ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"04" серпня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/1840/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Демченко Т.І.

розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Іванілова Володимира Івановича (вх. № 2-1210/25 від 30.07.2025) про відвід судді Цісельського О.В. від розгляду справи № 916/1840/25

за позовом: Заступника керівника Одеської обласної прокуратури (вул. Італійська, № 3, м. Одеса, 65026) в інтересах держави в особі Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області (вул. Куяльницька, № 26-А, с. Куяльник, Подільський р-н, Одеська обл., 66350)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Іванілова Володимира Івановича ( АДРЕСА_1 )

про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою

установив:

Заступник керівника Одеської обласної прокуратури звернувся до Господарського суду Одеської області із позовною заявою в інтересах держави в особі Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області до Фізичної особи-підприємця Іванілова Володимира Івановича, в якій просить суд:

- усунути перешкоди власнику - державі в особі Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 142,4664 га з кадастровим номером :01:001:0505 шляхом скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки (запис № 25038716 від 21.02.2018, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 229);

- усунути перешкоди Куяльницькій сільській раді Подільського району Одеської області у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду шляхом повернення ФОП Іваніловим В.І. земельної ділянки площею 142,4664 га з кадастровим номером :01:001:0505, що розташована за адресою: Куяльницька сільська рада Подільського району, в межах с. Коси разом з водним об`єктом - Косівське водосховище на р. Ягорлик.

26.05.2025 ухвалою Господарського суду Одеської області прийнято позовну заяву (вх. № 1873/25 від 09.05.2025) до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1840/25. Постановлено справу № 916/1840/25 розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на "12" червня 2025 року о 12:00 год.

12.06.2025 у підготовчому засіданні по справі № 916/1840/25 судом постановлено протокольну ухвалу про перерву до "26" червня 2025 року о 10:30 год.

26.06.2025 у підготовчому засіданні по справі № 916/1840/25 судом постановлено протокольну ухвалу про перерву до "08" липня 2025 року о 10:40 год.

Підготовче засідання, призначене протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.06.2025 у справі № 916/1840/25 на 08.07.2025 о 10:40 год., не відбулося у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги.

08.07.2025 ухвалою Господарського суду Одеської області продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі № 916/1840/25 за ініціативою суду на 30 днів та підготовче засідання у справі № 916/1840/25 призначено на "29" липня 2025 року о 12:20 год.

29.07.2025 у підготовчому засіданні по справі № 916/1840/25 постановлено протокольну ухвалу про перерву до "05" серпня 2025 року о 15:30 год.

30.07.2025 ФОП Іваніловим В.І. через систему «Електронний суд» подано до суду заяву (вх. № 2-1210/25) про відвід судді на підставі ст. 39 ГПК України.

В обґрунтування поданої заяви заявник відзначає, що у підготовчому засіданні 29.07.2025 при розгляді справи № 916/1840/25 суддя Цісельський О.В. грубо порушив права відповідача та його представника, оскільки без клопотання сторони відповідача головуючий суддя з власної ініціативи повернув поданий представником відповідача відзив на позовну заяву з додатками на 94 сторінках, поданий адвокатом Кресюн В.А., чим порушив права відповідача, а саме такі основоположні принципи, як рівності та змагальності сторін, а також право на справедливий суд.

Заявник додає, що свої дії суддя аргументував тим, що відзив вже подано представником відповідача - адвокатом Лещенко А.В., тому може бути виключно один відзив у справі, після чого повернув поданий адвокатом Кресюн В.А. відзив. Такі дії суду, на думку заявника, грубо порушують права відповідача на справедливий судовий розгляд, позбавляють відповідача можливості залучити подані ним докази, порушують принципи змагальності та рівності, принципи верховенства права та виходять за межі повноважень суду.

Отже, заявник наголошує, що дії судді Цісельського О.В. грубо порушують права відповідача на справедливий суд, принцип рівності та змагальності, оскільки у ГПК України відсутні положення стосовно обмеження кількості представників відповідача та обмеження щодо кількості поданих представниками відповідача відзивів. Також у ГПК України не передбачено будь-яких положень, які надають судді право повернути поданий відзив представника відповідача, обґрунтовуючи це тим, що може існувати тільки один відзив.

Такі дії судді, окрім порушення прав відповідача, на переконання заявника, грубо порушують принципи змагальності та рівності сторін, позбавляють сторону відповідача можливості залучити докази в порядку, визначеному ГПК України, оскільки сторона відповідача подає наявні у неї докази разом із відзивом, а також порушують вимоги ч. 2 ст. 19 Конституції України та норми ГПК України.

