України, Фактор набуває Права Вимоги (у значенні як наведено нижче) від Клієнта та сплачує Клієнту за відступлення Прав Вимоги ( у значенні як наведено нижче) Фінансування ( у значенні як наведено нижче) у сумі , що дорівнює ціні Договору у порядку та строки встановлені цим Договором, а Клієнт відступає (передає) Факторові права грошової вимоги (Права Вимоги ( у значенні як наведено нижче до Боржників ( у значенні як наведено нижче) за Кредитними договорами ( у значенні як наведено нижче) ( Портфель Заборгованості ( у значенні як наведено нижче).

Відповідно до п. 7.2 Договору факторингу сторони домовилися, що Фінансування(ціна Договору) складає 2 479 762,78грн.

Згідно п. 8.3 Договору факторингу приймання-передача документації здійснюється уповноваженими представниками Сторін за місцезнаходженням Клієнта.

21.06.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підписано Акт приймання передачі Реєстру Боржників від 21.06.2024 до Договору факторингу № 21062024 від 21.06.2024, відповідно до п. 1 якого згідно з вимогами п. 8.3 договору факторингу № 21062024 від 21.06.2024, відповідно Клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр Боржників Кредитора від 21.06.2024. Акт підписаний представниками сторін та скріплений печатками товариств.

Згідно Реєстру Боржників до Договору факторингу № 21062024 від 21.06.2024 ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит Капітал" прийнято право вимоги до ОСОБА_1 за Договором від 30.12.2023 на суму 114 750,15грн.

28.05.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит Капітал" на виконання умов Договору відступлення факторингу № 21062024 від 21.06.2024 перерахувало на рахунок ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» 2 479 762,78грн, що підтверджується платіжною інструкцією №3392 від 21.06.2024.

Відповідно до умов даного Договору факторингу первинний кредитор ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» передав ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до Договору факторингу №21062024 від 01.02.2024 разом з матеріалами кредитної справи і довідку про ідентифікацію, яка підтверджує, що відповідач, з яким укладено договір про надання споживчого кредиту № 1205976 від 30.12.2023 ідентифікований. Акцепт договору відповідачем вчинено з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» надіслано відповідачу досудову вимогу вих.№Чічур132 від 25.02.2025, в якій просило протягом 7 днів погасити заборгованість в сумі 114 750,15грн.

Відповідач своїх зобов`язань щодо погашення заборгованості за кредитним договором не виконав і станом на дату звернення до суду з позовною заявою заборгованість відповідача перед позивачем, відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором №1205976 від 30.12.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 21.06.2024 повернення кредиту та сплати комісії і процентів становить 114 750,15 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту - 22 500,00 грн та заборгованість за відсотками - 92 250,15 грн, що стало підставою для звернення з позовом до суду.

Оцінивши подані позивачем докази на предмет належності, допустимості, достовірності, вірогідності, суд дійшов до наступного висновку.

Частиною першою статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до приписів частини другої статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Відповідно до частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно зі ст. ст. 4, 173-175 та ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" (далі - Закон) електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті, а саме шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

У ч.8 ст.11 Закону зазначається про те, що у разі укладення електронного договору у інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пунктом 12 статті 11 Закону визначається, що Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону врегульовано використання підпису в сфері електронної комерції, відповідно до якої якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з п. 6 ч. 1 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до п. 12 ч. 1 статті 3 Закону одноразовим ідентифікатором є алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Отже, підписання договору (електронного правочину) за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора є належним та допустимим доказом на підтвердження укладення сторонами такого договору.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, в якій суд, серед іншого, зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч.ч. 2,3 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Положеннями частини першої ст.1054 ЦК України унормовано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За приписами частин 1, 3 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є кредитним договором, який регулюється приписами глави 72 ЦК України та § 1 глави 35 ГК України.

Згідно з вимогами ст. 345 ГК України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачається мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Згідно вимог ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджено та не спростовано відповідачем, що на виконання Договору про споживчий кредит №1205976 від 30.12.2023 ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ" перерахувало шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки відповідача кошти в розмірі 22 500,00 грн, що підтверджується копією листа ТОВ «ПЕЙТЕК» № 1 від 03.01.2025, який долучений позивачем до позовної заяви.

За користування кредитом відповідачу нараховано проценти за період з 30.12.2023 по 11.06.2024 у розмірі 92 250,15грн.

Всупереч умовам Договору взяті на себе зобов`язання по погашенню кредиту та сплати процентів, у визначений договором строк Фізична особа ОСОБА_1 не виконав.

