ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

31 липня 2025 року м. ХарківСправа № 922/2612/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

без виклику представників сторін

розглянувши заяву Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про забезпечення позову (вх.№2612 від 29.07.2025)

за позовом Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", м.Київ
до Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини", м.Харків
про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" про стягнення заборгованості за Генеральною кредитною угодою від 28.02.2018 № 68318N1 та діючими в її рамках Кредитного договору №68115К17 від 24.12.2015, Договору про надання гарантії №G07185/2/2018 від 28.02.2018 року, Договору про надання гарантії №G07188/2/2018 від 28.02.2018 року, Договору про надання гарантії №19-72GR0011 від 03.07.2019 року, Генеральної угоди № 21- 72VT0001 про проведення операцій з авалювання товарних векселів від 24.02.2021 року, Договору № 21-72VZ0001 про виконання зобов`язань за врахованими векселями від 24.02.2021 року (із урахуванням змін та доповнень) в розмірі 859 410,26 (вісімсот п`ятдесят дев`ять тисяч чотириста десять, 26) доларів США. та 79 556 482,02 (сімдесят дев`ять мільйонів п`ятсот п`ятдесят шість тисяч чотириста вісімдесят дві, 02 ) гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання умов Генеральної угоди та діючих в ній договорів з боку відповідача, внаслідок чого утворилася заборгованість на загальну суму 859 410,26 (вісімсот п`ятдесят дев`ять тисяч чотириста десять, 26) доларів США. та 79 556 482,02 (сімдесят дев`ять мільйонів п`ятсот п`ятдесят шість тисяч чотириста вісімдесят дві, 02) гривень.

Разом з позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності Акціонерному товариству "Українські енергетичні машини" (,адреса: 61037, Україна, м. Харків, просп. Героїв Харкова, 199) в межах ціни позову в розмірі 859 410,26 (вісімсот п`ятдесят дев`ять тисяч чотириста десять, 26) доларів США. та 79 556 482,02 (сімдесят дев`ять мільйонів п`ятсот п`ятдесят шість тисяч чотириста вісімдесят дві, 02 ) гривень.

30.07.2025 від Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" надійшли заперечення проти заяви про забезпечення позову (вх.№17629, 17631) в яких просить відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову,а також просить суд розглядати заяву про вжиття заходів забезпечення позову у відкритому судовому засіданні з викликом та безпосередньої участі представника відповідача.

Згідно зі ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

При цьому ч. 4 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Враховуючи обмежені процесуальні строки розгляду судом заяви про забезпечення позову, а також те, що матеріали справи містять достатньо доказів для належного та всебічного розгляду заяви про забезпечення позову, суд у цьому випадку не вбачає необхідності призначення заяви про забезпечення позову до розгляду у судовому засіданні з викликом сторін.

Дослідивши подані позивачем разом із позовною заявою та заявою про забезпечення позову матеріали, проаналізувавши доводи позивача та відповідача, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В обґрунтування своєї заяви позивач посилається на те, що на дату подання цієї заяви відповідач прийняті на себе зобов`язанння щодо погашення заборгованості за Генеральною угодою та діючих в ній договорами не виконав. Зважаючи на наявність у суді чисельних справ про стягнення з АТ "Українські енергетичні машини" заборгованості та відкритих виконавчих проваджень, боржником за якими є АТ "Українські енергетичні машини", вказані обставини, на думку позивача, свідчать про реальну загрозу ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності відповідачу.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Велика Палата Верховного Суду вже виснувала про те, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення (постанова від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду із заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

За змістом наведеної норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Слід зазначити, що сам по собі факт порушення відповідачем своїх грошових зобов`язань перед позивачем у розумінні приписів ГПК України, не є підставою для застосування заходів забезпечення позову, оскільки такі заходи застосовуються не в залежності від наявності заборгованості, а в залежності від наявності належних та допустимих доказів на підтвердження того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Водночас заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).

Вжиття заходів забезпечення позову відповідно до статті 136 ГПК України є правом суду, а за наявності відповідних виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав для забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до вимог частини 4 статті 137 ГПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Підстави забезпечення позову не обмежуються лише пов`язаністю з позовною вимогою. Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен не лише обґрунтувати причини звернення з такою заявою, а й надати суду докази існування фактичних обставин, що пов`язані з необхідністю вжиття таких заходів.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, від 16.03.2020 у справі № 916/3245/19, від 16.10.2019 у справі № 904/2285/19.

Аналіз змісту наведеного дає підстави дійти висновку, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен належним чином обґрунтувати причини звернення із такою заявою та надати суду належні, допустимі, достатні та переконливі докази, що вказують про наявності фактичних обставин, з якими пов`язується важливість та доцільність застосування певного заходу забезпечення позову.

Разом із тим до матеріалів справи не надано жодного належного допустимого в розумінні приписів процесуального закону документального доказу того, що відповідачем вживаються будь-які реальні заходи, направлені на виведення грошових коштів боржника після звернення позивача до нього з вимогою сплатити заборгованість або пред`явлення позову до суду, з метою уникнення виконання судового рішення у майбутньому, якщо судове рішення буде постановлено на користь позивача.

