ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2025 Справа № 917/960/25

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., секретар судового засіданні Сьомкіна А. В., розглянувши справу № 917/960/25

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Пісчанська", вул. Центральна, с. Мартинівка, Красноградський район, Харківська область, 63350

до Приватного підприємства "БУДІМПЕКС", вул. Чумацький шлях, 66 Б, офіс 304, м. Полтава, 36034

про стягнення 125 563,40 грн збитків,

Без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

13.05.2025 року до Господарського суду Полтавської області через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Пісчанська" до Приватного підприємства "БУДІМПЕКС" про стягнення 275 563,40 грн матеріальної шкоди, завданої в наслідок дорожньо - транспортної пригоди (різниця між реально понесеними витратами на відновлювальний ремонт та сумою страхового відшкодування) (вх. №992/25).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПАТ Страхова група "ТАС" на виконання умов полісу №ЕР-218556854 від 22.12.2023 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів виплатило позивачу страхове відшкодування в загальній сумі 156 800,00 грн. Між тим, позивач зазначає, що вказана сума не покриває у повній мірі суму матеріальної шкоди, завданої ТОВ "Агрофірма "Пісчанська" в результаті ДТП, а тому просило стягнути з відповідача 275 563,40 грн.

Ухвалою від 20.05.2025 року суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі; ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Відповідно до довідки про доставку електронного листа відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі 20.05.2025 року о 12 год. 49 хв. (а. с. 63).

21.05.2025 року до суду через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог (вх. №6751, а. с. ), в якій вказано, що після звернення позивача з даною позовною заявою відповідач частково відшкодував матеріальну шкоду, сплативши позивачу 50 000,00 грн відповідно до платіжної інструкції №392 від 19.05.2025 року.

Ухвалою від 26.05.2025 року суд повернув заявнику заяву ТОВ "Агрофірма "Пісчанська" про зменшення розміру позовних вимог (вх. № 6751 від 21.05.2025 року).

26.05.2025 року до суду через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог (вх. №6966), в які вказано, що після звернення позивача з даною позовною заявою відповідач частково відшкодував матеріальну шкоду, сплативши позивачу 50 000,00 грн відповідно до платіжної інструкції №392 від 19.05.2025 року.

Ухвалою від 27.05.2025 року суд прийняв заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог до розгляду (вх. № 6966 від 26.05.2025 року).

03.06.2025 року до суду через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог (вх. №7380), в якій вказано, що після звернення позивача з даною позовною заявою відповідач частково відшкодував матеріальну шкоду, сплативши позивачу 50 000,00 грн відповідно до платіжної інструкції №429 від 27.05.2025 року.

Ухвалою від 04.06.2025 року суд прийняв заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог до розгляду (вх. 7380 від 03.06.2025 року).

03.06.2025 року до суду через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 7406). У поданому відзиві зазначено, що ТОВ "Агрофірма "Пісчанська" жодного разу не зверталась до ПП "БУДІМПЕКС" щодо добровільного відшкодування вищезазначеної шкоди, в тому числі й не інформувало відповідача щодо розміру суми, яка підлягає відшкодуванню. ПП "БУДІМПЕКС" вважає, що спір в даному випадку відсутній, а звернення до суду було передчасним та недоцільним, в зв`язку з тим, що в добровільному порядку відповідач не відмовляється та ніколи не відмовлявся відшкодовувати завдану шкоду. Відповідач добровільно розпочав проводити виплати по відшкодуванню завданої шкоди відразу після того, як з позовної заяви стало відомо суму, яка підлягає відшкодуванню. З огляду на зазначене відповідач просив закрити провадження по справі №917/960/25 у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Відносно вимоги щодо стягнути на користь позивача судових витрат за подачу позову відповідач вказує, що ТОВ "Агрофірма "Пісчанська" не доклало жодних зусиль для мирного вирішення спору до звернення до суду, і не вживав заходів досудового врегулювання спору, що підтверджується самим позивачем у тексті позовної заяви. Саме ж звернення до суду було не обов`язковим та недоцільним, оскільки відповідач не оспорює факт завдання матеріальної шкоди та не відмовляється від обов`язку її відшкодування.

06.06.2025 року до суду через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог (вх. №7561), в якій вказано, що після звернення позивача з даною позовною заявою відповідач частково відшкодував матеріальну шкоду, сплативши позивачу 50 000,00 грн відповідно до платіжної інструкції №24 від 04.06.2025 року.

