ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" серпня 2025 р. Справа№ 911/1792/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Коробенка Г.П.

Яценко О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги Першого заступника керівника Київської обласної прокуратури та Товариства з обмеженою відповідальністю «МХП-АГРО-С» на рішення Господарського суду Київської області від 09.10.2024

у справі №911/1792/24 (суддя Щоткін О.В.)

за позовом Виконувача обов`язків керівника Бориспільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі:

Державної екологічної інспекції Столичного округу (позивач-1)

Яготинської міської ради (позивач-2)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «МХП-АГРО-С»

про стягнення 64 394,14 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Виконувач обов`язків керівника Бориспільської окружної прокуратури (далі - прокурор) звернувся до Господарського суду Київської області із позовною заявою від 27.06.2024 № 51/2-806вих-24 в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Столичного округу (позивач-1) та Яготинської міської ради (позивач - 2) до Товариства з обмеженою відповідальністю МХП-Агро-С (далі - відповідач) про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок самовільного користування підземними водами в сумі 64 394,14 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що під час планової перевірки діяльності ТОВ «МХП-АГРО-С», проведеної в липні 2021 року, посадовими особами Державної екологічної інспекції Столичного округу серед інших правопорушень у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів встановлено, що ТОВ «МХП-АГРО-С», не зважаючи на закінчення дії дозволів на спеціальне водокористування №114 та Укр.№ 627, всупереч вимог п. 9 ч. 1 ст. 44, ст. 49 Водного кодексу України, в період з 10.03.2020 по 30.07.2020 здійснювало самовільне користування підземними водами з артезіанських свердловин.

У поданому відповідачем відзиві, який надійшов через підсистему «Електронний суд» 11.09.2024 разом із заявою про поновлення пропущеного строку, Товариство з обмеженою відповідальністю «МХП-Агро-С» виклало позицію, яка полягає в наступному:

по-перше, щодо відсутності підстав для представництва органом прокуратури інтересів позивачів в даному спорі, що, на думку відповідача, є підставою для залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

по-друге, відсутності правопорушення у діях ТОВ «МХП-АГРО-С» та безпідставному нарахуванні Державною екологічною інспекцією Столичного округу суми шкоди, завданої державі водокористуванням після закінчення дії передбаченого законодавством спеціального дозволу.

Зокрема, основною підставою для відмови в задоволенні вимоги про стягнення шкоди, на думку відповідача, є запровадження карантину на території України з 12.03.2020, при цьому з огляду на ст.11 ЗУ "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" який закінчився лише 30.06.2023 року, дозволи позивача на спеціальне водокористування від 20.04.2017р. №114 та від 09.03.2017р. №627 А/Чрн були чинними в період з 12.03.2020р. по 29.07.2020. Тобто в силу зазначеного Закону, дозволи на спеціальне водокористування, термін дії яких закінчився у період дії карантину, є продовженими на період карантину та протягом трьох місяців з дня його закінчення.

по-третє, відповідач, як станом на зараз, так і у період 2020 року був та є платником єдиного податку четвертої групи. Як слідує з п.п. 5 пункту 297.1. статті 297 України, в редакції станом на липень 2020 року та на час проведення перевірки, платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів, зокрема рентної плати за спеціальне використання води платниками єдиного податку четвертої групи.

З урахуванням вищевикладеного, відповідач стверджує, що жодної шкоди державі не завдав, що в свою підтверджує безпідставність позовних вимог позивачів, в інтересах яких виступає Орган прокуратури, як наслідок просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Прокурором було сформовано відповідь на відзив, в якій прокурор зазначені у відзиві пояснення ТОВ «МХП-АГРО-С», вважає помилковими та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства України та які не спростовують обставини, зазначені у позовній заяві, з огляду на такі факти:

загальна кількість використаної води без дозволу на спеціальне водокористування становить 16149 м3, що підтверджується довідкою Виконавчого директора ТОВ «МХП-АГРО-С» А.О. Січкар № 146 від 13.07.2021 року, яка додана до матеріалів позовної заяви, тобто сам відповідач визнає факт використання води із підземних джерел в період відсутності дозволів;

розрахунок розміру шкоди, завданої державі ТОВ «МХП- АГРО-С» стосується періоду з 10.03.2020 по 30.07.2020, протягом якого відбувалося використання загального обсягу розрахованого об`єму води, при цьому норми Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" набрали чинності лише з 10.12.2020. Оскільки за загальним принципом нормативно-правовий акт не має зворотної дії в часі, це означає, що вказаний закон поширює свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття ним чинності;

стосовно рентної плати, про яку йде мова у відзиві, зокрема, що відповідач звільнений від її сплати, то державне регулювання справляння рентної плати не звільняє водокористувача від відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного використання води із підземних джерел без спеціального дозволу на спеціальне водокористування. Тобто факт самовільного використання водних ресурсів без відповідного дозволу на спеціальне водокористування є самостійною підставою для відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів.

На думку прокурора, обставини викладені в позові, а також у відповіді на відзив обґрунтовують правомірність заявлених позовних вимог та факт нанесення державі збитків внаслідок самовільного користування підземними водами в сумі 64394,14 грн.

Відповідач подав заперечення на відповідь відзив на позов з урахуванням поданої прокурором відповіді, в якому він додатково надав пояснення стосовно розрахунку заподіяної шкоди та зазначив, що при їх здійсненні взяті до уваги ставки по Київській області, при цьому, по Київській області в спірний період використання підземних вод склало 16079м3, по Чернігівській області - 70 м3. Відтак, розрахунок мав бути здійснений з урахування ставок по кожній області окремо. Також за твердженням відповідача, прокурором не доведено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення. Вказані пояснення залучені до матеріалів справи.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 09.10.2024 у справі №911/1792/24 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «МХП-АГРО-С» (07700, Київська обл., Бориспільський р-н, м. Яготин, вул. Пирятинська, 27, ) на користь держави в особі Державної екологічної інспекції Столичного округу (03035, м. Київ, вул. Солом`янська, 1, ) 238 (двісті тридцять вісім) грн. 66 коп. шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «МХП-АГРО-С» (07700, Київська обл., Бориспільський р-н, м. Яготин, вул. Пирятинська, 27, ) на користь Київської обласної прокуратури (01601, м. Київ, бульв. Лесі Українки, буд. 27/2; ) 11 (одинадцять) грн 22 коп. судового збору.

Відмовлено в решті заявлених позовних вимог.

Обґрунтовуючи рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, вказуючи на норми пункту 2-1 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», суд зазначив, що оскільки дозвіл від 20.04.2017 № 114 закінчив свою дію у період карантину, тому нарахування шкоди за самовільне спецводокористування після закінчення дії саме цього дозволу є необгрунтованим, враховуючи положення ст. 58 Конституції України.

Відтак, суд вказав, що розрахунок від 22.07.2021 заподіяної шкоди на суму 64394 грн. 14 коп. є частково необгрунтованим, одночасно вважаючи даний розрахунок таким, що відповідає нормам чинного законодавства лише в частині нарахованої суми 238 грн. 66 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в задоволеній частині та ухвалити нове рішення про відмову у стягненні матеріальних збитків в повному обсязі.

