СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року м. Харків Справа № 922/127/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Медуниця О.Є. , суддя Стойка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Комунального підприємства «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» (вх.№1031Д/3) на рішення Господарського суду Донецької області від 03.04.2025

та на додаткове рішення Господарського суду Донецької області від 14.04.2025

у справі №922/127/25 (суддя Аксьонова К.І., повний текст рішення підписано 08.04.2025, повний текст додаткового рішення підписано 15.04.2025)

за позовом Фізичної особи-підприємця Удовікова Ігоря Івановича, м.Харків

до Комунального підприємства «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління», м. Маріуполь, Донецька область,

про стягнення заборгованості у сумі 134.999,00 грн, 3% річних у сумі 11.473,06 грн, інфляційних втрат у сумі 51.997,28 грн, всього 198.469,34 грн,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, фізична особа-підприємець Удовіков Ігор Іванович, звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Комунального підприємства «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» про стягнення заборгованості у сумі 134.999,00 грн, 3% річних у сумі 11.473,06 грн, інфляційних втрат у сумі 51.997,28 грн, всього 198.469,34 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором поставки №511 від 07.12.2021 в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару (Апарат випробувальний АВ-50/70-2). Зазначає, що поставку товару позивач здійснив на підставі отриманої 04.02.2022 від покупця заявки шляхом відправлення 14.02.2022 в адресу покупця засобами служби перевізника ТОВ «Торговий дім «Міст Експрес». За інформацією перевізника 16.02.2022 товар був доставлений на склад покупця за адресою: вул.Миколаївська, 92, м.Маріуполь, Донецька область. Позивач вважає, що за умовами договору відповідач мав здійснити оплату товару протягом 30 календарних днів з дня поставки, тобто до 18.03.2022. На прострочену заборгованість позивач нараховує 3% річних за період з 19.03.2022 по 15.01.2024 та інфляційні втрати за період квітень 2022 - грудень 2024.

Ухвалою від 20.01.2025матеріали справи направлені за підсудністю до Господасрького суду Донецької області.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 03.04.2025 у справі №922/127/25 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з КП «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» на користь фізичної особи-підприємця Удовікова Ігоря Івановича заборгованість у розмірі 134.999,00 грн, 3% річних у сумі 11.240,05 грн, інфляційні втрати у сумі 46.374,70 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 2.350,93 грн. В решті позову відмовлено.

Від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі №922/127/25 про стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу у сумі 24.000,00грн.

Додатковим рішенням Господарського суду Донецької області від 14.04.2025 заяву ФОП Удовікова І.І. від 08.04.2025 задоволено частково, присуджено до стягнення з КП «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» на користь ФОП Удовікова І.І. витрати на професійну правничу допомогу у сумі 23.291,91 грн, в задоволенні решти вимог відмовлено.

Відповідач з вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився в частині задоволення позовних вимог, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 03.04.2025 та додаткове рішення від 14.04.2025 у справі № 922/127/25, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у стягненні з КП «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» на користь фізичної особи-підприємця Удовікова Ігоря Івановича заборгованості у розмірі 134.999,00 грн, 3% річних у сумі 11.240,05 грн, інфляційні втрати у сумі 46.374,70 грн, витрат зі сплати судового збору в сумі 2.350,93 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 23.291,91 грн - відмовити. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення, в повному обсязі не було з`ясовано обставин, що мають значення для справи, а також були зроблені помилкові висновки, що не відповідають встановленим обставинам справи. Наведене, у сукупності, призвело до не правильного ухвалення рішення в цілому.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- суд першої інстанції неправомірно визнав факт поставки товару, незважаючи на те, що позивач не надав належних та допустимих доказів такої поставки за договором №511 від 07.12.2021, зокрема - не подано ані підписаного сторонами акту прийому-передачі товару, ані інших первинних документів, що підтверджують отримання товару відповідачем;

- судом першої інстанції не враховано, що згідно з умовами договору, датою поставки товару визнається дата підписання акту прийому-передачі уповноваженими представниками обох сторін, а такий акт у справі відсутній, що унеможливлює визнання поставки як належно вчиненої;

- суд першої інстанції залишив поза увагою доводи відповідача, що товар не був оприбуткований у його бухгалтерському обліку, а також що документи, які підтверджували б факт прийняття товару, у відповідача відсутні, що свідчить про відсутність фактичної передачі товару;

- судом першої інстанції неправомірно було покладено обов`язок з оплати товару на відповідача, незважаючи на відсутність належного документального оформлення факту поставки, чим порушено приписи статей 11, 173, 193, 509 Цивільного кодексу України щодо виникнення та виконання зобов`язань;