Суд зауважує, що необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

В свою чергу, відсутність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, виключає у розумінні приписів статей 136, 137 ГПК України необхідність вжиття таких заходів.

Натомість зазначене вище вказує про наявність лише необґрунтованих припущень позивача, що не може бути безумовною підставою для забезпечення позову, відтак суд не може розглядати твердження позивача як безспірні та такі, що обґрунтовують необхідність забезпечення поданого позову.

Водночас стверджуючи про необхідність застосування заходів забезпечення позову, позивачем взагалі не надано до заяви будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що саме відповідач вчиняє дії, які ускладнюють або призведуть до неможливості виконання судового рішення і порушення прав заявника як позивача, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Отже, позивачем не підтверджено належними, достовірними та достатніми доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується необхідність застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому позивачем не доведено зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішенням, а саме лише посилання в заяві на потенційну неможливість виконання судового рішення у разі не вжиття заходів забезпечення позову не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Оцінюючи підстави для вжиття заходів для забезпечення позову у цій справі та подані на їх обґрунтування відповідні докази, суд також враховує, що АТ «Українські енергетичні машини» є стратегічним підприємством державного сектору економіки України.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 06.10.2021 року № 1228 управління корпоративними правами підприємства належить Державі в особі Кабінету Міністрів України (98,15 % його акцій належать Державі в особі КМУ).

Одночасно з цим, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 83 АТ «Українські енергетичні машини» відноситься до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, а постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2022 № 643 АТ «Українські енергетичні машини» взагалі віднесений до категорії особливо важливих для економіки суб`єктів господарювання.

Головним завданням АТ «Укренергомашини» є виготовлення та постачання для об`єктів критичної інфраструктури загальнодержавного значення України турбінного та генераторного обладнання для здійснення життєво важливих функцій з енергозабезпечення Держави.

В умовах воєнного стану, та систематичних обстрілів військами РФ енергетичних об`єктів України, діяльність АТ «Укренергомашини» з відновлення цих об`єктів має надважливе значення, що в свою чергу сприяє виконанню пріоритетних завдань Держави зі створення необхідних умов для функціонування підприємств, установ і організацій паливно-енергетичного комплексу, а також їх підрядних організацій, які здійснюють будівництво, ремонт, відновлення, надання послуг, виготовлення чи поставку обладнання.

Зокрема, з початком збройної агресії РФ проти України, АТ «Укренергомашини» не зупинилося, а напроти, продовжує виконувати покладені на нього зобов`язання з постачання продукції для українських ГЕС, ГАЕС та АЕС - об`єктів критичної інфраструктури загальнодержавного значення, які входять в структури енергогенеруючих компаній ПрАТ «Укргідроенерго» та ДП «НАЕК «Енергоатом», які в умовах війни забезпечують електроенергією все населення, підприємства, установи та організації України.

Тобто, безпосередня діяльність АТ «Укренергомашини», крім іншого, також спрямована на відновлення зруйнованого чи пошкодженого внаслідок збройної агресії РФ майна об`єктів критичної інфраструктури, які забезпечують безперебійне функціонування об`єднаної енергетичної системи України.

Так, згідно наказу Міністерства енергетики України від 04 червня 2024 року № 215 АТ «Укренергомашини» є підрядником підприємств паливно енергетичного комплексу України (ПрАТ «Укргідроенерго», АТ «НАЕК «Енергоатом», ПАТ «Центренерго», ТОВ «ДТЕК»), спеціалісти якого разом з енергетиками з самого початку збройної агресії приймають участь у відновлені пошкоджених (зруйнованих) внаслідок ворожих обстрілів енергогенеруючих потужностей України.

Відповідно до наказу Міністерства економіки України від 09.02.2024 р. № 3661 АТ «Укренергомашини» також є критично важливим підприємством для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період.

Одночасно з цим, підприємство підтримує роботу об`єктів цивільного захисту населення Харкова, забезпечення безпеки життя своїх працівників та мешканців Харкова, що перебувають у них, оскільки на території АТ «Українські енергетичні машини» знаходяться декілька стратегічних об`єктів цивільного захисту населення.

Окрім того, АТ «Укренергомашини» є одним з найбільших роботодавців м. Харкова.

Як наслідок, від стабільності подальшої роботи підприємства залежить матеріальне благополуччя багатьох харків`ян працівників підприємства та членів їх сімей, яких в умовах війни неможна залишати без засобів до існування

Накладення ж арешту на рухоме та нерухоме майно АТ «Укренергомашини», яким, в тому числі, є рахунки підприємства, може істотно ускладнити або взагалі унеможливити виконання покладених на дане підприємство функцій, які як вже зазначалося, є надважливими для всієї країни в умовах воєнного стану.

На підставі зазначеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні поданої позивачем заяви про забезпечення позову.

Відповідно до приписів ч. 6 ст.140 ГПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 73-74, 77, 79-80, 136-137, 140, 232-235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про забезпечення позову (вх.№2612 від 29.07.2025).

Ухвала набирає законної сили 31.07.2025 та може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-257 ГПК України.

Ухвалу складено 31.07.2025.

Суддя С.Ч. Жельне

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі - http://reyestr.court.gov.ua.