Апелянт не погоджується з оскаржуваним рішенням в частині стягнення з ТОВ «МХП-АГРО-С» на користь держави в особі Державної екологічної інспекції Столичного округу 238,66 грн. шкоди, вважає його таким, що ухвалено без з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильним установленням всіх обставин, які мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного.

Компетенція Державної екологічної інспекції Столичного округу, в тому числі в частині проведення заходів державного контролю (нагляду), видання відповідних приписів за результатом таких заходів, та здійснення розрахунку розміру заподіяної шкоди розповсюджується виключно на територію міста Києва та Київської області.

При проведенні перевірки відповідача, позивачем 1 порушено наказ Державної екологічної інспекції України від 27.11.2020 №454, перелік визначених до перевірки об`єктів відповідача, також вийшов за межі своєї компетенції, в тому числі в порушення зазначеного наказу здійснив перевірку об`єктів, розташованих в Чернігівській області щодо яких заходи державного нагляду (контролю) має здійснювати саме Державна екологічна інспекція Чернігівської області.

Розрахунок розміру начебто заподіяних відповідачем збитків по об`єктам відповідача здійснено одноосібно державними інспекторами Державної екологічної інспекції Столичного округу, без будь-якого залучення до проведення даного розрахунку державних інспекторів Державної екологічної інспекції Чернігівської області.

Апелянт вважає, що шкода, заподіяна порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища має бути зарахована до місцевого бюджету, зокрема бюджету територіальної громади, на якій знаходиться відповідний об`єкт щодо якого виявлено порушення, в даному випадку на рахунки територіальних громад як Київської, так і Чернігівської областей, що в чергове підтверджує правомірність доводів Відповідача про те, що перевірка, розрахунок та стягнення суми завданих збитків здійснюється за територіальним принципом, згідно з яким компетенція відповідної інспекції розповсюджується лише на певну область, як то Київська або Чернігівська.

Відповідач вважає висновки суду про правомірне проведення Позивачем 1 перевірки, зокрема об`єктів Відповідача, що знаходяться поза територіальною юрисдикцією Державної екологічної інспекції Столичного округу, а саме в Чернігівській області, та про подальше правомірне здійснення розрахунку заподіяної шкоди, в тому числі по об`єкту водокористування, який знаходиться в Чернігівській області, необґрунтованими, безпідставними та такими, що встановлені без з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильним установленням всіх обставин по даній справі, здійсненими з порушенням норм матеріального права.

На думку апелянта, судом в порушення вимог чинного законодавства, з підміною собою компетентного органу державної влади, самостійно проведено власний розрахунок заподіяних відповідачем збитків.

Не погоджується апелянт і з висновками суду про обґрунтованість нарахування збитків, завданих державі, у зв`язку з закінченням терміну дії Дозволу Укр. №627А/Чрн та отриманням нового Дозволу № 59/ЧГ/49д-20 від 24.07.2020, в період з 10.03.2020 по 23.07.2020, прийняття судом до уваги доводів прокурора та не дослідженні в повній мірі доводів, аргументів та доказів відповідача.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурор звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Прокурор не погоджується з рішенням суду, вважає його необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

Актом перевірки серед іншого зафіксовано, що після закінчення терміну дії дозволу на спеціальне водокористування від 20.04.2017 № 114 до отримання нового дозволу від 31.07.2020 № 199/КВ/49д-20, а саме в період з 21.04.2020 по 30.07.2020, суб`єктом господарювання без дозволу на спеціальне водокористування використано 16079 м3 води з артезіанських свердловин.

Після закінчення терміну дії дозволу на спеціальне водокористування Укр.№ 627 до отримання нового дозволу від 24.07.2020 №59/ЧГ/49д-20, а саме в період з 10.03.2020 по 23.07.2020, ТОВ «МХП-АГРО-С» без дозволу на спеціальне водокористування використано 70 м3 води з артезіанської свердловини.

Загальна кількість використаної води без дозволу на спеціальне водокористування - 16149 м3.

Вказане підтверджує наявна в матеріалах господарської справи довідка ТОВ «МХП-АГРО-С» від 13.07.2021 №146, яка надана безпосередньо підприємством під час проведення перевірки Держекоінспекцію Столичного округу.

Факт самовільного використання водних ресурсів без відповідного дозволу на спеціальне водокористування є самостійною підставою для відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів.

Прокурор зазначає, що розрахунок розміру шкоди, завданої державі ТОВ «МХП-АГРО-С» стосується періоду з 10.03.2020 по 30.07.2020, протягом якого відбувалося використання загального обсягу розрахованого об`єму води (16149 м3), яке здійснювалося підприємством за відсутності чинних дозволів на спеціальне водокористування, встановлені проведеною перевіркою Держекоінспекцією Столичного округу вищезазначені порушення природоохоронного законодавства мали тривалий характер, що в загальному рахунку склали 143 дні.

Триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи допустила бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності) та, відповідно, порушення закону. Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу, іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків.

Прокурор звертає увагу на дату набрання чинності Законом України «Про соціальну підтримку застрахованих осіб та суб`єктів господарювання на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», яким внесено зміни до ст. 11 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» в частині продовження строку дії дозвільних документів, на який представник відповідача посилається в обгрунтування своїх заперечень проти позову.

Вищевказані норми Закону набрали чинності з 10.12.2020, тобто більш ніж через півроку з того часу, як закінчилися терміни дії дозволів на спеціальне водокористування: 10.03.2020 та 21.04.2020 відповідно.

Разом з тим, судом першої інстанції не враховано, що на момент проведення Держекоінспекцією Столичного округу планової перевірки у липні 2021 року водопостачання ТОВ «МХП-АГРО-С» вже здійснювалося на підставі нових дозволів на спеціальне водокористування, які були видані 24.07.2020 за № 59/ЧГ/49д-20 та 31.07.2020 за № 199/КВ/49д-20. Тобто, безпосередньо суб`єкт господарювання вчинив необхідні дії з метою отримання таких дозволів після закінчення термінів дії попередніх. Однак, за висновками суду, у разі продовження чинності попередніх дозволів, такі дозволи повинні були б діяти протягом всього періоду карантину та трьох місяців після його скасування, тобто по жовтень 2023 року.

Викладене у сукупності вказує на те, що після закінчення термінів дії дозволів на спеціальне водокористування від 20.04.2017 №114 та від 09.03.2017 № 627 А/ЧРН, а саме 10.03.2020 та 21.04.2020 відповідно, дія цих дозвільних документів не могла продовжуватись, оскільки ще не був прийнятий вищевказаний Закон, який надавав можливість здійснення водокористування на підставі дозволів, термін яких закінчився. Цей же Закон не був прийнятий і на той час, коли ТОВ «МХП-АГРО-С» отримало нові дозволи на спецводокористування від 24.07.2020 за № 59/ЧГ/49д-20 та від 31.07.2020 за № 199/КВ/49д-20.

Прокурор зазначає, що за відсутності у водокористувача дозволу на спеціальне водокористування із встановленими в ньому лімітами використання води рентна плата справляється за весь обсяг використаної води, що підлягає оплаті, як за понадлімітне використання (п.п. 255.11.15 п. 255.5 ст. 255 Податкового кодексу України).

При цьому державне регулювання справляння рентної плати не звільняє водокористувача від відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного використання води із підземних джерел без спеціального дозволу на спеціальне водокористування.