- суд не надав належної правової оцінки доводам щодо форс-мажорних обставин - зокрема, щодо документально підтвердженого факту окупації м.Маріуполя з 01.04.2022, внаслідок чого відповідач здійснює господарську діяльність у дистанційному режимі відповідно до наказу №305, та не має доступу до відповідної первинної документації;

- суд першої інстанції не врахував обставин непереборної сили, які виникли у зв`язку з повномасштабною збройною агресією російської федерації проти України з 24.02.2022, що об`єктивно унеможливило належне виконання договору з боку відповідача та оформлення документів, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.05.2025 апеляційну скаргу відповідача залишено без руху, в зв`язку з відсутністю доказів на підтвердження сплати судового збору у відповідному розмірі.

07.05.2025 на адресу Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №922/127/25.

Після усунення недоліків апеляційної скарги ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.05.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою КП «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління»; встановлено строк до 03.06.2025 (включно) для учасників справи для подання відзиву на апеляційну скаргу до канцелярії суду разом з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи в порядку ч.2 ст.263 ГПК України; запропоновано учасникам справи до 03.06.2025 (включно) надати до суду заяви, клопотання та заперечення (у разі наявності), з доказами надсилання їх копії та доданих до них документів інших учасникам справи в порядку ч.4 ст.262 ГПК України; визначено розглядати справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

30.05.2025 через підсистему "Електронний суд" на адресу Східного апеляційного господарського суду від ФОП Удовікова Ігоря Івановича надійшов відзив на апеляційну справу, в якому позивач вважає викладені в апеляційній скарзі доводи необґрунтованими та безпідставними, та в їх задоволенні має бути відмовлено у повному обсязі.

Аргументуючи свою позицію по справі позивач посилається на те, що:

- постачання товару за договором №?511 від 07.12.2021 належно підтверджується наданими в матеріали справи первинними документами, зокрема товарними накладними, рахунками та супровідною документацією;

- акт приймання-передачі товару був переданий відповідачу, проте він не повернутий підписаним без жодного офіційного заперечення, що свідчить про недобросовісну поведінку відповідача та не спростовує факту поставки;

- наявність у відповідача поставленого товару підтверджується фактичними обставинами, зокрема переміщенням товару, його обліком у ланцюгу постачання;

- відсутність підписаного акту приймання не є безумовною підставою для невизнання факту поставки, якщо вона підтверджена іншими належними доказами, що відповідає практиці Верховного Суду;

- суд першої інстанції правомірно визнав, що відповідач не надав жодних доказів на підтвердження відсутності поставки чи повернення товару, або офіційного повідомлення про відмову від приймання;

- форс-мажорні обставини, на які посилається відповідач, не звільняють його від обов`язку оплатити вже отриманий товар, тим більше що відповідач не надав сертифіката Торгово-промислової палати про їх наявність у період, що стосується виконання зобов`язання;

- доводи апеляційної скарги повторюють заперечення, що вже були предметом розгляду у першій інстанції, їм надано належну оцінку судом, і вони не спростовують правомірності прийнятого рішення.

30.06.2025 на адресу Східного апеляційного господарського суду через систему "Електронного Суду" від представника позивача ФОП Удовікова І.І. надійшла заява про розподіл судових витрат, в якій позивач просить стягнути з КП «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» на користь ФОП Удовікова Ігоря Івановича судові витрати на професійну правничу допомогу, що понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, у сумі 9.000 грн.

Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.05.2025 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., судді Медуниця О.Є., Стойка О.В.

В той же час, у відповідності до Витягу із табелю обліку використання робочого часу суддів Східного апеляційного господарського суду, суддя-доповідач Істоміна О.А. з 07.07.2025 по 23.07.2025 (включно) перебувала у відпустці.

Згідно з частиною 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням не надійшло.

За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

В ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до приписів пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Щодо розумності строку розгляду справи судова колегія зазначає наступне.

За змістом ч. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Проте, 24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 введено в Україні воєнний стан. Відповідно до указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та указів №259/2022 від 14.03.2022, №133/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 18.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023, №451/2023 від 26.07.2023, №734/2023 від 06.11.2023, №49/2024 від 05.02.2024, №271/2024 від 06.05.2024, №469/2024 від 23.07.2024, №740/2024 від 28.10.2024, №26/2025 від 14.01.2025, №235/2025 від 15.04.2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» починаючи з 24.02.2022.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Враховуючи приписи статті 3 Конституції України, зважаючи на наявність активних військових дій та загрози небезпеки на території України, у тому числі в м.Харкові та Харківській області, а також особливого (дистанційного) режиму роботи Східного апеляційного господарського суду, обмеження доступу та відвідування працівниками та суддями будівлі Східного апеляційного господарського суду з міркувань безпеки, розгляд даної справи здійснений судом апеляційної інстанції у межах розумного строку в розумінні положень ГПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на нижче викладене.

