ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року Справа № 925/1267/24

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді - Васяновича А.В.,

секретар судового засідання - Ібрагімова Є.Р.,

за участі представників сторін:

від позивача - Плювака Ю.А - адвокат,

від відповідача - представник не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Дерев?яна

національна компанія", м. Черкаси

до Old Inn wonen, Netherland, KVK number - 37061986,

Dorpsstraat, 49, 1746 AB, Dirkshorn, Holland,

про стягнення 72 237,22 євро

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Черкаської області звернулося з позовом товариство з обмеженою відповідальністю "Дерев?яна національна компанія", м. Черкаси до компанії Old Inn wonen, Королівство Нідерландів про стягнення 140 110,59 євро, а саме: 105 334 євро - основний борг, 11 681, 49 євро - пеня, 23 095,10 євро - штраф, з підстав неналежного виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором №301023 від 30 жовтня 2023 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 16 жовтня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Підготовче засідання призначено на 10 год. 00 хв. 27 березня 2025 року.

Ухвалою суду від 27 березня 2025 року відкладено підготовче засідання на 10 год. 00 хв. 29 квітня 2025 року.

В підготовчому засіданні судом було з`ясовано, що 23 жовтня 2024 року до суду від позивача надійшла заява від 15 жовтня 2024 року про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача 105 334 євро - основного боргу, 20 667,52 євро - пені та 21 484,70 євро - штрафу.

Даною заявою позивач збільшив свої вимоги щодо стягнення пені, водночас зменшив вимоги в частині стягнення штрафу.

Водночас, 29 квітня 2025 року від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, до якої було додано докази сплати відповідачем основного боргу в сумі 75 249 євро.

У зв`язку з чим позивач просив суд зменшити розмір вимог про стягнення основного боргу на вказану суму.

Заяви позивача від 15 жовтня 2024 року та від 29 квітня 2025 року суд прийняв до розгляду.

З урахуванням вищенаведених уточнених вимог судом розглядається позов про стягнення з відповідача 30 085 євро - основного боргу, 20 667,52 євро - пені та 21 484,70 євро - штрафу.

Ухвалою суду від 29 квітня 2025 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Розгляд справи по суті було призначено на 10 год. 30 хв. 19 червня 2025 року.

В судовому засіданні, що відбулося 19 червня 2025 року судом було оголошено перерву до 10 год. 00 хв. 24 липня 2025 року.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надіслав на електронну адресу суду письмову заяву, в якій вказав, що не може бути присутнім в судовому засіданні, а також взяти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

08 січня 2025 року від відповідача на електронну адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с 65-67), в якому відповідач позов не визнає з підстав наведених у заяві.

Зокрема, відповідач зазначав про часткову сплату ним боргу в розмірі 25 000 євро.

Стверджував, що залишок боргу буде сплачено до кінця червня 2025 року.

Просив суд визнати заявлені в позові штрафи та відсотки необґрунтованими. Врахувати під час розгляду справи, що поставлений позивачем товар по контракту був неналежної якості, а також зобов`язати позивача компенсувати завдані цим збитки відповідачу.

Зокрема, відповідач вказував, що відповідно до умов контракту, усі дубові плити мають бути заповнені спеціальним дубовим заповнювачем, який називається "putty".

Компанія Wooden National Company (позивач) порушила цю домовленість.

Крім того, у прайс-листі позивача зазначено, що поставлені плити мають бути гладкими, однорідними, без сірого заповнювача.

Контракт передбачав, що вологість дубових плит має бути в межах від 8% до 12%, проте вимірювання показали, що рівень вологості варіюється від 3% до 15%, що спричиняє серйозні проблеми з якістю, наприклад, розтріскування плит.

Відповідач стверджує, що накладення штрафів і відсотків за цих обставин є несправедливим і суперечить принципу добросовісності.

27 березня 2025 року від відповідача до суду надійшла заява, в якій відповідач просив суд надати роз`яснення та додатковий час щодо справи №925/1267/24, а також відстрочити всі поточні або заплановані слухання поки відповідач не зможе представити захист. Письмово підтвердити отримання судом заяви відповідача за січень 2025 року (відзиву на позов). Надати оновлення щодо поточного стану справи та можливих слухань.