Доказів погашення відповідачем заборгованості за наданим кредитом у розмірі 22 500,00 грн, 92 250,15грн, процентів за користування кредитом у строки, погоджені сторонами у Договорі, матеріали справи не містять.

Суд зазначає, що відповідач, уклавши кредитний договір, добровільно став стороною такого договору, а відтак на відповідних умовах зобов`язаний нести всі ризики, пов`язані з порушенням власних зобов`язань. Підтвердженням добровільного укладення відповідачем даного Договору є Акцепт договору відповідачем вчинено з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

21.06.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "СЕЛФІ КРЕДИТ" на підставі Договору факторингу № 21062024 від 21.06.2024 відступило право вимоги до ОСОБА_1 за Договором про надання споживчого кредиту за продуктом "NewShort" №1205976 від 30.12.2023 Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал".

Сума заборгованості відповідача згідно Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 21062024 від 21.06.2024 становить 114 750,15грн, з них: 22 500,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 92 250,15грн - заборгованість за процентами.

Відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності заборгованості, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

В свою чергу, зважаючи на відсутність будь-яких заперечень відповідача щодо розрахунку позивача та за умови ненадання контррозрахунку заявлених до стягнення сум заборгованості, суд здійснює розгляд справи виходячи з наявних матеріалів та визначив розмір заборгованості відповідача на підставі наданих позивачем доказів.

Враховуючи, що умови договору про споживчий кредит виконано у повному обсязі взятих на себе зобов`язаннь по наданню кредиту, та не спростовано відповідачем, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 22 500,00 грн - заборгованість за тілом кредиту та 92 250,15 грн - заборгованість за процентами підлягають до задоволення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Сало проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Судовий збір.

Згідно ч.1 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Суд зазначає, що частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Позивачем за подання позовної заяви до суду сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн згідно платіжної інструкції №4209 від 28.02.2025.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

З врахуванням п.1 ч.4 ст.129 ГПК України, задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2422 грн40 коп. судового збору в повернення сплачених судових витрат.

Витрати на правову допомогу.

Позивачем заявлено вимоги щодо стягнення судових витрат. В своїй позовній заяві зазначено про те, що у зв`язку з розглядом справи позивач планує понести наступні витрати, зокрема, 5 000,00 грн гонорару за надання правничої допомоги.

На підтвердження понесення таких витрат позивач надав до позовної заяви:

- Договір про надання правової правничої допомоги №0103 від 01.03.2024, який укладений між ТзОВ "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" (Клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Апологет" (Виконавець), згідно п.1.1. якого клієнт замовляє, приймає та оплачує, а Виконавець надає Послуги правової (правничої) допомоги, адвокатського захисту, представництва Клієнта у всіх судах загальної юрисдикції, а також у відносинах з юридичними особами незалежно від форми власності, та надає інші Послуги, необхідні для забезпечення належного захисту прав і законних інтересів Клієнта;

- Витяг із замовлення №28 до Договору про надання правової (правничої) допомоги №№0103 від 01.03.2024 на суму 5 000,00 грн;

- Детальний опис наданих послуг за Договором про надання правової (правничої) допомоги №0103 від 01.03.2024 ;

- Рахунок на оплату №36 від 27.02.2025 на суму 100 000,00 грн.

Згідно п.1 ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу).

Верховний суд в своїй додатковій постанові від 21.01.2020 у справі 904/1038/19 зазначив про те, що аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява №19336/04).

За приписами статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому цим Законом. Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами (ст.6 Закону).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність визначено», що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, згідно ч.1 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору, у відповідності до п.4 ч.1 ст.1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Тобто розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що позов позивача не підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст.30 Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Враховуючи викладене, оцінюючи докази понесення позивачем судових витрат на оплату послуг Адвокатського об`єднання "Апологет", яке, представляло інтереси позивача під час розгляду справи, умови Договору про надання правової (правничої) допомоги, Витягу із замовлення, детального опису наданих послуг за Договором, рахунку на оплату, матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування відповідачем на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у заявленій сумі 5 000,00 грн.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252, Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" (79029, м. Львів, вул. Смаль - Стоцького, 1, 28 корпус, 3-й поверх, ):

- 114 750 (сто чотирнадцять тисяч сімсот п`ятдесят) грн 15 коп. - заборгованість за кредитним договором

- 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. - судових витрат по сплаті судового збору

- 5 000 (п`ять тисяч) 00 коп. - судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Копію рішення надіслати:

-позивачу (в Електронний кабінет підсистеми ЄСІТС "Електронний Суд");

-відповідачу (в Електронний кабінет підсистеми ЄСІТС "Електронний Суд").

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено та підписано: 25 липня 2025 року.

Суддя С.О. Хома