Відтак, розрахунок збитків, завданих державі внаслідок самовільного використання ТОВ «МХП-АГРО-С» водних ресурсів без передбаченого спеціального дозволу, здійснений Держекоінспекцією Столичного округу відповідно Методики, є повністю обгрунтованим, а висновки суду в цій частині не відповідають встановленим обставинам справи.

У діях ТОВ «МХП-АГРО-С» наявні всі підстави для покладення на нього відповідальності за заподіяну шкоду, зокрема:

протиправна поведінка полягає у використанні водних ресурсів без дозволу на спеціальне водокористування (ст. ст. 46, 49 ВК України), та не зупинення незаконної діяльності по використанню підземних вод;

вина особи, яка полягає у порушенні правил спеціального водокористування, а саме здійснення використання підземних вод за відсутності відповідного дозволу, що підтверджується актом перевірки, довідкою ТОВ «МХП-АГРО-С» та іншими матеріалами;

наявна сама шкода, яка обрахована відповідно до п. 1.7. «Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків нанесених державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів», затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 № 389, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 14.08.2009 за №767/16783;

причинний зв`язок, що виражений у заподіянні вказаної шкоди саме протиправною поведінкою відповідача.

При цьому, під час розгляду справи відповідачем не доведено відсутність вини, яка полягає у самовільному використанню водних ресурсів без передбаченого спеціального дозволу.

Відтак, присутні всі елементи правопорушення, а тому нарахування та відшкодування шкоди, яка заподіяна діяльністю ТОВ «МХП-АГРО-С» внаслідок самовільного використання ТОВ «МХП-АГРО-С» водних ресурсів без передбаченого спеціального дозволу, є правомірним та обов`язковим, а відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди без застосування норм зниження розміру стягнення.

При цьому всі кошти за заподіяну екологічну шкоду стягуються за місцем заподіяння шкоди на один казначейський рахунок спеціального фонду охорони навколишнього природного середовища, відкритого на відповідну раду.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу прокурора відповідач спростовує його доводи, викладені в апеляційній скарзі, оскаржуване рішення просить залишити без змін.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами Першого заступника керівника Київської обласної прокуратури та Товариства з обмеженою відповідальністю «МХП-АГРО-С» на рішення Господарського суду Київської області від 09.10.2024 у справі №911/1792/24, ухвалено розгляд апеляційних скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2025 справу №911/1792/24 (апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МХП-АГРО-С») передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Скрипка І.М., суддів Коробенка Г.П., Яценко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.07.2025 прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МХП-АГРО-С» на рішення Господарського суду Київської області від 09.10.2024 у справі №911/1792/24, ухвалено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 23.07.2025 справу №911/1792/24 (апеляційну скаргу Першого заступника керівника Київської обласної прокуратури) передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Скрипка І.М., суддів Коробенка Г.П., Яценко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.07.2025 прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі апеляційну скаргу Першого заступника керівника Київської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Київської області від 09.10.2024 у справі №911/1792/24; об`єднано в одне провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МХП-АГРО-С» на рішення Господарського суду Київської області від 09.10.2024 у справі №911/1792/24 з апеляційною скаргою Першого заступника керівника Київської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Київської області від 09.10.2024 у справі №911/1792/24; ухвалено розгляд апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю «МХП-АГРО-С» та Першого заступника керівника Київської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Київської області від 09.10.2024 у справі №911/1792/24 здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Бориспільською окружною прокуратурою в ході вивчення питання дотримання вимог природоохоронного законодавства у сфері охорони, використання і відтворення природних ресурсів встановлено, що Державною екологічною інспекцією Столичного округу в період з 06.07.2021 по 19.07.2021 відповідно до ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. 5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», Положення про Державну екологічну інспекцію Столичного округу, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 01.06.2021 № 253, на підставі наказу від 29.06.2021 № 641-П та направлення від 05.07.2021 № 3/3/638 на здійснення планового заходу державного нагляду (контролю), проведена планова перевірка дотримання вимог природоохоронного законодавства у господарській діяльності товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-С», яке була перейменоване на товариство з обмеженою відповідальністю «МХП-АГРО-С» (далі ТОВ «МХП-АГРО-С»).

За результатами проведеної перевірки Державною екологічною інспекцією Столичного округу (далі - Держекоінспекція Столичного округу) складено Акт проведення планового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів від 19.07.2021 № 02-935/1, який отриманий виконувачем обов?язків директора ТОВ «МХП-АГРО-С» Січкарем А.О.

Перевіркою встановлені порушення ТОВ «МХП-АГРО-С» ч. ч. 5. 6 ст. 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», п. 9 ч. 1 ст. 44 Водного кодексу України, ст. 3, ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля», тощо.

Зокрема, згідно Опису виявлених порушень вимог законодавства в п. 4 зазначено, що в період з 21.04.2020 по 30.07.2020 ТОВ «МХП-АГРО-С» без дозволу на спеціальне водокористування було використано 16079 м3 води з артезіанських свердловин, з 10.03.2020 по 23.07.2020 ТОВ «МХП-АГРО-С» без дозволу на спеціальне водокористування було використано 70 м3 води з артезіанських свердловин. Загальна кількість використаної води без дозволу на спеціальне водокористування 16149 м3.

У зв`язку з виявленими порушеннями, Держекоінспекцією Столичного округу 22.07.2021 відповідно до «Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків нанесених державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів», затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 № 389, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 14.08.2009 за № 767/16783 (далі - Методика) здійснено розрахунок розмірів збитків, заподіяних ТОВ «МХП-АГРО-С» державі внаслідок самовільного використання води із підземних джерел в період з 21.04.2020 по 30.07.2020, розмір якого склав 64394,14 грн., який надіслано на адресу ТОВ «МХП-АГРО-С» разом з претензією від 23.07.2021 № 66/08-06 щодо добровільного відшкодування шкоди.

Згідно клопотання Держекоінспекції Столичного округу від 29.11.2023 № 9/6/2-28/3536 щодо необхідності вжиття Бориспільською окружною прокуратурою заходів представницького характеру по стягненню заподіяних ТОВ «МХП-АГРО-С» державі збитків, у добровільному порядку завдані збитки в сумі 64394,14 грн. не відшкодовані.

На момент подачі позову, шкода, завдана державі внаслідок самовільного використання води із підземних джерел в розмірі 64394,14 грн, у добровільному порядку не сплачена.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного прокурором та відповідачем в їх апеляційних скаргах

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі «Трофимчук проти України» no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Так, частиною 3 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) закріплено право прокурора у визначених законом випадках звертатися до суду з позовною заявою.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (ч. ч. 4, 5 ст. 53 ГПК України).

Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 у справі №910/4345/18).

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Згідно ч. 4, 7 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Статтею 35 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначено, що державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Державному контролю підлягають використання і охорона земель, надр, поверхневих і підземних вод, атмосферного повітря, лісів та іншої рослинності, тваринного світу, морського середовища та природних ресурсів територіальних вод, континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони України, природних територій та об`єктів, що підлягають особливій охороні, стан навколишнього природного середовища, а також дотримання заходів біологічної і генетичної безпеки щодо біологічних об`єктів навколишнього природного середовища при створенні, дослідженні та практичному використанні генетично модифікованих організмів у відкритій системі та додержання операторами вимог законодавства у сфері реєстрації викидів та перенесення забруднювачів і відходів (ч. 2 ст. 35 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»).

