ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2025 р. м. Рівне Справа № 918/530/25

Господарський суд Рівненської області у складі судді А.Качура,

розглянувши матеріали справи

за позовом: Приватного підприємства "Рівнетеплосервіс"

до відповідача: Комунального підприємства "Рівненська обласна інфекційна лікарня" Рівненської обласної ради

про: стягнення 1 269 361,51 грн

секретар судового засідання: С.Коваль

від позивача: О.Кушнір

від відповідача: не з`явився

ОПИС СПОРУ

Приватне підприємство "Рівнетеплосервіс" звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом до Комунального підприємства "Рівненська обласна інфекційна лікарня" Рівненської обласної ради про стягнення 1 269 361,51 грн.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позовні вимоги позивач обґрунтовує невиконанням відповідачем договірних зобов`язань, а саме позивач вказує, що станом на 1 червня 2025 року за відповідачем обліковується заборгованість в сумі 1 269 361,51 грн за період з 1 березня 2024 року по 31 грудня 2024 року.

У своєму відзиві на позов відповідач вказав, що між сторонами були підписані додаткові угоди щодо зміни ціни за одиницю товару в сторону збільшення з урахуванням рішень виконавчого комітету Рівненської міської ради від 16.04.2024 №33 "Про встановлення ПП "Рівнетеплосервіс" тарифів на теплову енергію, вироблену на установках з використання альтернативних джерел енергії та рішення від 05.11.2024 №141 "Про встановлення ПП "Рівнетеплосервіс" тарифів на теплову енергію, вироблену на установках з використання альтернативних джерел енергії".

Відповідач вказав, що здійснив оплату послуг на надану теплову енергію відповідно до наступних платежів: 15.03.2024 року в розмірі 658367,86 грн, 02.05.2024 року в розмірі 1066632,14 грн, 26.12.2024 року в розмірі 492400,00 грн.

Дані кошти, передбачені відповідно до кошторисних призначень на 2024 рік, що підтверджується довідкою від 01.07.2025 року. Тобто заборгованість виникла у зв`язку з відсутністю коштів згідно з кошторисними призначеннями, що виділяються за рахунок обласного бюджету.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 16 червня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначене на 15 липня 2025 року.

1 липня 2025 року відповідач подав відзив на позов.

Ухвалою від 15 липня 2025 року суд закрив підготовче провадження, розгляд справи по суті призначений на 29 липня 2025 року.

В судовому засіданні позивач підтримав позов.

В судове засідання відповідач не з`явився, разом з тим 28 липня 2025 року відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Перевіривши подане клопотання на вимогам статей 202, 216 ГПК України, суд не встановив наявність підстав для відкладення розгляду справи.

МОТИВИ СУДУ ПРИ ПРИЙНЯТТІ РІШЕННЯ

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

26 лютого 2024 року Приватне підприємство "Рівнетеплосервіс" (далі - позивач/учасник) та Комунальне підприємство "Рівненська обласна інфекційна лікарня" Рівненської обласної ради(далі - відповідач/замовник) уклали договір про закупівлю теплової №2205 (далі - договір), відповідно до предмету якого учасник зобов`язується у 2024 році надавати замовникові теплову енергію, код ДК 021:2015:09320000-8, а замовник - прийняти і оплатити надану теплову енергію.

Згідно з умовами пунктів 1.2., 1.3. договору, найменування послуги - ДК 021:2015:09320000-8 - Пара, гаряча вода та пов`язана продукція (далі - послуги). Кількість послуг - планова кількість теплової енергії на потреби опалення в 2024 році наведена в додатку № 3, який є невід`ємною частиною цього договору. Обсяги закупівлі послуг можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків.

У пункті 4.1. договору визначено, що розрахунки проводяться шляхом оплати замовником після пред`явлення учасником рахунка на оплату (рахунок).

Відповідно до пункту 4.3. договору розрахунки за надані послуги проводяться в грошовій формі, відповідно до діючих на день оплати тарифів.

