ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"04" серпня 2025 р. м. Ужгород Справа № 907/794/25

Суддя Господарського суду Закарпатської області Лучко Р.М.,

розглянувши матеріали справи

за позовом Керівника Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області, м Ужгород в інтересах держави в особі

позивача 1 Державної екологічної інспекції у Закарпатській області, м. Ужгород

позивача 2 Великоберезнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області, смт Великий Березний Ужгородського району Закарпатської області

до відповідача Комунального підприємства «Комунал-Сервіс» Великоберезнянської селищної ради, смт Великий Березний Ужгородського району Закарпатської області

про стягнення 54 737 251,34 грн шкоди

ВСТАНОВИВ:

Керівник Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області діючи в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Закарпатській області та Великоберезнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовною заявою про стягнення з Комунального підприємства «Комунал-Сервіс» Великоберезнянської селищної ради 54 737 251,34 грн шкоди завданої порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №907/794/25 визначено головуючого суддю Лучка Р.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 липня 2024 року.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 21 липня 2025 року залишено без руху позовну заяву, у зв`язку з виявленими в ній недоліками, встановлено позивачу строк для їх усунення десять днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом подання до Господарського суду Закарпатської області заяви про усунення недоліків позовної заяви із долученням доказів сплати судового збору в розмірі 821 058,77 грн за зазначеними в резолютивній частині ухвали від 21.07.2025 реквізитами.

Відповідно до п. 17 розділу ІІІ положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішення Вищої ради правосуддя 17.08.2021 за №1845/0/15-21 встановлено, що особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Вказана ухвала Господарського суду Закарпатської області доставлена до електронного кабінету Мукачівської окружної прокуратури 21.07.2025 о 20:11, а отже останнім днем строку для усунення позивачем недоліків позовної заяви є 01 серпня 2025 року, однак у встановлений судом строк заявник не надав суду докази усунення виявлених у заяві недоліків.

Мукачівська окружна прокуратура 30 липня 2025 року подала через систему «Електронний суд» до суду заяву в якій на виконання ухвали суду від 21.07.2025 прокурор зазначив обґрунтування підстав звільнення від сплати судового збору, які за змістом є тотожні зазначеним у позовній заяві аргументам та пов`язуються прокурором із застосування ст. 128 КПК України в частині можливості подання цивільного позову до юридичної особи та наявності підстав вважати у спірних правовідносинах, що завдана шкода за диспозицією підпадає під можливість звільнення від сплати судового збору відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Так, ухвалою від 21.07.2025 суд встановив, зокрема, що прокурором в порушення пункту 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України не подано належних доказів сплати (доплати) судового збору в установленому порядку та розмірі, а аргументи щодо можливості звільнення від його сплати не відповідають положенням п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Водночас, суд констатує, що до заяви від 30.07.2025 прокурором не долучено доказів сплати судового збору в установленому розмірі, надавши, при цьому, власне бачення щодо необхідності звільнення від його сплати, оцінка чому вже надавалася судом в ухвалі від 21.07.2025 про залишення позовної заяви без руху.

Суд, при цьому, повторно звертає увагу прокурора, аналіз п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» свідчить, що позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, звільняються від сплати судового збору у разі надання позивачем до суду доказів, що матеріальні збитки, які він просить стягнути, завдані саме у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення.

Кримінальним правопорушенням відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Таким чином, існування кримінального правопорушення як такого у спірних правовідносинах пов`язується з наявністю відповідного судового рішення (вироку), у якому за правилами ст. 374 КПК України і зазначається зміст закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Схожі висновки зазначені у постанові Верховного Суду від 16.04.2024 у справі №907/285/22, якою з підстав не наведення прокурором доказів вчинення кримінального правопорушення у вигляді відповідного судового рішення (вироку) залишено без задоволення касаційну скаргу заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури, а ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 27.10.2023 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 15.01.2024 про залишення без розгляду позову прокурора з підстав неусунення виявлених після відкриття провадження недоліків позовної заяви у вигляді відсутності доказів сплати судового збору, - залишено без змін.

Нерелевантний суд вважає також і повторне посилання прокурора на постанову Верховного Суду від 20.04.2023 у справі №912/1194/22 з посиланням на передбачену ч. 1 ст. 128 КПК України можливість подання цивільного позову до юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Так, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 21.07.2024 суд не вказував на неможливість подання означеного позову, але зауважував, що за правилами ст. 128 КПК України такий «цивільний позов» прокурору слід пред`являти до початку судового розгляду кримінального провадження, яке розглядається Великоберезнянським районним судом Закарпатської області, а право пред`явлення такого позову в порядку цивільного судочинства за правилами ч. 7 ст. 128 КПК України може виникати в особи, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду.