Відповідач підтвердив, що подальше листування (поштову кореспонденцію) можливо направляти йому на електронну адресу .

В ухвалі суду від 27 березня 2025 року про відкладення підготовчого засідання, судом було повідомлено відповідача про стадію розгляду справи, а також роз`яснено положення певних норм процесуального закону.

Зокрема, судом було вказано, що у підготовчому засіданні суд вчиняє дії перелік яких наведено в ст. 182 ГПК України.

Порядок проведення підготовчого засідання врегульовано ст. 183 ГПК України.

Права та обов`язки учасників справи наведено в ст. 42 ГПК України.

Процесуальні права та обов`язки сторін (позивачів, відповідачів) наведено в ст.46 ГПК України.

Суд вказав, що відповідач має право взяти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку ст.197 ГПК України. Проте, перекладач, свідок, експерт, спеціаліст можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції виключно у приміщенні суду.

Крім того, судом було роз`яснено відповідачу, що предметом даного позову є стягнення з відповідача на користь позивача боргу та штафних санкцій за поставлений товар по контракту №301023 від 30 жовтня 2023 року.

Стягнення збитків з позивача на користь відповідача не є предметом розгляду по справі №925/1267/24, оскільки заявлене клопотання відповідача у відзиві на позов щодо компенсації йому збитків не є зустрічним позовом в розумінні ст. 180 ГПК України. Водночас, відповідач не позбавлений права на звернення до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Дерев?яна національна компанія", м. Черкаси в порядку визначеному процесуальним законом для захисту своїх прав або інтересів.

17 червня 2025 року від відповідача на електронну адресу суду надійшла заява, в якій відповідач вказав, що отримує неприйнятні повідомлення від представника позивача.

Єдиною причиною затримки оплати була низька якість поставленого товару. Партія включала дубові стільниці з сірим наповнювачем, дефектами, неправильною вологістю та поганою обробкою. Це спричинило скарги клієнтів, фінансові збитки та шкоду репутації компанії.

Відповідач вказав, що сплатив 75 249 євро із загальної суми заборгованості. Залишок основного боргу становить 30 035 євро.

Відповідач вказав, що 13 березня 2025 року співробітниця позивача запропонувала відповідачу ще одну партію дубових стільниць із сірим наповнювачем, які вже були відхилені іншим клієнтом у Нідерландах.

За доводами відповідача, це підтверджує, що позивач знає про проблему і що інші клієнти також відмовилися від цих товарів.

Відповідач стверджує, що протягом року жоден представник товариства з обмеженою відповідальністю "Дерев`яна Національна Компанія" не приїжджав оглянути товар на складі відповідача.

Оскільки позивач поставив товар неналежної якості то на думку відповідача штрафні санкції не мають правового обґрунтування.

Відповідач запропонував сплатити залишок суми боргу наступним чином:

10 000 євро - 22 червня 2025 року; 10 000 євро - 22 липня 2025 року; 10 600 євро - 22 серпня 2025 року.

Також 23 липня 2025 року від відповідача до суду надійшла аналогічна за своїм змістом заява, в якій відповідач запропонував сплатити залишок суми боргу наступним чином: 10 000 євро - 31липня 2025; 10 000 євро - 31 серпня 2025; 10 085 євро - 30 вересня 2025.

Відповідач з посиланням на ст.ст. 610, 617 ЦК України заперечував проти стягнення будь-яких додаткових штрафів, пені або відсотків.

Вказував, що поставка містила серйозні дефекти якості товару, що зробило товар практично непридатним для продажу. Відповідач зазнав збитків та шкоди репутації без компенсації.

Судом враховано, що надані відповідачем суду письмові заяви не підписано кваліфікованим електронним підписом представника.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю.

Розглянувши матеріали справи, а також дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступного: Як вбачається з матеріалів справи, та було встановлено господарським судом під час її розгляду, 30 жовтня 2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Дерев?яна національна компанія", м. Черкаси (далі позивач) та Old Inn wonen, Netherland, (Нідерланди), (далі відповідач) було укладено контракт за №301023.