07.12.2021 між ФОП Удовіковим Ігорем Івановичем (постачальник, позивач по справі), та КП «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» (покупець, відповідач по справі), за результатами проведення процедури закупівлі UA-2021-10-28-000937-b був укладений договір №511, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити покупцю товар, Апарат випробувальний АВ-50/70-2, код за ДК 021:2015_38540000-2-«Випробувальні та вимірювальні пристрої і апарати», зазначений в Специфікації (додатку №1 до договору), а покупець зобов`язався прийняти та оплатити поставлений товар.

Іншими умовами Договору сторони визначили наступне:

- ціна договору становить 134.999,00 грн без ПДВ. Ціна на товар, що поставляється постачальником, вказується у специфікації (додаток №1) (п. 3.1); в специфікації до договору вказано найменування товару - Апарат випробувальний АВ-50/70-2, виробник ФОП Удовіков І.І., кількість 1шт, ціна за одиницю без ПДВ - 134.999,00 грн, загальна вартість товару - 134.999,00 грн;

- постачальник зобов`язаний здійснити поставку товару у відповідності до заявок покупця (п.1.2);

- покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі здійснити оплату за поставлений товар (пп.8.1.1 п.8.1 договору). Оплата за поставлений товар здійснюється покупцем не пізніше 30 календарних днів з дати складання акту прийому товару (п.4.1);

- термін поставки товару - 14 днів з дня надіслання заявки покупцем. Покупець надає заявку у будь-який зручний для себе спосіб, а саме: письмово, телефонограмою або електронною поштою на електронну адресу (п.5.1);

- місце поставки товару: вул.Миколаївська, 92, м.Маріуполь, Донецька область, Україна, 87500 (п.5.2);

- при отриманні поставленого товару у місці поставки товару покупець або одержувач за його дорученням зобов`язуються перевірити відповідність товару відомостям, зазначеним в транспортно-супровідних документах, а також прийняти цей товар від перевізника з дотриманням порядку і правил, передбачених п.п. 6.1. і 6.2. цього договору (п.5.3);

- датою поставки товару вважається дата підписання уповноваженим представником покупця акту прийому товару (п.5.4);

- право власності на товар, а також ризик його випадкової загибелі, псування, втрати, пошкодження переходить від постачальника до покупця з моменту його отримання відповідно до дати складання акту прийому товару (п.5.5);

- поставка товару здійснюється за рахунок постачальника автомобільним або залізничним транспортом на умовах DDP згідно Інкотермс 2020 (п.5.6);

- приймання товару за якістю проводиться відповідно до Інструкції «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарі народного споживання за якістю», затвердженою Постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1996 №П-7, приймання товару за кількістю проводиться відповідно до Інструкції «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю», затвердженою Постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 №П-6 (п.6.1);

- у разі виявлення під час приймання товару його невідповідності за якістю, кількістю або комплектності вищевказаних документів та пунктам цього договору, постачальник зобов`язаний за свій рахунок протягом 5-и робочих днів, або в інший термін, узгоджений сторонами, з моменту надіслання йому відповідного повідомлення покупця виконати зазначені в повідомленні вимоги про усунення виявлених недоліків (дефектів) товару, про доукомплектування товару, про заміну товару, про відшкодування покупцеві всіх понесених ним витрат і збитків, пов`язаних з постачанням товару неналежної якості (п.6.2);

- покупець зобов`язаний прийняти поставлений товар згідно з товаросупровідними документами, актом прийому товару (пп.8.1.2 п.8.1);

- покупець має право контролювати поставку товару у строки, встановлені договором (пп.8.2.2 п.8.2);

- постачальник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлений товар (пп.8.4.1 п.8.4 договору);

- жодна із сторін не несе відповідальності за повне або часткове невиконання зобов`язань за договором, якщо невиконання виникло за рахунок обставин форс-мажору, що є наслідком причин, що знаходяться поза контролем сторін, таких як: пожежа, землетрус, інші стихійні лиха, катастрофи природнього характеру, війна або військові дії, торгові ембарго, втручання з боку влади, громадські заворушення, а також в разі прийняття законодавчих актів або зміни чинного законодавства, в тому числі рішення державних органів щодо заборон, що виникли після укладання цього договору, які унеможливлюють виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (п.10.1);

- неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про обставини форс-мажору позбавляє відповідну сторону права посилатися на будь-яку вищенаведену обставину як підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання зобов`язань за договором (п.10.4);

- договір вступає в силу з моменту підписання та діє з 01.01.2022 до 31.12.2022, а в частині виконання зобов`язань щодо сплати штрафних санкцій, передбачених даним договором, виконання гарантійних та фінансових зобов`язань, даний договір вважається діючим до повного виконання таких зобов`язань (п.12.1);

- сторона, для якої склалась обставина, яка унеможливлює виконання своїх обов`язків, повинна негайно попередити факсом або іншим письмовим повідомленням іншу сторону про початок і закінчення вищенаведених обставин, але не пізніше 3-х днів з моменту їх початку і закінчення (п.13.3).

Позивач зазначає, що 04.02.2022 о 10.38 отримав з електронної пошти відповідача замовлення на поставку товару від відправника Трамвайно-троллейбусное управление Отдел закупок (адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1). У листі було вказано адресу доставки, що співпадає з адресою відповідача, та контактну особу - ОСОБА_1 , тел. НОМЕР_1 . На підтвердження отримання від відповідача заявки позивач до матеріалів справи надав роздруківку скріншоту з електронної пошти.

Відповідач направлення заявки на поставку товару підтвердив, зазначивши, що ОСОБА_2 дійсно у спірний період був працівником КП «МТТУ», займав посаду прийомо-здавальника вантажу та багажу, звільнений 05.07.2022 за власним бажанням згідно з наказом №462 від 05.07.2022.

Позивач в обумовлений Договором термін поставки товару - протягом 14 днів з дня направлення покупцем здійснив відправлення товару на адресу відповідача, визначену у заявці від 04.02.2022 та п.5.2 договору: вул.Миколаївська, 92, м.Маріуполь, Донецька область. Поставка була здійснена на умовах DDP згідно з Інкотермс 2020 за власний рахунок шляхом відправлення 14.02.2022 засобами служби перевізника ТОВ «Торговий дім «Міст Експрес» (накладна №003-1427584 від 14.02.2022) у відповідності до п.5.6 Договору. Разом з товаром були відправлені товаросупровідні документи, рахунок-фактура №1 від 11.02.2022, видаткова накладна №3 від 11.02.2022 тощо. Позивач 14.02.2022 електронною поштою надіслав відповідачу повідомлення про відгрузку товару (апарат випробувальний АВ-50/70-2). В свою чергу відповідач отримання вказаного повідомлення - не спростовує.

З метою підтвердження факту доставки товару на адресу відповідача позивач надав до матеріалів справи акт приймання послуг перевезення за лютий 2022 року, специфікацію послуг від 28.02.2022 та банківську виписку, що підтверджує оплату транспортних витрат через АТ «Альфа-банк». Доставка товару 16.02.2022 перевізником ТОВ «Торговий дім «Міст Експрес» підтверджується інформацією з внутрішньої бази перевізника щодо виконаного кур`єрського доставлення за накладною №003-1427584.

Разом із тим, перевізник листом від 29.02.2024 повідомив про втрату доступу до частини реєстрів і документів через війну, що унеможливлює надання доручення з підписом одержувача. Відповідач заперечує факт приймання товару, посилаючись на відсутність первинних облікових документів та неможливість доступу до документації і складів у м.Маріуполі.

При цьому в матеріалах справи відсутні докази, що відповідач протягом визначеного договором строку поставки заявляв про її невиконання або направляв будь-які претензії позивачеві. В той же час, матеріали справи не містять доказів підписання сторонами акту приймання товару чи здійснення відповідачем оплати на користь позивача.

Позивач стверджує, що після поставки товару 16.02.2022 у відповідача виникло зобов`язання з повної його оплати у строк до 18.03.2022. У зв`язку з ненадходженням коштів, позивач звертався до відповідача з листом від 07.12.2022 з проханням надати відповідь щодо наявної заборгованості за договором №511 від 07.12.2021.

У відповіді листом №88/4 від 06.01.2023 відповідач повідомив, що внаслідок активних бойових дій та подальшої окупації м.Маріуполя знищено більшість матеріальних цінностей і документації, підприємство припинило свою діяльність, не має власних коштів, а збройна агресія РФ є, на його думку, обставиною непереборної сили. У зв`язку з цим, за твердженням відповідача, встановити обставини виконання договору буде можливо лише після деокупації міста.