Згідно із п. 4.4. договору факт надання послуг засвідчується актом надання послуг, що підписуються обома сторонами кожного місяця.

Згідно з п. 4.5. договору, замовник проводить оплату за надану теплову енергію шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок учасника, при цьому замовник самостійно отримує рахунок, який видається на підставі акту визначеного п. 4.4. цього договору.

Пунктом 4.6. договору передбачено, що замовник здійснює оплату щомісяця не пізніше останнього дня розрахункового місяця.

Відповідно до п. 4.14 договору тарифи на послуги можуть змінюватися у разі прийняття уповноваженими органами. У разі зміни тарифу сторонами в обов`язковому порядку здійснюється перерахунок за надані послуги за новими тарифами, які є обов`язковими для сторін за даним договором з моменту введення їх в дію та не потребують додаткового узгодження.

Згідно з п. 5.1. договору постачання теплової енергії надається в строки, визначені розпорядженням Рівненського міського голови про початок та закінчення опалювального сезону.

Відповідно до п. 5.2. договору місце надання послуг: м.Рівне, вул. Дворецька 108.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами, скріплення печатками сторін та відповідно до ч.3 ст. 631 Цивільного кодексу України поширює свою дію на відносини, що виникли між сторонами з 01.01.2024 і діє до 31.12.2024 р.

25 квітня 2024 року сторони уклали додаткову угоду №1 якою сторони дійшли згоди внести зміни до пункту 3.1. договору.

25 квітня 2024 року сторони уклали додаткову угоду №2 якою сторони дійшли згоди внести зміни до пункту 3.1. договору.

3 липня 2024 року сторони уклали додаткову угоду №3 якою сторони змінили договір в частині найменування замовника.

3 липня 2024 року сторони уклали додаткову угоду №4 якою сторони дійшли згоди внести зміни до договору щодо розмірів тарифів, а саме: з 1 лютого 2024 року 5154,8 грн/Гкал; з 1 квітня 2024 року 5167,67 грн/Гкал.

18 грудня 2024 року сторони уклали додаткову угоду №5 якою сторони дійшли згоди внести зміни до пункту 3.1. договору.

26 грудня 2024 року сторони уклали додаткову угоду №6 якою сторони дійшли згоди внести зміни до договору щодо розмірів тарифів, а саме: з 17 жовтня 2024 року 5392,74 грн/Гкал.

Таким чином, додатковими угодами №4 від 3 липня 2024 року та №6 від 26 грудня 2024 року сторони вносили зміни до договору щодо розміру тарифу за яким розраховується вартість теплової енергії.

На виконання умов договору позивач надав послуги відповідачу, а саме: у березні 2024 року 328,76916 Гкал; у жовтні 2024 року 35,842288 Гкал, у листопаді 2024 року 118,361975 Гкал, у грудні 2024 року 90,195941 Гкал. Такі обсяги відображені у актах приймання-передачі теплової енергії за відповідні періоди. Акти підписані представниками сторін та скріплені відтисками їх печаток без жодних зауважень.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін

З наведених обставин видно, що спірні правовідносини є за своїм змістом майновими, договірними та стосуються постачання товару/продукції за договором поставки. Спірний характер правовідносин базується на тому, що позивач вважає свої права в частині належного виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару порушеними.

Як унормовано положеннями статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Згідно з нормами статті 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено частинами 1, 2 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У силу вимог частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 536 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з нормами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Правові та економічні засади закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначає Закон України "Про публічні закупівлі".

Метою вказаного закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

У статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" зазначено, що договір про закупівлю - це господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.

Відповідно до частини 7 статті 21 Закону України "Про житлово - комунальні послуги", послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 4 Закону України "Про житлово - комунальні послуги", до повноважень органів місцевого самоврядування належить встановлення цін/тарифів на комунальні послуги, відповідно до закону.

Статтею 13 Закону України "Про теплопостачання" встановлено, що до основних повноважень органів місцевого самоврядування у сфері теплопостачання належить, зокрема, встановлення для всіх категорій споживачів тарифів на теплову енергію і тарифів на виробництво теплової енергії (крім тарифів на теплову енергію, вироблену на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях та когенераційних установках) у порядку і межах, визначених законодавством).