Відповідно до п. а) ч. 1 ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить: організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства:.

Згідно Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 №275, Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекпія) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Одними з основних завдань Держекоінспекції є: реалізація державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів; здійснення у межах повноважень, передбачених законом, державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства, зокрема, щодо: охорони земель, надр; охорони, раціонального використання та відтворення вод і відтворення водних ресурсів.

Таким чином, функції щодо додержання вимог природоохоронного законодавства на території Київської області покладено на Державну екологічну інспекцію Столичного округу.

Згідно п.п. 5 п. 2 Положення про Державну екологічну інспекцію Столичного округу, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 01.06.2021 №253 Про затвердження Положення про Державну екологічну інспекцію Столичного округу (нова редакція) (далі Положення), Інспекція в межах своїх повноважень здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства:

В силу пункту 7 вказаного Положення, Державна екологічна інспекція здійснює повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до п.п. 8, 8-1, 9 п. 4 Положення Державна екологічна інспекція пред`являє претензії про відшкодування шкоди, збитків і втрат, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до її компетенції, та розраховує їх розмір, звертається до суду з відповідними позовами; здійснює розрахунок розміру шкоди, збитків і втрат, завданих навколишньому природному середовищу та природним ресурсам держави з питань, що належать до її компетенції, внаслідок виникнення аварій, надзвичайних ситуацій, військової агресії, військових, терористичних або інших злочинних дій, у тому числі з початку дії правового режиму воєнного стану; вживає в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступає позивачем та відповідачем у судах.

Враховуючи зазначене, Державна екологічна інспекція Столичного округу уповноважена здійснювати державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, національного використання, відтворення та охорони природних ресурсів, а тому, є належним позивачем у даній справі.

Водночас, як зазначено прокурором, Державною екологічною інспекцією Столичного округу за наявності достатніх підстав не вжито заходів щодо захисту інтересів держави в частині відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями відповідача.

Згідно наявної в матеріалах справи претензії від 23.07.2021 за № 66/08-06, направленої на адресу ТОВ «МХП-АГРО-С», Державна екологічна інспекція Столичного округу зверталась з вимогою добровільно відшкодувати збитки в розмірі 64394,14 грн. До згаданої претензії додано розрахунок відшкодування збитків.

З листа Державної екологічної інспекції Столичного округу № 9/6/2-28/3536 від 29.11.2023, наданого на запит прокуратури № 53-699-вих-22 від 09.02.2022 вбачається, що вказаним уповноваженим органом не вживалися заходи, спрямовані на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок використання води без дозволу на спеціальне водокористування, розрахунок якої здійснено на підставі Методики. В добровільному порядку збитки не відшкодовані. Також зазначеним листом інформується, що Державна екологічна інспекція Столичного округу просить здійснити захист інтересів держави в особі Інспекції, внаслідок порушення природоохоронного законодавства, оскільки Інспекція позбавлена можливості щодо здійснення захисту інтересів держави в суді, в силу відсутності достатньої кількості бюджетних асигнувань на оплату судового збору (КЕКВ 2800 «Інші видатки»).

Тому у даному випадку, Державна екологічна інспекція Столичного округу, як орган державного контролю у сфері охорони вод, орган, що уповноважений здійснювати функції у спірних правовідносинах, незважаючи на очевидний характер порушень з боку ТОВ «МХП-АГРО-С», володіючи інформацією про заподіяні та невідшкодовані збитки, неналежним чином виконує захист держави, фактично не реалізовує свої повноваження та не звертається із позовом до суду про відшкодування збитків, що свідчить про бездіяльність позивача-1.

Відтак, відповідно до ст. 23 Закону України Про прокуратуру вбачаються підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді в особі Державної екологічної інспекції Столичного округу. У даній справі предметом захисту інтересів держави є суспільні відносини щодо охорони навколишнього природного середовища, зокрема законодавчо визначений порядок користування підземними водами, в частині відшкодування збитків, завданих їх самовільним користуванням.

Право органів місцевого самоврядування щодо подання позовів про стягнення завданої довкіллю шкоди ґрунтується на приписах ст.13, 142, 145 Конституції України; ст. 15, 19, 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»; ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

До делегованих повноважень органів місцевого самоврядування згідно з вимогами п. б ч. 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» належить здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.

Статтею 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

Бориспільською окружною прокуратурою до Яготинської міської ради направлено лист щодо встановленого прокуратурою факту порушення вимог природоохоронного законодавства, що спричинило шкоду інтересам держави, та повідомлено про необхідність стягнення у судовому порядку збитків. У відповідь на вказаний лист, Яготинська міська рада листом від 12.06.2024 № 06-13/3275 повідомила Бориспільську окружну прокуратуру про відсутність вжитих або запланованих заходів по стягненню з ТОВ «МХП-АГРО-С» збитків та надала реквізити казначейського розрахунку спеціального фонду, на який необхідно стягнути шкоду.

Вказана бездіяльність уповноважених органів підтверджує наявність підстав для представництва інтересів держави в суді прокурором.

Враховуючи те, що з моменту направлення прокурором позивачу-1 та позивачу-2 минув відповідний строк, позивачі жодних заходів не вживали, місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку про невжиття компетентними органами жодних заходів протягом розумного строку після того, як цим органам стало відомо про можливе порушення інтересів держави, а відтак і про їх бездіяльність.

В контексті наведених вище обставин, судом враховуються правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Перевіривши обґрунтованість наведених прокурором доводів у порушенні інтересів держави, необхідність їх захисту та обґрунтування підстав для звернення з відповідним позовом для захисту інтересів держави, суд дійшов правильного висновку про підтвердження прокурором наявності у нього підстав для представництва інтересів держави у суді при зверненні з даним позовом у спірних правовідносинах.

Отже, заявлений прокурором позов спрямований на виконання конституційної функції прокуратури, як органу держави, а отже, позов подано у відповідності до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» в інтересах держави.

Вказані підстави для представництва визнані судом такими, що відповідають нормам вищевказаних законів, та спростовують викладені у відзиві відповідача обставини для залишення позову без розгляду з на п. 2 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

За змістом ст. 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. Законодавством України громадянам гарантується право загального використання природних ресурсів для задоволення життєво необхідних потреб (естетичних, оздоровчих, рекреаційних, матеріальних тощо) безоплатно, без закріплення цих ресурсів за окремими особами і надання відповідних дозволів, за винятком обмежень, передбачених законодавством України. В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Згідно зі ст. 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог: а) раціонального і економного використання природних ресурсів на основі широкого застосування новітніх технологій; б) здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища; в) здійснення заходів щодо відтворення відновлюваних природних ресурсів; г) застосування біологічних, хімічних та інших методів поліпшення якості природних ресурсів, які забезпечують охорону навколишнього природного середовища і безпеку здоров`я населення; д) збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а також інших територій, що підлягають особливій охороні; е) здійснення господарської та іншої діяльності без порушення екологічних прав інших осіб; є) здійснення заходів щодо збереження і невиснажливого використання біологічного різноманіття під час провадження діяльності, пов`язаної з поводженням з генетично модифікованими організмами. При використанні природних ресурсів має забезпечуватися виконання й інших вимог, встановлених цим Законом та іншим законодавством України.