Ухвалою від 09.06.2025 року суд прийняв заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог до розгляду (вх. 7561 від 06.06.2025 року).

Таким чином, подальшим предметом розгляду справи № 917/960/25 є позовні вимоги про стягнення 125 563,40 грн матеріальної шкоди, завданої в наслідок дорожньо - транспортної пригоди.

Також, 06.06.2025 року до суду через систему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 7562), в якій вказано, що твердження відповідача про відсутність предмету спору у цій справі є безпідставними. Не оспорення відповідачем факту завдання позивачу матеріальної шкоди, її визнання відповідачем та готовність останнього відшкодувати завдану шкоду в добровільному порядку не свідчить про відсутність предмету спору. Відповідно до ст. 19 ГПК України, сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом, однак між позивачем та відповідачем немає домовленості щодо обов`язкового вжиття заходів для досудового врегулювання спору. Також чинним законодавством України не передбачено вжиття таких заходів у випадку стягнення матеріальної шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди (різниця між реально понесеними витратами на відновлювальний ремонт та сумою страхового відшкодування). Місцеві господарські суди приймають у порядку, передбаченому ГПК України, до свого провадження як позови з вимогами, що ґрунтуються на визнаних претензіях позивача, так і позови, щодо вимог яких не подано доказів вжиття заходів досудового врегулювання спору. Здійснення відповідачем часткового погашення матеріальної шкоди не призводить до відсутності предмету спору у нашій справі, а лише до зменшення розміру позовних вимог. Предмет спору в даній справі припинить своє існування лише у разі якщо відповідач до винесення судом рішення по суті повністю погасить всю матеріальну шкоду, завдану ним позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

З приводу заявлено відповідачем клопотання про закриття провадження у справі №917/960/25 у зв`язку з відсутністю предмета спору суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, відшкодування збитків, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

У даній справі предметом заявленого позову є стягнення з відповідача 125 563,40 грн матеріальної шкоди, завданої в наслідок дорожньо - транспортної пригоди (різниця між реально понесеними витратами на відновлювальний ремонт та сумою страхового відшкодування).

Чинним законодавством не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати матеріальної шкоди, як різниці між реально понесеними витратами на відновлювальний ремонт та сумою страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до винної особи, чи звернутися безпосередньо до суду.

Суд зазначає, що відсутність досудового врегулювання спору та намагання добровільно відшкодувати матеріальну шкоду (сплачено на користь позивача 150 000,00 грн, у зв`язку з чим було зменшено позовні вимоги і таке зменшення прийнято судом) не є підставою для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.

При цьому слід зауважити, що відповідно до Рішення Конституційного суду України № 1-2/2002 від 2 липня 2002 року положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Така ж позиція викладена в рішенні Верховного суду України (судова палата в господарських справах) № 23/279 від 28 серпня 2012 року та в рішенні Верховного суду України (судова палата в господарських справах) № 3-165 гс 14/17/16 від 4 листопада 2014 року.

З урахуванням вищезазначеного, суд ухвалив відмовити у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору через безпідставність.

Інші заяви по суті справи до суду не надійшли.

Відповідно до частини п`ятої статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

За ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. За ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Суд звертає увагу, що з 16.06.2025 року по 18.07.2025 року включно суддя Тимощенко О. М. перебувала у відпустці. Тому рішення ухвалене, а текст рішення підготовлено та підписано після виходу судді з відпустки.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

12.07.2024 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу DAF CF 85.360 д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , та транспортного засобу MAN TGS 18.500 д.н.з. НОМЕР_2 з напівпричепом PRO-WAM д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 . Власником транспортного засобу DAF CF 85.360 д.н.з. НОМЕР_1 є приватне підприємство "БУДІМПЕКС" (далі - відповідач), що підтверджується копією полісу №ЕР-218556854 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а. с. 7) та не заперечується відповідачем.

ОСОБА_1 12 липня 2024 року о 19 год. 15 хв. на автодорозі М-22 Полтава-Олександрія 54 км, керуючи транспортним засобом DAF CF 85.360 д.н.з. НОМЕР_1 , не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом MAN TGS 18.500 д.н.з. НОМЕР_2 з напівпричепом PRO-WAM д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався попереду. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 допустив порушення пункту 13.1 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

ОСОБА_1 свою вину визнав повністю. Дана особа перебувала у трудових відносинах з ПП "БУДІМПЕКС" ( працював водієм).