З метою фіксації факту поставки, позивач повторно звернувся до відповідача із запитом від 09.04.2024 з проханням підписати акт приймання-передачі товару та видаткову накладну. У листі №88/6 від 19.04.2024 відповідач повідомив про відсутність можливості підтвердити факт поставки документально та про відсутність відповідного товару на балансі підприємства.

06.12.2024 позивач надіслав претензію про сплату заборгованості в розмірі 134.999,00 грн, яка залишилась без задоволення.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з цим позовом. Крім того, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань з оплати поставленого товару, позивач нарахував відповідачу 3% річних та інфляційні втрати.

Господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, яким частково задовольнив позовні вимоги, дійшов висновку про наявність факту поставки товару 16.02.2022 та виникнення у відповідача зобов`язання з його оплати. У рішенні суд зазначив, що надані позивачем документи - акти наданих послуг, специфікації, виписки з банку, інформація від перевізника - у своїй сукупності є належними та допустимими доказами доставки товару. Водночас заперечення відповідача зводяться до неможливості документально підтвердити факт приймання товару через втрату доступу до документації, що, на думку суду, не спростовує фактичної поставки. Суд також врахував, що відповідач не вживав заходів щодо оскарження факту поставки впродовж тривалого часу та не надав доказів надсилання претензій чи повідомлень про порушення умов договору. Враховуючи принцип більшої вірогідності доказів (ст.79 ГПК України), суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення. Крім основної суми заборгованості, суд частково задовольнив вимоги позивача в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, провівши їх перерахунок виходячи з уточнених дат прострочення зобов`язання. У зв`язку з цим зазначені суми були присуджені в розмірі, відмінному від заявленого у позовній заяві.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Так, за змістом статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 626, частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

У статті 6 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Приписами частин першої, другої статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною першою статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина перша статті 692 Цивільного кодексу України).

За приписами статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

За приписами ч.1 ст.664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Покупець зобов`язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару (ч.1 ст. 688 ЦК України).

Покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. (ст. 689 ЦК України).

Якщо покупець (одержувач) відмовився від прийняття товару, переданого продавцем, він зобов`язаний забезпечити схоронність цього товару, негайно повідомивши про це продавця. Продавець зобов`язаний забрати (вивезти) товар, не прийнятий покупцем (одержувачем), або розпорядитися ним в розумний строк. Якщо продавець у цей строк не розпорядиться товаром, покупець має право реалізувати товар або повернути його продавцеві (ч.1-2 ст. 690 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що позивач отримав замовлення на поставку товару 04.02.2022 електронною поштою з адреси, що належить структурному підрозділу відповідача, із зазначенням адреси доставки та контактної особи. На виконання умов договору, 14.02.2022 позивач передав товар перевізнику - ТОВ «Торговий дім «Міст Експрес», що підтверджується відповідною товарно-транспортною накладною. Того ж дня позивач також повідомив відповідача про відправку товару, додавши до листа копії рахунку, видаткової накладної та фото продукції.

Таким чином, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що позивач вжив усіх передбачених договором заходів для належної поставки товару.

Згідно з поданими доказами, перевізник доставив товар за вказаною в замовленні адресою 16.02.2022, що підтверджується інформацією з бази перевізника, актом приймання-передачі послуг з перевезення та платіжними документами, якими підтверджується оплата доставки. За запитом позивача, представник перевізника додатково підтвердив факт вручення товару відповідно до внутрішніх звітів служби доставки.

Водночас відповідач протягом тривалого часу не надав позивачу жодних підписаних первинних документів, які б підтверджували прийняття поставки, а також не сплатив вартість товару. У своїй апеляційній скарзі відповідач, як і раніше у відзиві на позов, заперечує факт отримання товару, посилаючись виключно на відсутність підписаного акту приймання, що, на його думку, свідчить про невиконання постачальником умов договору.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що в даному випадку предметом судового розгляду є не лише формальна наявність підписаних документів, а й встановлення фактичного виконання поставки, зокрема з урахуванням обставин, за яких не було можливості оформити такі документи з боку відповідача. У такому випадку відсутність підписаного акту приймання може свідчити не про неналежне виконання зобов`язань з боку позивача, а про поведінку відповідача, який ухиляється від обов`язку прийняти товар, оформити відповідні документи та здійснити оплату, порушуючи принципи добросовісності та співпраці сторін у господарських правовідносинах.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що організація приймання товару за кількістю та якістю відповідно до умов договору є виключною сферою відповідальності покупця - відповідача. Позивач, зі свого боку, належно виконав зобов`язання постачальника, забезпечивши за власний рахунок доставку товару на склад відповідача.