Приписами ч.1 ст. 149, ст. 151 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів. Суб`єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах). Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.

Водні відносини в Україні регулюються Водним кодексом України, Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища» та іншими актами законодавства.

Статтею 2 Водного кодексу України визначено, що завданням водного законодавства є регулювання правових відносин з метою забезпечення збереження, науково обґрунтованого, раціонального використання вод для потреб населення і галузей економіки, відтворення водних ресурсів, охорони вод від забруднення, засмічення та вичерпання, запобігання шкідливим діям вод та ліквідації їх наслідків, поліпшення стану водних об`єктів, а також охорони прав підприємств, установ, організацій і громадян на водокористування.

У відповідності до ст. 3 Водного кодексу України усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 3 Водного кодексу України підземні води та джерела належать до водного фонду України, а згідно зі ст.ст. 1, 6 Кодексу України про надра вони є частиною надр.

Згідно ст. 1 Водного кодексу України водокористуванням є використання вод (водних об`єктів) для задоволення потреб населення, промисловості, сільського господарства, транспорту та інших галузей господарства, включаючи право на забір води, скидання стічних вод та інші види використання вод (водних об`єктів); використання води - процес вилучення води для використання у виробництві з метою отримання продукції та для господарсько-питних потреб населення, а також без її вилучення для потреб гідроенергетики, рибництва, водного, повітряного транспорту та інших потреб.

У відповідності до п.п. 3, 6, 9 ч.1 ст. 44 Водного кодексу України водокористувачі зобов`язані, зокрема дотримувати встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин та встановлених лімітів забору води, лімітів використання води та лімітів скидання забруднюючих речовин, а також санітарних та інших вимог щодо впорядкування своєї території; утримувати в належному стані зони санітарної охорони джерел питного та господарсько-побутового водопостачання, прибережні захисні смуги, смуги відведення, берегові смуги водних шляхів, очисні та інші водогосподарські споруди та технічні пристрої; здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

Відповідно до ст.ст. 46, 48 Водного кодексу України водокористування може бути загальним або спеціальним. Спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється фізичними та юридичними особами для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 49 Водного кодексу України спеціальне водокористування є платним та здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування. Дозвіл на спеціальне водокористування видається територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства.

Відповідно до ст. 50 Водного кодексу України строки спеціального водокористування встановлюються органами, які видали дозвіл на спеціальне водокористування. Спеціальне водокористування може бути короткостроковим (до трьох років) або довгостроковим (від трьох до двадцяти п`яти років). У разі необхідності строк спеціального водокористування може бути продовжено на період, що не перевищує відповідно короткострокового або довгострокового водокористування. Продовження строків спеціального водокористування за клопотанням заінтересованих водокористувачів здійснюється державними органами, що видали дозвіл на спеціальне водокористування.

Згідно Витягу ЄДРПОУ, основними видами діяльності ТОВ «МХП-АГРО-С» є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, технічні випробування та дослідження, відтворення рослин, розведення великої рогатої худоби та буйволів, розведення свиней, та багато іншого.

Згідно Дозволу на спеціальне водокористування, виданим Департаментом екології та природних ресурсів в особі Чернігівської обласної державної адміністрації від 09.03.2017 року Укр. № 627/Чрн, ТОВ «АГРО-С» (ТОВ «МХП-АГРО-С») згідно клопотання обґрунтованого у потребі води, отримало дозвіл на отримання води з джерелом постачання, лімітом забору води та терміном дії до 09.03.2020.

Після закінчення терміну дії Дозволу Укр. № 627/Чрн, відповідачем було отримано новий Дозвіл №59/ЧГ/49д-20 від 24.07.2020 строком дії до 24.07.2023.

Тобто, після закінчення Дозволу від 09.03.2017 № 627/Чрн терміном дії до 09.03.2020 та до отримання нового дозволу від 24.07.2020, в період з 10.03.2020 по 23.07.2020 використано 70 м3 води без Дозволу зі свердловини № 1 с. Дубовий гай Прилуцького району Чернігівської області.

Згідно Дозволу на спеціальне водокористування, виданим Департаментом екології та природних ресурсів в особі Київської обласної державної адміністрації від 20.04.2017 року № 114, ТОВ «АГРО-С» (ТОВ «МХП-АГРО-С») згідно клопотання обґрунтованого у потребі води, отримало дозвіл на отримання води з джерелом постачання, лімітом забору води та терміном дії до 20.04.2020.

Після закінчення терміну дії Дозволу № 114, відповідачем було отримано новий Дозвіл №199/КВ/49д-20 від 31.07.2020 строком дії по 30.07.2025.

Тобто, після закінчення Дозволу від 20.04.2017 № 114 строком дії до 20.04.2020 та до отримання нового дозволу від 31.07.2020, в період з 21.04.2020 по 30.07.2020 використано з артсвердловини підприємства 16079 м3:

·с. Селище: свердловина №є1 - 2480 м3, свердловина Nє2 - 478 м3.

с. Райківщина: свердловина №є1 - 3084 м3.

с. Усівка: свердловина №є1 - 2555 м3

с. Лемешівка: свердловина №є1 - 3816 м3, свердловина №є2 - 3666 м3

Вказані вище порушення зафіксовані в Акті від 19.07.2021 № 02-935/1, складеного за результатами проведення планового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природнього середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів згідно перевірки, проведеної з 06 липня 2021 по 19.07.2021., та зафіксовано в Описі виявлених порушень (п. 4).

На підставі перевірки, проведеної з 06.07.2021 по 19.07.2021 Державна екологічна інспекція винесла припис, для обов`язкового виконання у встановлений термін.

Так, згідно довідки виконавчого директора ТОВ «МХП-АГРО-С» А.О. Січкар від 13.07.2021 №146, адресованій Державній екологічній інспекції Столичного округу підтверджено використання з артсвердловини без відповідних Дозволів води в об`ємах вказаних в Акті, - 16079 м3 та 70 м3.

За результатами проведеної перевірки, Держекоінспекцією Столичного округу відповідно до «Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків нанесених державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів», затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 № 389, 22.07.2021 здійснено розрахунок розмірів збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного використання води із підземних джерел.

Розмір збитків внаслідок самовільного користування підземними водами ТОВ «МХП-АГРО-С» з 10.03.2020 по 30.07.2020, протягом якого відбувалося використання загального обсягу розрахованого об`єму води (16149 м3) під час закінчення дії дозволів на спеціальне водокористування, становить 64394 грн. 14 коп.

Згідно наявної в матеріалах справи претензії від 23.07.2021 за номером 66/08-06 направленої на адресу ТОВ «МХП-АГРО-С», Державна екологічна інспекція Столичного округу зверталась з вимогою добровільно відшкодувати згадану суму збитків в розмірі 64394,14 грн.

Однак, в добровільному порядку завдана шкода не була відшкодована, що і стало підставою для звернення прокурора з відповідним позовом.