Відповідно до п.1.1. вищезазначеного контракту продавець зобов`язується поставити/доставити продукцію, надалі іменовану "товар" у номенклатурі, кількості, якості та за цінами в інвойсах (рахунках-фактурах) за кожною окремою поставкою/доставко.

Покупець зобов`язується прийняти та оплатити поставлений/доставлений товар на умовах даного договору (п. 1.2. контракту).

Усі ціни встановлюються в євро, валютою договору також є євро (п. 2.1. контракту).

Ціни зазначаються в інвойсах (рахунках-фактурах), на кожну партію товару та можуть бути змінені за згодою обох сторін. (п. 2.2. контракту).

Загальна сума даного договору складається з суми наданих до оплати інвойсів (рахунків-фактур) на весь період дії даного договору до 31 грудня 2029 року(п. 2.3. контракту).

Пунктом 3.1 контракту визначено, продавець зобов`язується здійснити постачання/доставку товару покупцеві на умовах зазначених в інвойсах (рахунках-фактурах).

Підтвердженням постачання/доставки товару є відмітка (дата, підпис, за наявності печатка чи штамп/дата та печатка чи штамп). покупцю/ уповноваженого представника покупця в CМR ( міжнародній автомобільній накладній, яка є товарно-транспортною накладною, що застосовується при міжнародних вантажних автомобільних перевезеннях і використовується у країнах, які приєднались до "Конвенсії про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" (п. 3.2. контракту).

Якість товару може бути визначена в додатках, специфікаціях, інвойсах (рахунках-фактурах), замовленнях (п. 3.3. контракту).

Вологість сировини для товару має складати 8 - 12 %. Ширина ламелей має становити 80 - 250 мм. Ламелі мають бути цільноламельні з Європейського дуба. Ґатунок має бути "Рустік" (п. 3.4. контракту). Допускається: світлі та живі сучки в необмеженій кількості та розмірах, гнилі випадаючі і табачні сучки до 70 мм., тріщини в розмірі, який може бути зашпакльований, темні сучки до 120 мм., наскрізні отвори до 70 мм., різна направленість волокон та зміни в кольорі, заболонь (п. 3.5. контракту). Не допускається: грибок/пліснява (має відтінок жовто - лимоного кольору, червоточин, гниль, великі випадаючі сучки від 70 мм.) всі дефекти та сучки - темні, світлі, отвори та тріщини шпаклюються та шліфуються (п. 3.6. контракту).

Стільниці, якщо інше не оговорено окремо, укріплюють металевими стабілізаторами (п. 3.7. контракту).

Платежі за цим договором здійснюються покупцем у євро банківським переказом на рахунок продавця. Сторони також допускають розрахунки за цим договором у інших формах, ніж передбачено частиною 1 даного пункту, в тому числі із застосуванням векселя для проведення міжнародних розрахунків (п. 4.1 контракту).

У разі виявлення невідповідності кількості фактично отриманого товару, або його якості, покупець направляє рекламацію з описом невідповідності за допомогою факсу або електронної пошти @ukr.net) (п. 5.1. контракту).

Рекламація має бути заявлена в письмовій формі та містити такі дані:

- найменування та кількість товару, щодо якого є рекламації;

- номер інвойсу (рахунок-фактури), номер партії;

- характер невідповідності якості або обсягу нестачі;

- також мають бути зазначені вимоги потерпілої сторони: заміна товару,

- компенсація за нестачу, інше (п. 5.2. контракту).

Рекламація може бути заявлена:

- щодо кількості товару - в термін 5 (п`яти) робочих днів з дати поставки;

- щодо якості товару - в термін 10 (десять) робочих днів з дати поставки (п. 5.3. контракту).

Відповідно до п. 5.4 вищезазначеного контракту, якщо продавець задовольняє рекламацію покупця, продавець за погодженням із покупцем чинить одним із таких способів:

щодо невідповідності за кількістю товару:

- зменшує вартість, що підлягає до оплати наступного замовлення покупця, на вартість недопоставленого товару;

- відшкодовує покупцеві вартість недопоставленого товару;

- у разі виявлення пересортиці, або постачання продукції понад замовлення покупця, сторони додатково узгоджують свої дії щодо усунення рекламації (п. 5.4.1 контракту).