Позатим, прокурором не надано суду жодного доказу, що кримінальне провадження у Великоберезнянському районному суді Закарпатської області вже знаходиться на стадії судового розгляду та/або, що поданий цивільний позов у такій кримінальній справі залишено судом без розгляду, а судове провадження в господарському суді щодо наслідків кримінального правопорушення (злочину) у вигляді стягнення завданої злочином шкоди за таких обставин та до встановлення самого факту наявності кримінального правопорушення підмінятиме судовий розгляд кримінального провадження.

Суд повторно звертає увагу прокурора, що важливою гарантією дотримання прав підозрюваного та обвинуваченого у кримінальному процесі та обов`язковою складовою справедливого судового розгляду є презумпція невинуватості. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частини перша, друга, третя статті 62 Конституції України).

Конституційний Суд України зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості.

Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абзаци перший - третій пункту 4 мотивувальної частини рішення Великої палати Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 59 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статті 368-2 Кримінального кодексу України від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019).

Конституційний принцип презумпції невинуватості є багатоаспектним, діє на всіх стадіях кримінального провадження та навіть після його завершення, адже сутність цього принципу полягає в тому, що презумпція стосовно непричетності особи до вчинення кримінального правопорушення має універсальний характер, поширюється на всі сфери суспільного життя особи та діє доти, доки її не спростовано належним чином, тобто, за приписами статті 62 Конституції України, у законному порядку й обвинувальним вироком суду. У розумінні зазначених конституційних приписів метою принципу презумпції невинуватості є захист особи, стосовно якої здійснюється/здійснювалось кримінальне провадження, від будь-яких виявлених у зв`язку Із цим форм осуду від публічної влади, унаслідок чого піддано сумніву непричетність такої особи до вчинення кримінального правопорушення, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. За частиною першою статті 62 Конституції України лише обвинувальний вирок суду є тим судовим актом, у якому повинна бути встановлена винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, тому інші акти публічної влади не можуть містити жодних позицій щодо винуватості особи, навіть у вигляді припущень стосовно такої винуватості.

При цьому, Господарський суд в силу приписів ГПК України не має компетенції встановлювати факт скоєння суспільно-небезпечного винного діяння (дії або бездіяльності), вчиненого суб`єктом кримінального правопорушення, підміняючи собою розгляд справи у Великоберезнянському районному суді Закарпатської області, застосовувати його наслідки у вигляді стягнення шкоди з юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, а підставою заявленого у цій справі позову є порушення норм природоохоронного законодавства внаслідок засмічення та забруднення земель, що за приписами Закону України «Про судовий збір» не входить до переліку підстав для звільнення від сплати судового збору.

відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Зокрема, підставою для цивільно-правової відповідальності є порушення лісового законодавства, законодавства України про природно-заповідний фонд, про надра, про охорону земель (ст. 105 Лісового кодексу України, ст. 64 Закону України «Про природно-заповідний фонд», ст. 65 Кодексу України про надра, ст. 56 Закону України «Про охорону земель»).

Згідно статті 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну цивільну і кримінальну відповідальність. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавство України.

Враховуючи наведене, суд звертає увагу, що прокурор у цій справі звернувся з відповідним господарським позовом про відшкодування майнової шкоди, завданої навколишньому природному середовищу, внаслідок засмічення та забруднення земель (цивільно-правова відповідальність) і така позовна заява підлягає оплаті судовим збором у відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір», що підтверджується численною практикою господарських судів різних інстанцій (зокрема постановою Західного апеляційного господарського суду від 18.06.2024 у справі №907/397/24), а також Верховного Суду у аналогічних господарських справах, зокрема й у вже згаданій постанові від 16.04.2024 у справі №907/285/22.

Таким чином, доцільно повторити про відсутність підстав для застосування в даному випадку положень п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та звільнення прокурора від сплати судового збору, оскільки відповідачем в межах цієї справи є комунальне підприємство, а не фізична особа (особи), щодо якої (яких) порушено кримінальне провадження та стосовно якої за встановлених обставин відсутній вирок суду (який набрав законної сили у встановленому порядку) який би підтверджував сам факт існування кримінального правопорушення, скоєного такою особою, а предметом спору виступає стягнення шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, а не шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення саме відповідачем у справі.

При цьому, відсутність визначених пунктом 2 частини 1 статті 164 ГПК України доказів на підтвердження сплати судового збору в установленому законом порядку та розмірі унеможливлює відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 174 ГПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Враховуючи наведене, позовна заява разом з доданими до неї документами підлягають поверненню позивачу на підставі ст. 174 ГПК України, як неподана.

Одночасно, суд звертає увагу прокурора на те, що відповідно до ч. 8 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Керуючись ст. ст. 12, 162, 174, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовну заяву Керівника Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області № 07.53-107-5525 вих-25 від 15.07.2025 (вх. №02.3.1-05/869/25 від 17.07.2025) вважати не поданою та повернути Керівнику Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені ст.ст.254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано 04 серпня 2025 року.

Суддя Р.М. Лучко