У відзиві на позов відповідач вказав, що ТОВ «МХПАГРОС» зверталося з позовом до Державної екологічної інспекції Столичного округу про визнання протиправною та скасування вимоги Державної екологічної інспекції Столичного округу, викладеної у формі претензії від 23.07.2021р. №66/08-06 про відшкодування збитків нанесених державі у розмірі 64 394,24 грн.

Зазначене, на думку відповідача, підтверджує одну із його позицій - жодних порушень природоохоронного законодавства з його сторони не було, а нарахована позивачем-1 сума шкоди є безпідставною.

Ухвалою Київського окружного адміністративного судувід 09.11.2022 року провадження по справі №320/1258/22 було закрито на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України. В обґрунтування вказаної ухвали суд вказав, що безпосередньо сама претензія не створює жодних правових наслідків для позивача, а тому відповідно не може порушувати його права чи інтереси.

Крім того, як убачається з наявних матеріалів справи, за наслідками перевірки інспекторами складено не лише акт перевірки та претензію, а й припис №02- від 19.06.2021.

Саме припис є обов`язковою для виконання письмовою вимогою уповноваженого органу щодо усунення порушень вимог законодавства. Заходи в приписі, спрямовані на усунення порушень вимог закону, мають бути чітко сформульовані та конкретизовані. З огляду на правову природу припис такий породжує правові наслідки (зокрема обов`язки) для свого адресата, наділений рисам правового акта індивідуальної дії (з урахуванням її змістовної складової, незалежно від форм документу, в якому вона міститься) і як такий акт може бути предметом судового контролю в поряд адміністративного судочинства у разі звернення із відповідним позовом.

Разом з тим, ані припис, ані акт відповідачем оскаржено не було.

Вищевикладені обставини, які встановлено судом в межах розгляду даної господарської справи та не заперечуються жодною із сторін, свідчать про те, що в період з 10.03.2020 по 30.07.2020 ТОВ «МХП-АГРО-С» використовував воду з артсверловин без спеціальних Дозволів, що також підтверджується наступними чинними документами: актом перевірки, приписом, а також довідкою в.о. директора «МХП-АГРО-С».

Представником відповідача у відзиві на позовну заяву наголошується на тому, що внаслідок запровадження з 12.03.2020 на території України карантину через поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19, до ст. 11 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» внесено зміни, якими регламентовано автоматичне продовження строку дії документів дозвільного характеру, строк дії яких закінчується у період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Відтак, представник відповідача вказує, що наявність заподіяної державі шкоди у спірних правовідносинах спростовується тим, що Дозволи на спеціальне водокористування від 20.04.2017 №114 та від 09.03.2017 Укр.№ 627 були чинні у період з 12.03.2020 по 29.07.2020.

Рішенням Господарського суду Київської області від 09.10.2024 у справі №911/1792/24 задоволено частково позов виконувача обов`язків керівника Бориспільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Столичного округу, Яготинської міської ради до ТОВ «МХП-АГРО-С» про стягнення на користь Яготинської міської ради шкоди, заподіяної державі внаслідок самовільного користуванням підземними водами в період після закінчення строку дії спеціальних дозволів у сумі 64394 грн. 14 коп., а саме стягнуто з ТОВ «МХП-АГРО-С» на користь держави в особі Державної екологічної інспекції Столичного округу 238, 66 грн шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності; в решті заявлених позовних вимог відмовлено.

Обґрунтовуючи рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, вказуючи на норми пункту 2-1 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», суд зазначив, що оскільки дозвіл від 20.04.2017 № 114 закінчив свою дію у період карантину, тому нарахування шкоди за самовільне спецводокористування після закінчення дії саме цього дозволу є необгрунтованим, враховуючи положення ст. 58 Конституції України.

Відтак, суд вказав, що розрахунок від 22.07.2021 заподіяної шкоди на суму 64394 грн. 14 коп. є частково необгрунтованим, одночасно вважаючи даний розрахунок таким, що відповідає нормам чинного законодавства лише в частині нарахованої суми 238 грн. 66 коп.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого господарського суду виходячи з наступного.

Правовою підставою для звернення до суду з даним позовом стало те, що в порушення імперативних вимог ст. ст. 44, 49 Водного кодексу України, ТОВ «МХП-АГРО-С» внаслідок самовільного водокористування під час забору та використання води із свердловин, без відповідного дозволу на спеціальне водокористування, державі заподіяно шкоду, невідшкодування якої, відповідно до ч. 1 ст. 41, 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. 1166 Цивільного кодексу України, позбавляє можливість держави виконати вимоги ст. ст. 16, 50 Конституції України щодо забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України та порушує права громадян, визначені ст. ст. 27, 49, 50 Конституції України, на охорону здоров`я, санітарно-епідеміологічного благополуччя, безпечного для життя і здоров`я довкілля.

За результатами планового заходу державного нагляду (контролю) Державної екологічної інспекції Столичного округу щодо додержання ТОВ «МХП-АГРО-С» вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, який проводився в період з 06.07.2021 по 19.07.2021 відповідно до ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. 5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», Положення про Державну екологічну інспекцію Столичного округу, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 01.06.2021 № 253, на підставі наказу від 29.06.2021 № 641-П та направлення від 05.07.2021 № 3/3/638 на здійснення планового заходу державного нагляду (контролю), складено акт перевірки від 19.07.2021 № 02-935/1, який отрйманий виконувачем обов`язків директора ТОВ «МХП-АГРО-С» Січкарем А.О., яким встановлено серед інших порушень природоохоронного законодавства, зокрема, порушення ТОВ «МХП-АГРО-С» п. 9 ч. 1 ст. 44 Водного кодексу України.

Отже, актом перевірки серед іншого зафіксовано, що після закінчення терміну дії дозволу на спеціальне водокористування від 20.04.2017 № 114 до отримання нового дозволу від 31.07.2020 № 199/КВ/49д-20, а саме в період з 21.04.2020 по 30.07.2020, суб`єктом господарювання без дозволу на спеціальне водокористування використано 16079 м3 води з артезіанських свердловин.

Після закінчення терміну дії дозволу на спеціальне водокористування Укр.№ 627 до отримання нового дозволу від 24.07.2020 №59/ЧГ/49д-20, а саме в період з 10.03.2020 по 23.07.2020, ТОВ «МХП-АГРО-С» без дозволу на спеціальне водокористування використано 70 м3 води з артезіанської свердловини.

Загальна кількість використаної води без дозволу на спеціальне водокористування - 16149 м3.

Вказане підтверджує наявна в матеріалах справи довідка ТОВ «МХП-АГРО-С» від 13.07.2021 №146, яка надана безпосередньо підприємством під час проведення перевірки Держекоінспекцію Столичного округу.

Відповідно до п. 1.7. «Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків нанесених державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів», затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 № 389, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 14.08.2009 за №767/16783 (надалі - Методика), самовільне водокористування - використання водних ресурсів за відсутності дозволу на спеціальне водокористування або у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів.

Відповідно до абз. 1 ч. 6 ст. 7, ч. 15 ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», наказу Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 26.11.2019 № 450, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2019 за № 1293/34264, яким затверджено Уніфіковану форму акта, складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю), щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, акт перевірки фіксує, факт проведення планових (позапланових) перевірок суб`єктів господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища та його дотримання.