щодо невідповідності за якістю товару:

- відшкодовує покупцеві вартість бракованого товару з умовою його поверненню продавцю, якщо інше не обумовлено сторонами (п. 5.4.2 контракту).

При дотриманні покупцем умов, обумовлених у п.п. 5.2, 5.3, продавець зобов`язаний задовольнити його рекламацію власним коштом протягом 15 (п`ятнадцяти) робочих днів з дати отримання рекламації на електрону пошту @ukr.net) (п. 5.5 контракту).

Відповідно до п. 8.1 вищезазначеного контракту, цей договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 31 грудня 2029 року.

Відповідно до п. 9. 4. вищезазначеного контракту, будь-який спір, що виник за цим договором або у зв`язку з ним, підлягає передачі на розгляд до Господарського суду Черкаської області України.

Згідно ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у випадках, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором купівлі-продажу.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що 16 квітня 2024 року позивачем було здійснено поставку відповідачу партії товару вартістю 35 601,00 євро, що підтверджується Інвойсом № 001 від 09 квітня 2024 року, міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) № 443042 від 16 квітня 2024 року, митною декларацією (МД-2) № 1492 від 16 квітня 2024 року.

Товар було отримано відповідачем 25 квітня 2024 року, що підтверджується даними з міжнародної автомобільної накладної (CМR).

12 червня 2024 року позивачем було здійснено поставку відповідачу партії товару загальною вартістю 54 097,00 євро, що підтверджується Інвойсом № 002 від 31 травня 2024 року, міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №272948 від 12 червня 2024 року, митною декларацією (МД-2) №1937 від 12 червня 2024 року.

Товар було отримано відповідачем 18 червня 2024 року, що підтверджується підписом уповноваженої особи в міжнародній автомобільній накладній (CМR).

18 червня 2024 року позивачем було здійснено поставку відповідачу партії товару загальною вартістю 10 736,00 євро, що підтверджується Інвойсом № 003 від 03 червня 2024 року, міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №745497 від 18 червня 2024 року, митною декларацією (МД-2) №5861 від 18 червня 2024 року.

Товар було отримано відповідачем 25 червня 2024 року, що підтверджується підписом уповноваженої особи в міжнародній автомобільній накладній (CМR).

03 липня 2024 року позивачем було здійснено поставку відповідачу партії товару загальною вартістю 9 900,00 євро, що підтверджується Інвойсом № 004 від 02 липня 2024 року, міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №б/н від 02 липня 2024 року, митною декларацією (МД-2) № 2072 від 03 липня 2024 року.

Товар було отримано відповідачем 09 липня 2024 року, що підтверджується підписом уповноваженої особи в міжнародній автомобільній накладній (CМR).

Всього було поставлено відповідачу товару на загальну суму 110 334,00 євро.

Відповідач частково розрахувався за поставлений товар на суму 80 249,00 євро.

Станом на момент прийняття судом рішення борг становить 30 085,00 євро.

Даний факт відповідач визнає.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 4.2. контракту оплата здійснюється протягом 5 (п`яти) банківських днів після постачання /доставки товару на склад покупця. Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

На момент звернення позивача до суду відповідач прострочив виконання свого грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідачем всупереч ч. 1 ст. 74, ст. ст. 76, 77 ГПК України не було доведено факту своєчасного здійснення, на підставі умов контракту розрахунку з продавцем.

Отже, з відповідача в судовому порядку підлягає до стягнення 30 085,00 євро боргу.

Стосовно доводів відповідача що наведені ним у своїх письмових заявах судом враховано наступне:

Відповідно до ч.1, 2 ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Пунктом 1 ч. 6 ст. 165 ГПК України передбачено, що докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.

Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 165 ГПК України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Суд вважає за необхідне зазначити, що згідно ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.

Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети.

У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису.

Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам.

Продавець і покупець можуть домовитися про передання товару підвищеної якості порівняно з вимогами, встановленими законом.

Відповідно до ст. 678 ЦК України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором:

1) пропорційного зменшення ціни;

2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;

3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором:

1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми;

2) вимагати заміни товару.

Якщо продавець товару неналежної якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред`явлені до продавця або виготовлювача товару.

Положення цієї статті застосовуються, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншим законом.