Додатково заявник зазначає, що цим рішенням суддя Цісельський О.В. грубо порушив права відповідача на справедливий судовий розгляд, оскільки він вийшов за межі своїх повноважень, грубо порушив принципи змагальності та рівності, верховенства права, що є іншою обставиною, яка викликає сумнів у об`єктивності судді.

Відтак, за висновком заявника, суддя Цісельський О.В. не може брати участі в розгляді цієї справи, оскільки не є незалежним, об`єктивним та неупередженим судом, що виявляється в тому, що суддею було грубо порушено основоположні права ФОП Іванілова В.І., передбачені ГПК України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, а його зовнішня поведінка свідчить про суб`єктивне та упереджене ставлення до відповідача, що є порушенням суб`єктивного підходу та порушенням неупередженості судді за статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що є іншою обставиною, що викликає сумнів у його незалежності та неупередженості.

За ствердженням заявника, у зв`язку із порушенням прав відповідача ФОП Іванілова В.І. та суб`єктивним ставленням суді до сторони відповідача, що виражається поведінкою судді Цісельського О.В. щодо відповідача та його представників, вибіркове прийняття відзиву з додатками, через мірний формалізм на стадії підготовчого засідання, існують об`єктивні причини та розумні побоювання в безсторонності та неупередженості судді, внаслідок чого вказані суб`єктивні критерії було порушено і цей суддя не може брати участь в розгляді цієї справи.

30.05.2025 ухвалою Господарського суду Одеської області визнано заяву ФОП Іванілова В.І. про відвід судді Цісельського О.В. від розгляду №916/1840/25 необґрунтованою; заяву ФОП Іванілова В.І. про відвід судді Цісельського О.В. передано для визначення судді в порядку, встановленому ч.3 ст. 32 ГПК України.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Одеської області від 31.07.2025 "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу заяви" визначено, що справу №916/1840/25 призначено повторний автоматизований розподіл заяви про відвід судді вх.2-1210/25 від 30.07.2025.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 31.07.2025 справу №916/1840/25 передано на розгляд судді Демченко Т.І.

Розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Іванілова Володимира Івановича про відвід судді Цісельського О.В. від розгляду справи № 916/1840/25, суд зазначає таке.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1 ст.33 Господарського процесуального кодексу України справи у судах першої інстанції розглядаються суддею одноособово, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 35 Господарського процесуального кодексу України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Правовою підставою подання заяви про відвід судді заявник визначає ст.35 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

За приписами ч. 3 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Відвід - це процесуальний інститут, що містить умови, за яких особа не може брати участь у конкретній справі. Підстави відводу судді - це обставини, за наявності яких суддя не може брати участі в розгляді конкретної справи. Ці обставини можуть бути суб`єктивного характеру і стосуватися особистих зв`язків судді з особами, які беруть участь у справі, або його особистої поведінки щодо розгляду справи, чи об`єктивного характеру і стосуватися процесуального статусу судді у справі, яка розглядалася раніше.

Так, дійсно, право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді, і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У Бангалорських принципах поведінки суддів від 19.05.2016, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, визначено, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді (п. 2.5).

Як зазначає Європейський суд з прав людини, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості. Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (Рішення ЄСПЛ від 24.05.1989 у справі №11/1987/134/188 «Hauschildt v. Denmark», пункт 48).

При вирішенні питання про відвід судді (складу суду) необхідно перевірити додержання як об`єктивного, так і суб`єктивного критеріїв безсторонності суду, а саме формування суду (колегії суддів) для розгляду конкретної справи (об`єктивний критерій) у встановлений законом спосіб та надати оцінку доводам заявника на предмет недодержання вимог щодо особистої безсторонності суду (суб`єктивний критерій).

Суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді (суддів) під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді (суддів), які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його (їх) безсторонність.

Так, за висновком Європейського суду з прав людини у контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного.

Щодо об`єктивного критерію, окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (Рішення ЄСПЛ у справі «Газета «Україна-Центр» проти України», no. 16695/04, від 15.07.2010).

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, «правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться» (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

Надаючи оцінку об`єктивності судді під час вчинення ним процесуальних дій, необхідно виходити з таких критеріїв: чи вільний суддя під час виконання ним своїх обов`язків від будь-яких заходів впливу; чи сприяє його поведінка у судовому процесі та за стінами суду підтримці та зростанню довіри суспільства, представників юридичної професії та сторін у справі; чи вчинялись суддею дії, які можуть стати приводом для позбавлення його права брати участь у судовому засіданні та приймати рішення у справах.

Тобто, заявлений учасником відвід складу суду від розгляду справи має ґрунтуватися не на особистих переконаннях заявника щодо обставин спірних правовідносин, а саме на оцінці особистих переконань конкретного судді у конкретній справі та його фактичної поведінки (вчиненні певних (процесуальних) дій, які б свідчили про його упередженість) при вирішенні такої справи.