При цьому судом першої інстанції не враховано правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 05.04.2018 у справі № 905/2992/16, згідно з яким підписання відповідачем акта перевірки без зауважень є достатньою підставою для стягнення збитків, розрахованих на підставі затвердженої Методики.

У зв`язку із порушенням законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, державі заподіяно збитки, обумовлені самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозволу на спеціальне водокористування, на суму 64 394,14 грн, які були розраховані 22.07.2021 Державною екологічною інспекцією Столичного округу на підставі розділу IX даної Методики.

При цьому, Держекоінспекція Столичного округу, керуючись вимогами ст. 19 Господарського процесуального кодексу України, з метою врегулювання досудового господарського спору звернулася до ТОВ «МХП-АГРО-С» з письмовою претензією від 23.07.2021 № 66/08-06 з доданим розрахунком щодо добровільного відшкодування шкоди, яка останнім була проігнорована та завдані державі збитки в сумі 64394,14 грн. не відшкодовані.

Як вбачається з матеріалів справи, в ній міститься висновок інженерно- екологічної експертизи Київського науково-дослідного експертно- криміналістичного центру від 11.07.2024 №СЕ-19/111-24/37222-ФХЕД, проведеної в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000219, яким підтверджено, що розмір збитків, завданих державі ТОВ «МХП-АГРО-С» внаслідок самовільного використання води із підземних джерел, з урахуванням акта Держекоінспекцїї Столичного округу від 19.07.2021 № 02-935/1 та інших наданих на дослідження матеріалів, становить 64394,14 грн.

Процесуальним законом не встановлено заборону щодо використання під час розгляду господарської справи доказів, отриманих у межах інших проваджень. Тобто докази, зібрані у межах кримінального провадження, можуть бути використані як докази в господарській справі, якщо відповідні дані стосуються предмета доказування. Достовірність і достатність таких доказів суд оцінює з урахуванням усіх обставин конкретної справи.

Висновок експерта, підготовлений у рамках кримінального провадження особою, яка є атестованим судовим експертом, може бути допустимим доказом, оскільки експертиза проведена у кримінальному провадженні містить інформацію щодо предмета доказування у даному провадженні, незважаючи на те, що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений.

На підставі викладеного вбачається, що внаслідок дій відповідача, в частині самовільного водокористування підземних вод, державі заподіяно шкоду в загальному розмірі 64394,14 грн, яка підтверджується матеріалами проведеної Держекоінспекцією Столичного округу перевірки та висновком інженерно- екологічної експертизи Київського науково-дослідного експертно- криміналістичного центру від 11.07.2024 № СЕ-19/111-24/37222-ФХЕД.

Факт самовільного використання водних ресурсів без відповідного дозволу на спеціальне водокористування є самостійною підставою для відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів.

Разом з тим, судом першої інстанції, без врахування положень ст. 58 Конституції України, при вирішенні справи до спірних правовідносин безпідставно застосовано норми пункту 2-1 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Розрахунок розміру шкоди, завданої державі ТОВ «МХП-АГРО-С» стосується періоду з 10.03.2020 по 30.07.2020, протягом якого відбувалося використання загального обсягу розрахованого об`єму води (16149 м3), яке здійснювалося підприємством за відсутності чинних дозволів на спеціальне водокористування.

Встановлені проведеною перевіркою Ддержекоінспекцією Столичного округу вищезазначені порушення природоохоронного законодавства мали тривалий характер, що в загальному рахунку склали 143 дні.

Триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи допустила бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності) та, відповідно, порушення закону. Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу, іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків.

Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку: усунення стану за якого об`єктивно існує певний обов`язок у суб`єкта, що вчиняє правопорушення, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно- правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У контексті вищевикладеного, колегія суддів звертає увагу на дату набрання чинності Законом України «Про соціальну підтримку застрахованих осіб та суб`єктів господарювання на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», яким внесено зміни до ст. 11 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» в частині продовження строку дії дозвільних документів, на який представник відповідача посилається в обгрунтування своїх заперечень проти позову.

Так, вищевказані норми Закону набрали чинності з 10.12.2020, тобто більш ніж через півроку з того часу, як закінчилися терміни дії дозволів на спеціальне водокористування: 10.03.2020 та 21.04.2020 відповідно.

Судом першої інстанції не враховано, що на момент проведення Держекоінспекцією Столичного округу планової перевірки у липні 2021 року водопостачання ТОВ «МХП-АГРО-С» вже здійснювалося на підставі нових дозволів на спеціальне водокористування, які були видані 24.07.2020 за № 59/ЧГ/49д-20 та 31.07.2020 за № 199/КВ/49д-20. Тобто, безпосередньо суб`єкт господарювання вчинив необхідні дії з метою отримання таких дозволів після закінчення термінів дії попередніх. Однак, за висновками суду, у разі продовження чинності попередніх дозволів, такі дозволи повинні були б діяти протягом всього періоду карантину та трьох місяців після його скасування, тобто по жовтень 2023 року.

Враховуючи викладене в сукупності, колегія суддів зазначає, що після закінчення термінів дії дозволів на спеціальне водокористування від 20.04.2017 №114 та від 09.03.2017 № 627 А/ЧРН, а саме 10.03.2020 та 21.04.2020 відповідно, дія цих дозвільних документів не могла продовжуватись, оскільки ще не був прийнятий вищевказаний Закон, який надавав можливість здійснення водокористування на підставі дозволів, термін яких закінчився. Цей же Закон не був прийнятий і на той час, коли ТОВ «МХП-АГРО-С» отримало нові дозволи на спецводокористування від 24.07.2020 за № 59/ЧГ/49д-20 та від 31.07.2020 за № 199/КВ/49д-20.

За відсутності у водокористувача дозволу на спеціальне водокористування із встановленими в ньому лімітами використання води рентна плата справляється за весь обсяг використаної води, що підлягає оплаті, як за понадлімітне використання (п.п. 255.11.15 п. 255.5 ст. 255 Податкового кодексу України).

З аналізу вищевказаних положень вбачається, що державне регулювання справляння рентної плати не звільняє водокористувача від відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного використання води із підземних джерел без спеціального дозволу на спеціальне водокористування.

Відтак, розрахунок збитків, завданих державі внаслідок самовільного використання ТОВ «МХП-АГРО-С» водних ресурсів без передбаченого спеціального дозволу, здійснений Держекоінспекцією Столичного округу відповідно Методики, є повністю обгрунтованим, а висновки суду в цій частині не відповідають встановленим обставинам справи.

Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначено у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини 1, 2 наведеної норми).

Для застосування такого заходу відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювана та шкодою; вини заподіювана шкоди. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає, вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.11.2021 у справі № 922/1705/20, від 02.11.2021 у справі № 918/1131/20, від 28.10.2021 у справі № 910/9851/20, від 29.06.2021 у справі № 910/11287/16, від 15.06.2021 у справі № 918/864/20, від 18.05.2021 у справі № 925/1328/19, від 08.09.2020 у справі № 926/1904/19, від 07.07.2020 у справі № 922/3208/19.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка заподіяла шкоду. Для відшкодування заподіяної шкоди необхідно довести такі факти, як неправомірність поведінки особи, вину заподіювана шкоди, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Отже, позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки, відповідач повинен довести суду, що у його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

У діях ТОВ «МХП-АГРО-С» наявні всі підстави для покладення на нього відповідальності за заподіяну шкоду, зокрема:

протиправна поведінка полягає у використанні водних ресурсів без дозволу на спеціальне водокористування (ст. ст. 46, 49 ВК України), та не зупинення незаконної діяльності по використанню підземних вод;

вина особи, яка полягає у порушенні правил спеціального водокористування, а саме здійснення використання підземних вод за відсутності відповідного дозволу, що підтверджується актом перевірки, довідкою ТОВ «МХП-АГРО-С» та іншими матеріалами;

наявна сама шкода, яка обрахована відповідно до п. 1.7. «Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків нанесених державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів», затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 № 389, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 14.08.2009 за №767/16783;

причинний зв`язок, що виражений у заподіянні вказаної шкоди саме протиправною поведінкою відповідача.