Згідно з положеннями статті 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад віднесено повноваження на встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на теплову енергію (у тому числі її виробництво, транспортування та постачання), тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, на інші комунальні послуги (крім тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, тарифів на комунальні послуги, які встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), побутові, транспортні та інші послуги.

Вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги позивач обґрунтував тим, що за відповідачем обліковується заборгованість в сумі 1 269 361,51 грн яка виникла за період з березня 2024 року по грудень 2024 року.

Причиною виникнення заборгованості є зокрема зміна тарифу на теплову енергію згідно з рішеннями виконавчого комітету Рівненської міської ради №33 від 16 квітня 2024 року та №141 від 5 листопада 2024 року та неоплата заборгованості відповідачем.

Згідно з нормами статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради №33 від 16 квітня 2024 року для ПП "Рівнетеплосервіс" встановлено тариф на теплову енергію для установ, організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджетів з 01.02.2024 року у розмірі 5154,80 грн з ПДВ, а з 01.04.2024 року у розмірі 5167,67 грн з ПДВ.

Рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради №141 від 5 листопада 2024 року для ПП "Рівнетеплосервіс" встановлено тариф на теплову енергію для установ, організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджетів з 17.10.2024 року - 5392,74 грн з ПДВ.

З наданого позивачем розрахунку можна зробити висновок, що у зв`язку з прийнятими рішеннями, позивач як постачальник здійснив перерахунок наданих послуг за попередні періоди з огляду на зміну тарифу, а саме у березні 2024 року та листопаді 2024 року. Також у листопаді 2024 року позивач здійснив розрахунок за тарифом, який був встановлений рішенням 5 листопада 2024 року за повний місяць по новому тарифу.

Відповідно до частин 1, 6 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" щодо актів органів та посадових осіб місцевого самоврядування, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень; виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення.

Разом з тим, відповідно до частини 5 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

Відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів.

Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 року №1-зп, від 09.02.1999 №1-рп/99, від 05.04.2001 №3-рп/2001, від 13.03.2012 №6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Єдиний виняток з цього правила, закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Водночас положення частини 1 статті 58 Конституції України та частини 2 статті 5 ЦК України щодо зворотної дії в часі закону, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи, у даному випадку потрібно розуміти так, що особа звільняється від встановленої законом цивільної відповідальності, у тому разі, коли така відповідальність закріплена лише скасованим законом, однак скасування закону, який передбачає цивільну відповідальність особи, за загальним правилом не звільняє її від цивільної відповідальності на користь контрагента, якщо така відповідальність закріплена і в чинному цивільно-правовому договорі, украденому цією особою.

Конституційний Суд України також зазначав, що закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (рішення Конституційного Суду України від 13.05.1997 №1-зп).

Крім того, у рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України виснував, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів; перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (абзаци 1 та 2 п.2 мотивувальної частини зазначеного Рішення).

За загальним правилом, відомим, зокрема, із загальної теорії права, закони та інші нормативно-правові акти (їхні окремі приписи) мають пряму дію в часі, тобто регулюють (1) відносини, що виникли після набрання чинності, а також (2) відносини, які виникли до набрання чинності та продовжують існувати на час набрання чинності (постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у справі № 9901/378/20 (пункти 29-30), від 08.09.2021 у справі №9901/315/20 (п.40)).

Крім того, слід вказати, що під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, як законного або протиправного (наприклад, у спорі про відшкодування шкоди, у спорі за віндикаційним позовом тощо), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена.

Під час розгляду такого спору варто виходити з принципу jura novit curia - "суд знає закони" (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц (п.50), від 04.12.2019 у справі №917/1739/17 (п.84), від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц (п.101) та інші). Тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її в мотивувальній частині судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (п.109)).