Отже, в даному випадку відповідач не позбавлений можливості на звернення до суду з відповідним позовом для захисту своїх прав та інтересів, у разі поставки йому товару неналежної якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Пунктом 4.7 контракту визначено, що у разі, якщо покупець не здійснив платіж протягом 14 банківських днів після доставки товару, на покупця накладається пеня в розмірі 0,1% від суми замовлення за кожний день прострочення платежу.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 20 667,52 євро пені за період з 10 травня 2024 року по 11 жовтня 2024 року (а.с.50 на звороті).

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Особливості застосування пені за несвоєчасне виконання саме грошового зобов`язання встановлено спеціальним Законом.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, суд дійшов висновку, що позивачем заявлено вимогу про стягнення пені у розмірі 0,1% від вартості простроченого товару за кожен день затримки виконання грошового зобов`язання всупереч положенням вищенаведеного спеціального Закону.

За приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, з урахуванням положень ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", умов п. 4.7 контракту розмір пені нарахований за період: з 16 травня 24 року по 11 жовтня 2024 року на борг в розмірі 30 601,00 євро становить 3 263, 27 євро;

За період: з 10 липня 2024 року по 11 жовтня 2024 року на борг в розмірі 54 097,00 євро становить 3 612,38 євро;

За період: з 16 липня 2024 року по 11 жовтня 2024 року на борг в розмірі 10 736,00 євро становить 671,15 євро;

За період: з 30 липня 2024 року по 11 жовтня 2024 року на борг в розмірі 9 900,00 євро становить 520,43 євро.

Отже, загальний розмір пені, що підлягає стягненню становить 8 067,23 євро, а в решті позовних вимог про стягнення пені слід відмовити.

Відповідно до п.4.8. вищезазначеного контракту крім пені, передбаченої п. 4.7, покупець сплачує штраф в розмірі 5% від суми простроченого платежу за кожен місяць прострочки.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення штрафу в розмірі 21 484,70 євро за прострочення платежу за період: травень 2024 року - жовтень 2024 року (а.с. 51).

В цій частині вимог судом враховано наступне:

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у своїй постанові від 19 січня 2024 року зі справи №911/2269/22 зазначив, що неустойкою (штрафом, пенею), за статтею 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України).

При цьому за приписами частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

На відміну від положень ЦК України, які штраф та пеню визначають як види неустойки в залежності від правил обчислення (частини друга та третя статті 549 цього Кодексу), а неустойку і як вид забезпечення виконання зобов`язання, і як правовий наслідок порушення зобов`язань, встановлених законом або договором, положення ГК України визначають неустойку, штраф та пеню як господарські санкції у вигляді грошової суми - штрафні санкції, суму яких учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже сплату неустойки як один із видів забезпечення виконання зобов`язання, встановлених договором або законом, та як один із встановлених договором або законом правових наслідків порушення зобов`язання передбачено лише нормами ЦК України (пункт 3 частини першої статті 611 цього Кодексу).

Поширене застосування неустойки саме з метою забезпечення договірних зобов`язань обумовлено насамперед тим, що неустойка є зручним інструментом спрощеної компенсації втрат кредитора, викликаних невиконанням або неналежаним виконанням боржником своїх зобов`язань.

Неустойка як господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань започатковує визначеність у правовідносинах за зобов`язаннями, а саме - відповідальність має настати щонайменше в межах неустойки. Тобто неустойка підсилює дію засобів цивільно-правової відповідальності, робить їх достатньо визначеними, перетворюючи в необхідний, так би мовити, невідворотній наслідок правопорушення. Отже неустойка стає оперативним засобом реагування у разі порушення або неналежного виконання зобов`язання, яким можна скористатись як тільки було порушено зобов`язання, не чекаючи викликаних ним негативних наслідків. Зокрема, задля прагнення учасників зобов`язання до дійсно оперативного, негайного використання свого права на неустойку для неї встановлений спеціальний скорочений строк позовної давності: позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Отже, завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та як міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Поряд з цим ГК України, також як і ЦК України, передбачає, що неустойка встановлюється договором або законом.