ГПК України не встановлює вичерпного переліку обставин, які свідчать про упередженість чи необ`єктивність судді, однак зазначається, що такі підстави повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді.

Істинність твердження про упередженість та/чи небезсторонність судді має бути доведена за вказаною обставиною саме заявником з огляду на приписи частини четвертої статті 38 ГПК України, адже суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних та фактичних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, непідтверджених належними і допустимими доказами.

Відповідно до імперативних приписів частини четвертої статті 35 ГПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Між тим обставини, які викладені у заяві ФОП Іванілова В.І. про відвід судді, ніяк не можуть бути розцінені як факти, що підтверджують обґрунтованість сумнівів у неупередженості та об`єктивності судді Цісельського О.В., а зводяться виключно до надання оцінки та до незгоди з процесуальними рішеннями судді Цісельського О.В. без клопотання сторони відповідача з власної ініціативи повернути поданий представником відповідача відзив на позовну заяву з додатками на 94 сторінках, поданий адвокатом Кресюн В.А. Заявник вказує, що такими діями суддя Цісельський О.В. порушив права відповідача, та такі основоположні принципи, як рівності та змагальності сторін, а також право на справедливий суд.

Наведене, в силу вимог ч.4 ст.35 ГПК України, не може бути підставою для відводу.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, де передбачено що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною третьою статті 198 ГПК України, головуючий відповідно до завдання господарського судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи.

Суд зазначає, що розглядаючи кожну конкретну судову справу (здійснюючи правосуддя) судді самостійно визначають коло законодавства, що регулює спірні правовідносини, застосовують його, здійснюють його тлумачення, вирішують питання про розгляд заяв та клопотань учасників судового процесу та надають правову оцінку обставинам справи на підставі саме внутрішнього переконання, що ґрунтується на приписах закону.

Таку, суддівську дискрецію, або суддівський розсуд, визначають як повноваження, надане особі, яка ним володіє, вибирати між двома чи більше альтернативами, коли кожна з альтернатив законна.

Суддя, відправляючи правосуддя, самостійно, на власний розсуд визначає, які саме процесуальні дії слід учинити виходячи з конкретних обставин справи, ступеня підготовленості матеріалів самими сторонами, в тому рахунку і вирішує заявлені сторонами клопотання та заяви.

Наведені заявником обставини не можуть вважатися тими, що дають підстави для сумніву в об`єктивності або неупередженості судді чи побоювань у наперед сформованому висновку суду щодо вирішення цієї справи, позаяк оцінка наявних в матеріалах справи доказів за приписами ст. 86 ГПК України здійснюється судом в кожному випадку за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд зауважує, що чинним законодавством передбачено право сторони на оскарження прийнятих судом рішень під час розгляду справи у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку (окремо або разом із судовим рішенням), тобто в процесуальний спосіб, а не шляхом заявлення відводів суду.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді законодавчо виключена з можливих підстав для відводу. Тому, з позиції умовного стороннього спостерігача, суд не вбачає в обґрунтуваннях відводу інших доводів, як лише незгода заявника з наведеними мотивами, за яких судом прийнято процесуальні рішення у справі.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді законодавчо виключена з можливих підстав для відводу. Тому, з позиції умовного стороннього спостерігача, суд не вбачає в обґрунтуваннях відводу інших доводів, як лише незгода заявника з наведеними мотивами, за яких судом прийнято процесуальні рішення у справі - винесено відповідні ухвали про витребування доказів у відповідачів.

Суд відзначає, що прийняті судом процесуальні рішення не можуть бути критерієм оцінки особистих переконань судді чи його дій, оскільки у випадку незгоди з процесуальними діями (судовими рішеннями) суду для учасників справи передбачено спеціальний порядок їх оскарження - шляхом подання апеляційної скарги на судові рішення, прийняті за наслідками розгляду спору, в тому числі шляхом включення заперечень на ухвалу суду, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, до апеляційної скарги на рішення суду.

Одночасно суд звертає увагу на те, що оцінка відповідності дій судді процесуальному законодавству не належить до компетенції суду в межах розгляду клопотання про відвід, а незгода заявника з процесуальними діями суду є підставою для їх оскарження в установленому законом порядку, для чого в Україні, відповідно до Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів», діють суди апеляційної та касаційної інстанцій.

Суд зауважує, що чинним законодавством передбачено право сторони на оскарження прийнятих судом рішень під час розгляду справи у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку (окремо або разом із судовим рішенням) з мотивів саме невірного застосування матеріального чи (або) процесуального права, тобто в процесуальний спосіб, а не шляхом заявлення відводів суду.