Вказані обставини, встановлені постановою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 12.08.2024 року по справі №532/1652/24, яка набрала законної сили 23.08.2024 року (а. с. 8 - 9).

Згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин наявність вини у діях ОСОБА_1 - водія ПП "БУДІМПЕКС" щодо настання ДТП 12.07.2024 року встановлена і не підлягає доказуванню.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 власником спеціалізованого напівпричепа - цистерни PRO-WAM д.н.з. НОМЕР_3 є ТОВ "Агрофірма "Пісчанська" (далі - позивач).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ПП "БУДІМПЕКС", як власника транспортного засобу DAF CF 85.360 д.н.з. НОМЕР_1 , рік випуску - 2007, була застрахована у ПАТ "Страхова група "ТАС" відповідно до полісу №ЕР-218556854 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 22.12.2023 року.

Відповідно до полісу №ЕР-218556854 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 22.12.2023 року страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 160 000,00 грн, розмір франшизи - 3 200,00 грн.

13.11.2024 року ПАТ "Страхова група "ТАС" за договором страхування №ЕР-218556854 від 22.12.2023 року сплатило позивачу 156 800,00 грн (з вирахуванням франшизи у розмірі 3 200,00 грн), що підтверджується платіжною інструкцією №451497 від 13.11.2024 року (а. с. 6).

На підставі звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу (вих. №73313 від 14.10.2024 року, а. с. 24 - 37) вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ після аварійного пошкодження без врахування ВТВ дорівнює 400 937,84 грн.

Відповідно до договору №0108/24-1 від 01.08.2024 року позивач доручив ТОВ "МЕТАЛКОН ПЛЮС" надати комплекс послуг з ремонту та тех. обслуговуванню (відновлювального ремонту) н/причіпа - цистерни до вантажного автомобіля типу Е марки PRO-WAM моделі 34NCDI д.н.з. НОМЕР_3 (VIN - код НОМЕР_5 ) з встановленням запчастин і використанням витратних матеріалів, необхідних для наданні зазначених послуг (а. с. 10 - 12).

Відповідно до дефектного акту (попередня калькуляція) для узгодження ремонту та заміні запчастин від 01.08.2024 року (а. с. 13), дефектного акту для узгодження ремонту та заміні запчастин від 14.10.2024 року, акту надання послуг №233 від 22.10.2024 року, дефектного акту до акту надання послуг №233 від 22.10.2024 року згідно договору №0108/24-1 від 01.08.2024 року (а. с. 19 - 21) та відповідно до листа вих. №14/10-01 від 14.10.2024 року (а. с. 18) вартість послуг з відновлювального ремонту становить 432 363,40 грн.

Перерахування коштів позивачем на рахунок ТОВ "МЕТАЛКОН ПЛЮС" в сумі 432 363,40 грн підтверджується платіжними інструкціями №1355 від 16.09.2024 року на суму 337 284,96 грн та №1102 від 29.10.2024 року на суму 95 078,4 грн (а. с. 16, 22).

Позивач вказує, що сплачена йому сума страхового відшкодування у розмірі 156 800,00 грн відповідає ліміту відповідальності страховика, проте вона не покриває розмір заподіяної позивачу майнової шкоди (432 363,40 грн), а відтак вказує, що сума матеріальної шкоди, яка не відшкодована ТОВ "Агрофірма Пісчанська" на момент подачі позову, становила - 275 563,40 грн (432 363,40 - 156 800,00).

Також, як вбачається з матеріалів справи відповідач після отримання ухвали про відкриття провадження у справі №917/960/25 перерахував на користь позивача 150 000,00 грн в рахунок відшкодування матеріальних збитків (платіжні інструкції №392 від 19.05.2025 року на суму 50 000,00 грн, №429 від 27.05.2025 року на суму 50 000,00 грн та № 24 від 04.06.2025 року на суму 50 000,00 грн).

Таким чином, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права та просить стягнути з відповідач завдані йому збитки в сумі 125 563,40 грн ( з урахуванням заяв про зменшення розміру позовних вимог), завданої в наслідок дорожньо - транспортної пригоди.

При розгляді спору по суті судом враховані наступне.