Згідно з умовами договору та положеннями Інструкції №П-6 і Інструкції №П-7, саме відповідач зобов`язаний був організувати приймання продукції у встановлені строки. Зокрема, відповідно до пп. «б» п. 9 Інструкції №П-6, приймання продукції, що надійшла в справній тарі, повинно здійснюватися за вагою нетто та кількістю товарних одиниць не пізніше ніж через 10 днів із моменту розкриття тари. Водночас пп. «а» п. 6 Інструкції №П-7 визначає, що приймання за якістю і комплектністю в разі міжміської поставки має бути завершене не пізніше ніж за 20 днів. За змістом п. 10 Інструкції №П-7, приймання вважається своєчасним, якщо перевірка продукції завершена у відповідні строки, а згідно з п. 29 цієї ж Інструкції, за підсумками приймання складається відповідний акт.

З огляду на встановлений факт доставки товару 16.02.2022 на склад відповідача перевізником ТОВ «Торговий дім «Міст Експрес», граничний строк для оформлення акту приймання за якістю та комплектністю спливав 08.03.2022. Відповідач не надав доказів дотримання цих строків чи документального оформлення приймання, не надав також пояснень щодо причин недотримання вказаних процедур.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги положення локального акта відповідача - Положення про організацію вхідного контролю ТМЦ на КП «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління», оскільки сторони в договорі узгодили застосування саме Інструкцій №П-6 та №П-7 як джерел, що регулюють порядок приймання продукції.

Таким чином, невиконання відповідачем дій щодо належного приймання товару у погодженому порядку не може слугувати підставою для звільнення його від зобов`язання оплатити поставлений товар.

З урахуванням встановлених обставин доставки товару на адресу відповідача засобами перевізника 16.02.2022, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до умов договору №511 від 07.12.2021 та положень Інструкцій П-6 і П-7, граничним строком для здійснення відповідачем приймання продукції та складання відповідного акта прийому товару є 08.03.2022 включно.

Матеріали справи не містять доказів того, що акт прийому товару був складений чи підписаний відповідачем у визначений строк, як того вимагає п.5.4 договору. Так само відсутні відомості про виявлення відповідачем будь-яких невідповідностей продукції - за якістю, кількістю або комплектністю - а також повідомлення постачальника про виявлені недоліки чи відсутність товаросупровідних документів.

Пасивна поведінка відповідача, яка виявилась у бездіяльності щодо виконання обов`язку приймання товару, оформлення належної первинної документації та повідомлення постачальника про виявлені недоліки, виключає можливість покладення на позивача негативних наслідків у вигляді визнання поставки товару недоведеною. Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що ненадання відповідачем відповідного акта прийому товару не є належним доказом відсутності поставки, а свідчить про невиконання відповідачем зобов`язань зі свого боку.

Щодо строків виконання зобов`язань з оплати товару, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до п.4.1 договору №511 від 07.12.2021 оплата за поставлений товар має бути здійснена не пізніше 30 календарних днів з дати складання акта прийому товару. Оскільки граничною датою приймання товару та, відповідно, датою, з якої починається відлік строку для оплати, вважається 08.03.2022, останнім днем своєчасного розрахунку за поставлений товар є 07.04.2022.

Фактична несплата вартості поставленої продукції в зазначений строк є порушенням зобов`язання відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України. Таким чином, з 08.04.2022 у відповідача виникла прострочена заборгованість у розмірі 134.999,00 грн. Наявність цієї заборгованості, а також належні й допустимі докази поставки товару та відсутність зустрічних доказів з боку відповідача, підтверджують обґрунтованість і правомірність рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про стягнення основної заборгованості за договором.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості вимог позивача в частині стягнення з відповідача основної суми боргу у розмірі 134.999,00 грн.

Аргументи апелянта щодо того, що суд першої інстанції не врахував відсутність підписаного представником відповідача документа про прийняття товару, не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції встановив, що акт приймання товару у передбаченій договором формі дійсно відсутній, однак надав належну правову оцінку цьому факту в контексті всієї зібраної доказової бази. Відсутність акту не була розцінена як достатня підстава для заперечення факту поставки, оскільки така обставина не була спричинена діями позивача, який, згідно з договором, виконав свої зобов`язання щодо доставки товару на склад покупця.