Під час розгляду справи відповідачем не доведено відсутність вини, яка полягає у самовільному використанні водних ресурсів без передбаченого спеціального дозволу, присутні всі елементи правопорушення, а тому нарахування та відшкодування шкоди, яка заподіяна діяльністю ТОВ «МХП-АГРО-С» внаслідок самовільного використання ТОВ «МХП-АГРО-С» водних ресурсів без передбаченого спеціального дозволу, є правомірним та обов`язковим.

Водночас, судом першої інстанції проігноровано, що загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначено у статті 1166 Цивільного кодексу України, з аналізу якої слідує, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі.

Вказана імперативна норма Цивільного кодексу кореспондується із ч. 1 ст. 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» відповідно до якої шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах. встановлених законодавством України (ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»)

Отже, відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди без застосування норм зниження розміру стягнення.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» та пункту 7 частини третьої статті 29, п. 4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України, грошові стягнення за шкоду, заподіяну внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища зараховуються до спецфондів Державного, обласних та місцевих (сільського, селищного, міського) бюджетів за місцем скоєння правопорушення.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 29 Бюджетного кодексу України, джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 1 частини другої статті 67-1цього Кодексу) є: 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності.

Також відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України, до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать: 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до бюджетів місцевого самоврядування (крім бюджетів міст Києва та Севастополя) - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя -70 відсотків.

Відповідно до п. 2.1 Розділу II Порядку казначейського обслуговування доходів та інших надходжень державного бюджету, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.01.2013 № 43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.02.2013 за № 291/22823 казначейське обслуговування доходів та інших надходжень державного бюджету здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) відповідно до законодавства.

Відповідно до абзацу 6 п. 2.2. Розділу II вказаного Порядку органи Казначейства здійснюють в автоматизованому режимі розподіл платежів між загальним та спеціальним фондами державного бюджету, між державним і місцевими бюджетами відповідно до нормативів відрахувань, визначених бюджетним законодавством, та перераховують розподілені кошти за належністю.

Зазначені норми означають, що завдані природним ресурсам збитки сплачуються на єдиний розподільчий казначейський рахунок відповідної місцевої ради в користь зведеного бюджету, із якого місцевим органом Державної казначейської служби у подальшому розподіляються конкретні суми коштів до Державного, обласного та місцевого бюджетів у вищевказаному співвідношенні.

Всі кошти за заподіяну екологічну шкоду стягуються за місцем заподіяння шкоди на один казначейський рахунок спеціального фонду охорони навколишнього природного середовища, відкритого на відповідну раду.

Даний рахунок відкривається за балансовим рахунком, який називається: кошти, які підлягають розподілу між державним і місцевими бюджетами та згідно коду бюджетної класифікації: грошові стягнення за шкоду заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природнього середовища, внаслідок господарської та іншої діяльності сума зараховується в повному обсязі на один рахунок міської ради, а потім йде автоматичне відсоткове розмежування між рівнями бюджету відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України.

Оскільки заподіяння шкоди здійснювалось на артсвердловинах с.Лемешівка, Райкувщина, які розташовані на території Яготинської міської ради, та відповідно до ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», грошові стягнення за шкоду, заподіяну внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, повинні надійти саме на спеціальний рахунок фонду охорони навколишнього природного середовища Яготинської міської ради.

Порушення інтересів держави в даному випадку полягають у ненадходженні протягом тривалого часу до спеціального фонду охорони навколишнього природного середовища грошових стягнень за шкоду, заподіяну відповідачем державі внаслідок порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів.

Слід зазначити, що про такий механізм стягнення шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, передбачений чинним законодавством, вказано безпосередньо в позовній заяві прокуратури, як обгрунтування належного способу захисту прав позивача - Яготинської міської ради у спірних відносинах.

При цьому, стягнення шкоди, завданої навколишньому природному середовищу на користь органу державного контролю (нагляду) у сфері охорони навколишнього природного середовища не передбачено чинним законодавством. У спірних правовідносинах Державна екологічна інспекція України - територіальний орган державної виконавчої влади, який відповідно до чинного законодавства організовує і проводить контроль (нагляд) у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у справі Bellet v. France ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Позиція ЄСПЛ засвідчує, що основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинно чинитися правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

ЄСПЛ у своїй практиці зауважує, що під час визначення суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства, та знаходять засоби для їх вирішення.

У даній справі предметом захисту інтересів держави є суспільні відносини щодо охорони навколишнього природного середовища, зокрема - законодавчо визначений порядок користування підземними водами, в частині відшкодування збитків, завданих їх самовільним використанням.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З огляду на встановлені обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, які знайшли своє підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, в той же час доводи апеляційної скарги відповідача відхиляються як такі, що не узгоджуються з матеріалами справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом апеляційної інстанції, інші доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не беруться до уваги, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Доводи та міркування відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги у тій мірі, в якій вони узгоджуються з викладеним у даній справі, та не впливають на прийняття колегією суддів рішення у даному спорі, внаслідок чого апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, а апеляційну скаргу відповідача- відхилити.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, рішення Господарського суду Київської області від 09.10.2024 у справі №911/1792/24 - скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позову повінстю.

Судові витрати за розгляд позовної заяви прокурора та його апеляційної скарги, внаслідок задоволення позову та апеляційної скарги прокурора, на підставі ст.129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МХП-АГРО-С» на рішення Господарського суду Київської області від 09.10.2024 у справі №911/1792/24 залишити без задоволення.

2.Апеляційну скаргу Першого заступника керівника Київської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Київської області від 09.10.2024 у справі №911/1792/24 задовольнити.

3. Рішення Господарського суду Київської області від 09.10.2024 у справі №911/1792/24 скасувати.

4. Прийняти нове рішення про задоволення позову.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МХП-АГРО-С» (07700, Київська обл., Бориспільський р-н, м. Яготин, вул. Пирятинська, 27, ) на користь держави в особі Державної екологічної інспекції Столичного округу (03035, м. Київ, вул. Солом`янська, 1, ) 64 394,14 грн шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МХП-АГРО-С» (07700, Київська обл., Бориспільський р-н, м. Яготин, вул. Пирятинська, 27, ) на користь Київської обласної прокуратури (01601, м. Київ, бульв. Лесі Українки, буд. 27/2; ) 3028,00 грн судового збору за подання позовної заяви та 4542,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

7.Доручити Господарському суду Київської області видати накази.

8. Матеріали справи №911/1792/24 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст.287 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Г.П. Коробенко

О.В. Яценко