Враховуючи викладене, незважаючи на зазначення у рішенні органу місцевого самоврядування можливість застосування тарифу за попередній період (до прийняття рішення), суд вважає що застосування нового тарифу є можливим тільки після прийняття рішення компетентним органом.

Крім того, згідно з нормами статті 632 ЦК України, зміна ціни в договорі після його виконання не допускається, тобто, тарифи, затверджені у встановленому порядку рішенням органу місцевого самоврядування не можуть бути застосовані позивачем за минулий період, вже після виконання сторонами зобов`язань за договором.

Суд установив, що вартість теплової енергії, спожитої відповідачем у відповідні періоди становить:

- у березні 2024 року: 328,7691 Гкал за тарифом 4976,08 = 1 635 981,65 грн;

- у жовтні 2024 року: 35,842288 Гкал за тарифом 5167,67 = 185 221,11 грн;

- у листопаді 2024 року вартість спожитої теплової енергії необхідно розраховувати пропорційно до кількості днів чинності тарифів, а саме: за чотири дні (1-4.11) листопада 2024 року за тарифом 5167,67 грн/Гкал спожито 81 554,08 грн (118,361975Гкал/30 днів * 4 дні * 5167,67 грн/Гкал), за двадцять шість днів (5-30.11) листопада 2024 року за тарифом 5392,74 грн/Гкал спожито 553 189,30 грн (118,361975Гкал/30 днів * 26 днів * 5392,74 грн/Гкал);

- у грудні 2024 року: 90,195941 Гкал за тарифом 5392,74 = 486 403,27 грн.

Всього за спірний період (березень-грудень 2024) відповідач спожив поставленої теплової енергії на суму 2 942 349,44 грн. Отже таку суму мав сплатити споживач.

Натомість відповідач сплатив 1 751 970,62 грн. Як видно з розрахунку, оплата на суму 658 367,86 грн від 15.03.24 року зарахована в рахунок оплати боргу за лютий 2024 року. Тобто оплата у розмірі 658 367,86 грн відноситься до сплати заборгованості за попередній період, що існувала на початок спірного періоду. Отже заборгованість відповідача перед позивачем становить 1 190 378,82 грн. Вказаний розмір заборгованості має бути стягнутий на користь позивача, у решті вимог про стягнення в сумі 78 982,69 грн суд відмовляє.

Висновки суду

Встановлені обставини щодо прострочення виконання відповідачем договірних зобов`язань з оплати наданих послуг свідчать про порушення відповідачем прав позивача.

Суд зробив висновок про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 1 190 378,82 грн заборгованості, у задоволенні вимог про стягнення 78 982,69 грн суд відмовляє.

Розподіл судових витрат

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір судового збору за даним позовом складав 19 040,43 грн. А тому керуючись положеннями статті 129 ГПК України, вказані судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а саме: 17 855,69 грн судового збору суд покладає на відповідача, 1 184,74 грн - на позивача.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Рівненська обласна інфекційна лікарня" Рівненської обласної ради (33001, м.Рівне, вул. Дворецька 108, ідентифікаційний код 02000180) на користь Приватного підприємства "Рівнетеплосервіс" (33027, м.Рівне, вул. Данила Галицького 27, ідентифікаційний код 39815181) 1 190 378 (один мільйон сто дев`яносто тисяч триста сімдесят вісім) грн 82 коп боргу та 17 855 (сімнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят п`ять) грн 69 коп судового збору

3. У задоволенні вимог про стягнення заборгованості в сумі 78 982,69 грн відмовити.

4. Судові витрати позивача у вигляді судового збору в розмірі 1 184,74 грн покласти на позивача.

Позивач (Стягувач): Приватне підприємство "Рівнетеплосервіс" (33027, м. Рівне, вул. Данила Галицького 27, ідентифікаційний код 39815181).

Відповідач (Боржник): Комунальне підприємство "Рівненська обласна інфекційна лікарня" Рівненської обласної ради (33001, м. Рівне, вул. Дворецька 108, ідентифікаційний код 02000180).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повне рішення складено 30 липня 2025 року.

Суддя Андрій КАЧУР