Водночас матеріали справи підтверджують, що відповідач не заперечував факт здійснення поставки, про що свідчить, зокрема, лист №88/6 від 19.04.2024. У цьому документі відповідач зазначив, що не має можливості підтвердити факт і дату отримання товару через втрату відповідних документів та відсутність доступу до відповідальних працівників підприємства, які перебувають на тимчасово окупованій території м. Маріуполя. Проте при цьому прямо не було заявлено, що товар не надходив.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що фактичні обставини поставки підтверджуються наданими позивачем доказами, зокрема листуванням сторін, яке відповідач сам не спростовував. Такий підхід відповідає принципу вільної оцінки доказів і критеріям переваги вірогідності, визначеним у ст.79 ГПК України. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо встановлення факту поставки товару та наявності у відповідача обов`язку його оплатити.

Щодо посилання апелянта на наявність обставин непереборної сили, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про недоведеність факту знищення саме того товару, який був поставлений позивачем за договором №511 від 07.12.2021.

Надані апелянтом судові рішення у справах про відшкодування шкоди, завданої внаслідок обстрілів м.Маріуполя, не містять встановлених фактів щодо знищення саме предмету поставки за цим договором, а стосуються іншого майна, що перебувало за іншими адресами або поставлялося за іншими договорами. Зокрема, у рішенні у справі №905/129/23 предметом спору є знищене майно - тролейбуси, а в рішенні у справі №905/819/24 - автобуси, і в обох випадках предмет спору не охоплював товар, поставлений позивачем.

Крім того, навіть посилання відповідача на можливе викрадення майна за кримінальним провадженням не змінює характер його зобов`язання: відповідно до закону, випадки втрати або знищення товару після його приймання не звільняють покупця від обов`язку оплатити його вартість.

У розділі 10 спірного договору сторони визначили певний алгоритм дій при настанні форс-мажорних обставин. Зокрема, в пункті 10.3 договору передбачено обов`язок сторони, яка не може виконати зобов`язання у зв`язку з форс-мажорними обставинами, письмово повідомити іншу сторону не пізніше трьох днів з моменту їх настання. Відповідно до п.10.4 договору, належним підтвердженням таких обставин є документ Торгово-промислової палати України або іншого компетентного органу.

Проте, в даному випадку матеріали справи підтверджують, що повідомлення про настання форс-мажорних обставин було надано відповідачем лише у відповідь на звернення позивача від 07.12.2022, тобто майже через дев`ять місяців після початку окупації м.Маріуполя. Такий строк є істотно більшим за передбачений договором і не може вважатися належним виконанням обов`язку щодо повідомлення про форс-мажор, як це передбачено умовами договору. Протягом судового розгляду відповідач не довів відсутність можливості повідомити позивача у встановлений строк, зокрема не заявляв про втрату контактів або неможливість встановлення зв`язку.

Також, як слушно зазначив суд першої інстанції, відповідно до ч.1 ст.617 Цивільного кодексу України, дія форс-мажорних обставин може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, але не є підставою для звільнення від його виконання чи припинення. З огляду на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 30.11.2021 у справі №913/785/17, наявність форс-мажору має оцінюватися не абстрактно, а в контексті конкретного зобов`язання та причинного зв`язку між його невиконанням і обставинами, на які посилається сторона. Таких належних доказів відповідач у справі не надав.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що надані відповідачем докази не підтверджують наявність форс-мажорних обставин, які б звільняли його від виконання грошового зобов`язання.

Щодо вимог про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про їх часткове задоволення. Здійснивши перевірку розрахунку, суд обґрунтовано встановив, що розрахунок 3% річних, поданий позивачем, є методологічно некоректним (зокрема, через помилкову дату початку прострочення та неврахування кількості днів у 2024 році), та самостійно визначив належну суму 3% річних за період прострочення з 08.04.2022 по 15.01.2025 у розмірі 11.240,05 грн.

Аналогічно, здійснивши коригування розрахунку інфляційних втрат відповідно до правових позицій Верховного Суду, суд першої інстанції обґрунтовано визначив їх розмір у сумі 46.374,70 грн, виходячи з індексів інфляції виключно за повні місяці прострочення. Висновки суду першої інстанції в цій частині є обґрунтованими та відповідають нормам матеріального права.

Щодо вимоги відповідача про скасування додаткового рішення, то колегія суддів вважає, що додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 14.04.2025 у справі №922/127/25 було постановлено з дотриманням вимог статей 221, 244 та 129 Господарського процесуального кодексу України.

Так, відповідно до статті 221 ГПК України, суд ухвалює додаткове рішення у разі, якщо не вирішено питання про судові витрати, хоча сторона відповідну вимогу заявляла. Позивач належно подав заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив вирішити питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу, не вирішене основним рішенням. Отже, підстави для ухвалення додаткового рішення у розумінні цієї статті були наявні.