Тобто неустойка має договірний (добровільний) характер, що встановлюється за ініціативою сторін зобов`язання; а також імперативний характер (встановлений законом), тобто договірно-обов`язковий, умови про яку включаються в договір через підпорядкування імперативним вимогам правової норми. При цьому для деяких видів зобов`язань неустойка встановлюється законом іншим нормативно-правовим актом безпосередньо, а тому сторони відповідно зобов`язання підпорядковуються існуючим правилам про неустойку стосовно як її розміру, так і порядку та умов про її стягнення, хоча при цьому не укладають не тільки угоди про неустойку, але і безпосередньо договору.

Так, законодавець в ГК України, встановлюючи правила визначення розміру штрафних санкцій (зокрема і неустойки, стаття 231 цього Кодексу) та встановлюючи також як і ЦК України відмінності між порядками обчислення штрафу та пені (частина друга цієї статті Кодексу), уточнює, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором (частина четверта статті 231 ГК України).

Щодо застосування наведених положень статті 231 ГК України Суд звертається до правової позиції, викладеної у пункті 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18 та у постанові Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21: господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

У зв`язку із викладеним, суд доходить висновку, що розмір неустойки у зобов`язальних правовідносинах, право вимоги щодо якої набуде кредитор, обумовлений умовами для її застосування:

- характером неустойки (договірний або встановлений законом);

- підставами для її застосування (зазначення в договорі або в законі обставин, за яких її буде застосовано);

- складом неустойки (пеня, штраф), відповідно, розміром кожної із цих складових;

- умовами сплати неустойки внаслідок порушення зобов`язання, зокрема, у разі заподіяння збитків.

Отже, у правовідносинах, хоча і подібних між собою (тотожних) або навіть за участі одних і тих самих сторін, за відмінності, зокрема, в умовах договору, хоча б одного із наведених чинників, якими обумовлюється застосування неустойки за порушення зобов`язання, різниця у розмірі неустойки в кожних конкретних правовідносинах закладається вже на етапі формулювання умов виконання зобов`язання та виникнення зобов`язання.

Щодо зменшення розміру неустойки, нарахованої за порушення зобов`язання Верховний Суд вказав, що згідно з частиною першою статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За частиною другою статті 233 ГК України якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічні положення також містить частина третя статті 551 ЦК України, положення якої України надають суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому Суд наголошує, що неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.

Крім цього, таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі №910/14591/21).

Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити

У цих висновках суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.04.2023 у справі №199/3152/20 (Провадження № 14-224цс21) з посиланням на висновки в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, (провадження № 12-79гс19) (пункт 8.24) та від 28.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, (провадження № 14-623цс18) (пункт 85).

У визначенні підстав для зменшення розміру неустойки суд виходить з такого.

Так, положеннями статті 3 ЦК України регламентовано загальні засади цивільного законодавства, якими, згідно з пунктами 3, 6 частини першої цієї статті ЦК України, є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.

Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 910/16579/20.

Отже, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості. А тому, в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності, може бути застосований також закріплений законодавцем в статті 3 ЦК України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) і як норма прямої дії, і як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною другою статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 ГК України). За частинами першою та другою статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Отже, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

У наведених висновках суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі №911/378/17 (911/2223/20).

З огляду на судову практику, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 22.05.2019 у справі № 910/11733/18). При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №920/1013/18, від 26.03.2020 у справі №904/2847/19).

При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18).

Поряд з викладеним суд зазначає, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.

Крім цього категорії "значно" та "надмірно", які використовуються в статті 551 ЦК України та в статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (висновок сформульований в постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 916/878/20).

Водночас, як свідчить судова практика, суди звертають увагу на те, що зменшення розміру пені на 99% фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін (правова позиція Верховного Суду в постановах від 04.02.2020 у справі 918/116/19 (пункт 8.15), від 15.06.2022 у справі № 922/2141/21, від 05.04.2023 у справі № 910/18718/21 тощо).

Суд зауважує, що зменшення судом неустойки до певного розміру відбувається із визначенням її у конкретній грошовій сумі, що підлягає стягненню, тоді як переведення зменшуваного розміру неустойки у частки, а відповідно і апелювання у спорах про зменшення розміру неустойки такими категоріями, як частка або процент, на який зменшується неустойка, не відображає об`єктивний стан сукупності обставин, які є предметом судового дослідження при вирішенні питання про зменшення неустойки.