Суд зазначає, що самі по собі процесуальні рішення судді не можуть бути підставою для відводу без надання стороною, яка заявляє відвід, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів проявлення зазначеним суддею необ`єктивності чи упередженості при ухваленні судових рішень на користь однієї з сторін, в силу положень ч. 1 п. 5 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України.

Натомість, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, необхідно довести наявність зазначених суб`єктивних та об`єктивних критеріїв (зокрема, особисті переконання та поведінку конкретного судді, які вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах вирішення даної справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав та свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

При цьому, заявником не наведено фактів та не надано належних та допустимих доказів в підтвердження наявності у судді Цісельського О.В. будь-якої можливої прямої чи опосередкованої заінтересованості у результаті розгляду справи, обставини, що викладені у заяві про відвід не обґрунтовують сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді Цісельського О.В.

Отже, суд констатує, що доводи ФОП Іванілова В.І. не містять посилань на докази про наявність передбачених законом фактичних обставин, які є підставами для відводу, та заявник не обґрунтовує їх тим, що прямо чи опосередковано суддя зацікавлений в результаті розгляду справи та є упередженим.

Одночасно суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях встановлює два виключення із поняття «належних сумнівів». Несприятлива позиція суду з питань права сама по собі не породжує сумнівів в неупередженості (Castillo Algar 44). Сумніви мають бути засновані на фактичних обставинах; не припустимі гіпотези про можливий розвиток подій (Bulut).

Отже, викладені в заяві про відвід судді зауваження і доводи заявника мотивовані суб`єктивними твердженнями та власним тлумаченням норм процесуального законодавства, очевидно свідчать про незгоду заявника з процесуальними діями та рішеннями судді, що саме по собі не свідчить про наявність упередженості або необ`єктивності судді Цісельського О.В. під час розгляду справи № 916/1840/25 і з огляду на норму ч. 4 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, не може бути підставою для відводу судді.

Як вказав Верховний Суд в ухвалі від 26.10.2020 у справі № 910/3480/20, істинність твердження про упередженість та/чи небезсторонність судді має бути доведена, адже суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, непідтверджених належними і допустимими доказами, а також наявність скарг, поданих на суддю (суддів) у зв`язку з розглядом даної чи іншої справи, обставини, пов`язані з прийняттям суддями рішень з інших справ (аналогічний правовий висновок міститься в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.02.2022 у справі №916/442/21.

За таких обставин, мотиви заявленого відводу стосуються виключно незгоди із процесуальними діями та рішеннями судді, які були вчинені у процесі підготовчого провадження у справі № 916/3837/24 не у відповідності до суб`єктивних уявлень представника відповідача-1. При цьому внутрішні емоційно-вольові відчуття заявника з того чи іншого питання без певних доказів чи інформації на їх підтвердження не є достатньою підставою для констатації факту наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості суддів (ухвала КГС ВС від 21.02.2022 у справі № 910/17344/20).

Відтак, доводи ФОП Іванілова В.І. щодо сумнівів відносно упередженості судді Цісельського О.В. при розгляді даної справи не знайшли свого підтвердження під час розгляду заяви про відвід, а з поданого до суду відводу не встановлено яким саме чином суддею було порушено принципи рівності та змагальності сторін.

Будь-яких інших обставин та доказів зацікавленості судді у вирішенні спору на користь будь-якої сторони з особистих мотивів, або іншої упередженості відносно будь-якої сторони у справі, заявником відводу не наведено.

Заявник має позитивний обов`язок надати суду докази упередженості та необ`єктивності судді для цілей відводу, оскільки презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного, а головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді під час розгляду справи.

Неупередженість судді презюмується і ця презумпція заявою ФОП Іванілова В.І. не спростована і не поставлена під сумнів.

З врахуванням наведеного, суд зауважує, що заявлений відвід судді Цісельського О.В. має ознаки завідомо безпідставного, що, залежно від обставин справи, може бути визнано як зловживання процесуальними правами, згідно приписів п.1 ч. 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, та є таким, що спрямований на затягування розгляду справи.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається Фізична особа-підприємець Іванілова В.І. в заяві про відвід судді від розгляду справи № 916/1840/25, не можуть бути підставою для відводу судді Цісельського О.В. в зв`язку з чим, відповідно до положень ст. 35, 36, 38, 39 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що ця заява не підлягає задоволенню.

При цьому, суд зауважує представнику заявника, що згідно ч.1 ст.43 Господарського процесуального кодексу України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається, як не допускається і тиск на суддю.

Керуючись ст. 35, 38, 39, 234, 235 Господарського процесуального кодексу, суд

постановив:

У задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Іванілова Володимира Івановича (вх. №2-1210/25 від 30.07.2025) про відвід судді Цісельського О.В. від розгляду справи №916/1840/25 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили 04.08.2025 та оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Суддя Т.І. Демченко