Згідно зі статтею 244 ГПК України, додаткове рішення має бути постановлено у межах п`яти днів з дня надходження відповідної заяви. Матеріали справи свідчать, що суд дотримався зазначеного строку, а також розглянув заяву у відповідності до встановленої процедури, із повідомленням сторін.

Крім того, відповідно до статті 129 ГПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог. При ухваленні додаткового рішення суд першої інстанції врахував саме цю вимогу, пропорційно зменшивши суму витрат на професійну правничу допомогу, заявлену в розмірі 24.000,00 грн, відповідно до часткового задоволення позову.

Позивач подав заяву з доказами - договором про правничу допомогу, детальним описом виконаних робіт, актом надання послуг та платіжними документами - у строки, передбачені ч.8 ст.129 ГПК. Суд правильно зазначив, що адвокатські витрати є судовими витратами, пов`язаними з розглядом справи за ст.123, 126 ГПК.

Проаналізувавши надані позивачем документи, колегія суддів зауважує, що такі підтверджують, що:

- договір про правничу допомогу був укладений 25.10.2024 із фіксованим гонорарним розміром у 24.000,00 грн;

- послуги адвоката надані в повному обсязі відповідно до договору;

- відповідач не заперечував ні факт укладення договору, ні розмір оплати, ні обсяг виконаної роботи.

Із задоволених позовних вимог судом було присуджено 23.291,91 грн - частину витрат на адвокатські послуги пропорційно задоволеним вимогам, що відповідає приписам ч.4 ст.129 ГПК.

Апелянт, хоча й просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції в резолютивній частині апеляційної скарги, проте не наводить жодного аргументу, обґрунтування чи посилання на порушення норм матеріального або процесуального права при його ухваленні. Така загальна вимога без мотивування не може бути підставою для перегляду або скасування додаткового рішення.

Отже, додаткове рішення суду першої інстанції ухвалене в межах процесуальних строків і порядку, визначених статтями 244 та 221 ГПК України, є документально обґрунтованим, відповідає вимозі пропорційного розподілу судових витрат відповідно до частини четвертої статті 129 ГПК України, а його резолютивна частина є законною та обґрунтованою.

Щодо заяви, поданої представником позивача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст.123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.2 ст.126 ГПК України, після розгляду справи судові витрати, зокрема й витрати на правничу допомогу, підлягають розподілу між сторонами. Частина 8 ст.129 ГПК України передбачає, що розмір таких витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договорів, рахунків тощо), які мають бути подані до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, якщо про такі витрати було заявлено раніше. При цьому суд, згідно з ч. 3 ст. 129 ГПК України, розподіляє витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У підтвердження понесених витрат позивачем надано:

- копію договору про надання правничої допомоги від 25.10.2024 та додаткову угоду до нього від 14.05.2024;

- акт надання послуг від 02.06.2025, підписаний позивачем;

- платіжну інструкцію №185 від 29.05.2025 про оплату послуг у сумі 9.000,00 грн.

З наданих документів вбачається, що правнича допомога була надана у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції (зокрема, складанням відзиву на апеляційну скаргу), а її вартість погоджена як фіксована сума. Указані послуги були фактично надані, прийняті довірителем і оплачені, що підтверджується документально. Обраний сторонами фіксований характер гонорару відповідає положенням ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» і узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах у справах №916/1735/23, №640/18402/19, №910/4317/21.

Заперечень щодо розміру або характеру заявлених витрат з боку відповідача не надходило, хоча останній був належним чином повідомлений про розгляд справи та мав можливість висловити свою позицію.

З урахуванням наведеного, наявних документальних підтверджень понесених витрат та пропорційного характеру розподілу судових витрат відповідно до ст.129 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе задовольнити заяву представника позивача про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9.000,00 грн за рахунок відповідача.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду вважає висновки Господарського суду Донецької області законними та обґрунтованими. При цьому, доводи скаржника в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 240, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 03.04.2025 у справі №922/127/25 залишити без змін.

Додаткове рішення Господарського суду Донецької області від 14.04.2025 у справі №922/127/25 залишити без змін.

Заяву представника позивача фізичної особи-підприємця Удовікова Ігоря Івановича про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» (87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Миколаївська, б.92, ) на користь фізичної особи-підприємця Удовікова Ігоря Івановича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 9.000,00 грн.

Доручити Господарському суду Донецької області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 286-289 ГПК України

Повна постанова складена 24.07.2025.

Головуючий суддя О.А. Істоміна

Суддя О.Є. Медуниця

Суддя О.В. Стойка