При цьому слід звернути увагу, що законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд з цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - стаття 616 ЦК України, тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.

Поряд з викладеним суд зауважує, що при вирішенні спорів про стягнення неустойки судам належить відмежовувати вирішення питання про зменшення розміру неустойки від вирішення питання про її необґрунтованість (повністю або в частині) внаслідок невідповідності розміру неустойки вимогам закону - зокрема, у разі, якщо за порушення умов зобов`язання застосовується неустойка, розмір якої має імперативний характер (встановлений законом) (частина друга статті 231 ГК України).

Таким чином, у разі зменшення розміру неустойки суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову (та відмову у задоволенні решти вимог - щодо частини, на яку неустойку зменшено), тоді як у разі необґрунтованості розміру неустойки (повністю або частково), суд може ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову повністю або частково, в залежності від розміру необґрунтованої частини неустойки.

Також відмінність полягає у мотивах суду при прийнятті відповідного рішення, яке мотивується або зменшенням розміру неустойки або її необґрунтованістю в повному обсязі або в частині суми.

В питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 ГК України і частині третій статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.

Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі № 914/3231/16, від 10.08.2023 у справі №910/8725/22, від 26.09.2023 у справі № 910/22026/21, від 02.11.2023 у справі №910/13000/22, від 07.11.2023 у справі № 924/215/23, від 09.11.2023 у справі № 902/919/22).

У зв`язку з викладеним суд зазначає, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

Верховний Суд у своїй постанові від 30 березня 2021 року зі справи № 902/538/18 вказав, що на підставі частини 3 статті 551 ЦК України, частини 1 статті 233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки до її розумного розміру.

В даній справі, з урахуванням чинних умов зовнішньоекономічного контракту сума штрафу становить 5% від суми невиконаного грошового зобов`язання за кожен місяць такої прострочки.

Крім того, позивачем нараховано інший вид неустойки - пеню.

Відповідач на момент ухвалення судового рішення сплатив борг в загальному розмірі 80 249,00 євро.

Борг становить 30 085,00 євро який відповідач визнав та зобов`язується сплатити до 30 вересня 2025 року.

Отже, суд вважає, що нарахування 21 484,70 євро штрафу за порушення грошового зобов`язання в даному випадку є несправедливим з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

В зв`язку з чим, суд вважає за необхідне з власної ініціативи зменшити розмір штрафу передбаченого контрактом до 1% від суми невиконаного грошового зобов`язання за кожен місяць прострочки, що становить 4 296,94 євро.

В своє чергу це становить 4,08% від суми боргу на момент звернення позивача до суду, що відповідає суті визначення такого виду неустойки як штраф.

При цьому суд вважає, що такий розмір штрафу є справедливим у відношенні до обох сторін договору та є стимулом для відповідача не здійснювати в подальшому порушень договірних зобов`язань (превентивна функція неустойки), а для позивача - достатнім для компенсування його очікувань від належного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань.

Отже, з відповідача підлягає стягненню 4 296,94 євро штрафу, а в решті вимог слід відмовити.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Судовий збір за розгляд позову в частині вимог про стягнення штрафу, з урахуванням положень ч. 9 ст.129 ГПК України, суд покладає на відповідача повністю.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Old Inn wonen, Netherland, KVK number - 37061986, Dorpsstraat, 49, 1746 AB, Dirkshorn, Holland, на користь товариство з обмеженою відповідальністю "Дерев?яна національна компанія" вул. Благовісна, буд. 269, оф. 420, м. Черкаси, ідентифікаційний код 43152132- 30 085 євро ( тридцять тисяч вісімдесят п`ять євро) - основного боргу, 8 067,23 євро ( вісім тисяч шістдесят сім євро двадцять три євроценти) - пеня, 4 296,94 євро (чотири тисячі двісті дев`яносто шість євро дев`яносто чотири євроценти) - штрафу та 40 299 грн. 03 коп. (сорок тисяч двісті дев`яносто дев`ять гривень нуль три коп. ) судового збору.

3. В решті вимог - в позові відмовити.

Видати відповідний наказ після набрання рішення законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 01 серпня 2025 року.

Суддя А.В.Васянович