Відповідно до ст. 6 Закону Україну "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (надалі - Закон № 1961-IV) страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо- транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень статті 1194 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постановах від 16.12.2020 у справі № 462/1696/15-ц, від 16.12.2020 у справі № 757/13525/18-ц з врахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду зазначив, що обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика. Якщо потерпілому недостатньо сплаченого страховиком відшкодування для повного відшкодування, він має право вимоги до винної у ДТП особи на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.

Згідно із статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальними правилом ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно зі ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як слідує із матеріалів справи, 22.12.2023 року між ПАТ "Страхова група "ТАС" (страховик) та ПП "БУДІМПЕКС" (страхувальник) укладено Поліс №ЕР-218556854 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а. с. 7).

Строк дії договору з 23.12.2023 р. до 22.12.2024 р. Страхова подія настала 12.07.2024 року, тобто в межах дії даного полісу.

Суд встановив, що постановою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 12.08.2024 у справі №532/1652/24 винним у вчиненні адміністративного порушення, передбаченого ст.124 КУпАП, визнано водія транспортного засобу DAF CF 85.360 д.н.з. НОМЕР_1 - ОСОБА_1 . Дана особа перебувала у трудових відносинах з ПП "БУДІМПЕКС".

Отже, вина водія транспортного засобу DAF CF 85.360 д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ПП "БУДІМПЕКС", є доведеною судом обставиною.

ПАТ "Страхова група "ТАС" на виконання умов полісу №ЕР-218556854 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів виплатило позивачу страхове відшкодування в загальній сумі 156 800,00 грн (з урахуванням франшизи 3 200,00 грн).

Дослідивши матеріали справи, суд погоджується з доводами позивача викладеними у позовній заяві, щодо наявності правових підстав для відшкодування залишку фактично понесених затрат позивача за шкоду, заподіяну в ДТП саме ПП "БУДІМПЕКС" з огляду на те, що ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ПП "БУДІМПЕКС".

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно ст. 1187 ч.2 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що під час вчинення ДТП, водій транспортного засобу DAF CF 85.360 д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ПП "БУДІМПЕКС", виконував трудові обов`язки, відтак на ПП "БУДІМПЕКС" в силу закону покладається обов`язок щодо відшкодування шкоди, завданої їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках, зокрема, визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до п. п. д) п. 1.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 р. N 142/5/2092 (далі - Методика) Методика застосовується з метою, зокрема, визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ.

При цьому, звіт про оцінку є лише попереднім оціночним документом, який показує можливу вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ, тоді як реальна (фактична) вартість відновлювального ремонту автомобіля визначається, виходячи з реальної вартості ремонту, необхідного для відновлення транспортного засобу, що вказується у рахунку або акті виконаних робіт, які складаються СТО, іншими суб`єктами, які здійснюють ремонт автомобілів.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 125 563,40 грн матеріальної шкоди, що становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди (432 363,40 грн) і страховою виплатою (страховим відшкодуванням 156 800,00 грн) є обґрунтованими, законними, підтвердженими матеріалами справи, не спростованими відповідачем та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; а за подання позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Платіжною інструкцією №2653 від 06.05.2025 року на суму 4 133,45 грн позивачем було підтверджено оплату судового збору за подання позовної заяви (а. с. 5).

Випискою від 06.05.2025 року підтверджено зарахування судового збору у розмірі 4 133,45 грн до спеціального фонду державного бюджету України (а. с. 60).

Предметом розгляду справи № 917/960/25 є позовні вимоги про стягнення 125 563,40 грн матеріальної шкоди, завданої в наслідок дорожньо - транспортної пригоди.

Отже, позивачем було внесено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом (4 133,45 - 2 422,40 = 1 711,05 грн).

З огляду на зазначене, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати в сумі 2 422,40 грн покладаються на відповідача.

Стосовно переплати судового збору, то відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 75, 76-80, 129, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства "БУДІМПЕКС" (вул. Чумацький шлях, 66 Б, офіс 304, м. Полтава, 36034, ідентифікаційний ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Пісчанська" (вул. Центральна, с. Мартинівка, Красноградський район, Харківська область, 63350, ідентифікаційний ) 125 563,40 грн матеріальної шкоди, завданої в наслідок дорожньо - транспортної пригоди, та 2 422,40 грн витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

4. Копію рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення складено та підписано 29.07.2025 р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.257 ГПК України).

Суддя О. М. Тимощенко