ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2025 м. Полтава Справа № 917/1053/25

Господарський суд Полтавської області у складі судді Байдуж Ю. С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз", ; вул. Козака, 2-а, м. Полтава, Полтавська область, 36000

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техносфера", ; вул. Гоголя, 18-А, м. Полтава, Полтавська область, 36020

про стягнення 300,00 грн,

без повідомлення (виклику) учасників справи,

ухвалив рішення про наступне:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

1. СУТЬ СПОРУ.

1.1. Предметом даного спору є стягнення з відповідача збитків, які позивач поніс в результаті неправомірного пред`явлення відповідачем виконавчого документу на його примусове виконання до органу державної виконавчої служби.

2. ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

2.1. За заявою Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" в порядку наказного провадження Господарський суд Полтавської області видав судовий наказ від 13.12.2024 по справі № 917/2203/24 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОСФЕРА" на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" заборгованості за Договором розподілу природного газу № 831Р від 30.12.2016 року в сумі 4 842,52 грн та 302,80 грн витрат зі сплати судового збору.

2.2. В подальшому, за заявою боржника виданий судовий наказ ухвалою Господарського суду Полтавської області від 13.02.2025 по справі № 917/2203/24 був скасований.

2.3. Крім цього, ухвалою від 27.03.2025 у цій же справі суд вирішив питання про поворот виконання судового рішення, зокрема - у поворот виконання судового наказу від 13.12.2024 по справі за № 917/2203/24 стягнув з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Техносфера" грошові кошти в розмірі 1408,61 грн.

2.4. З матеріалів справи вбачається, що листом за вх. № 11544/1 від 16.04.2025 відповідач повідомив позивача про банківські реквізити, на які мають бути перераховані кошти в сумі 1 408,61 грн в рахунок здійснення повороту виконання судового рішення.

2.5. Позивач, в свою чергу, 18.04.2025 перерахував зазначену суму коштів (1408,61 грн) на вказані відповідачем реквізити, що підтверджується платіжною інструкцією № 1738.

2.6. Не дивлячись на добровільну сплату коштів, відповідач 25.04.2025 за вих. № 17 подав заяву на примусове виконання ухвали Господарського суду Полтавської області від 27.03.2025 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтава Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

2.7. В результаті поданої заяви, державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтава Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 06.05.2025 відкрив виконавче провадження ВП № 77972317, виніс постанови від 06.05.2025 про стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 140,86 грн, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, що склали 300,00 грн, а також про арешт коштів боржника, який того ж дня був знятий (а. с. 23), в результаті чого стягнув з позивача 300,00 грн витрат виконавчого провадження, що підтверджується платіжною інструкцією від 07.05.2025 за № 2059 (а. с. 18).

2.8. Згідно наданих позивачем доказів виконавче провадження було закінчено саме за наслідками добровільної сплати боргу позивачем, втім, позивачу довелося сплатити витрати на виконавче провадження (Постанова про закінчення виконавчого провадження від 08.05.2025).

3. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА. ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ ПОЗИВАЧА.

3.1. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь збитки в сумі 300,00 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що відповідач незаконними діями, що полягали у пред`явлені до виконання виконавчого документа (ухвали Господарського суду Полтавської області від 27.03.2025), який на момент пред`явлення був фактично виконаний та про що відповідачу було відомо, спричинив збитки позивачу в сумі 300,00 грн, які полягають у витратах, які йому довелося понести у межах безпідставно відкритого виконавчого провадження.

3.2. Юридичними підставами позову є статті 16, 22, 609, 1166 ЦК України.

3.3. Фактичними підставами позову є понесення збитків позивачем.

4. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ВІДПОВІДАЧА. ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ ВІДПОВІДАЧА.

4.1. Відповідач своїм правом на подання відзиву у справі не скористався.

5. ІНШІ ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

5.1. Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 02.06.2025, з урахуванням малозначності цієї справи в розумінні частини п`ятої статті 12 ГПК України, відкрито спрощене позовне провадження, призначено розгляд справи без повідомлення сторін, відповідачу встановлено строк для подання відзиву та заперечень, позивачу відповіді на відзив.

5.2. Сторони справи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін згідно з частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України суду не надали.

5.3. Згідно довідки про доставку електронного листа, позивач отримав ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі в електронному вигляді 02.06.2025 о 18:04 год., відповідач 10.06.2025 в письмовому вигляді, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 339.

5.4. Відповідач 10.06.2025 подав до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді, яка була задоволена судом в той же день шляхом надання доступу до електронної справи представнику відповідача Момоту Т. Г.

Не зважаючи на це, відповідач своїм правом надати відзив у справі не скористався.

6. ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

6.1. З урахуванням предмету позовних вимог, їх юридичних та фактичних підстав, суд визначає, що перелік обставин, які є предметом доказування у справі, становлять обставини, від яких залежить відповідь на такі ключові питання:

- чи є спосіб захисту порушеного права обраний позивачем належним? Якщо так, чи вбачається в діях відповідача їх неправомірність?

6.2. У відповідності до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно позивач має довести наявність обставин, що дають ствердну відповідь на ключові питання, а відповідач - негативну.

Доказами, згідно з частиною першою статті 73 ГПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема письмовими, речовими та електронними доказами, відповідно до частини другої наведеної норми.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

7. ВИСНОВОК СУДУ ПРО НАЯВНІСТЬ ПІДСТАВ ДЛЯ ЗАДОВОЛЕННЯ ПОЗОВУ.

7.1. Передусім суд зазначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (ст. 16 Цивільного кодексу України).

7.2. Відповідно до норм господарського процесуального законодавства, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. 1, ч. 2 ГПК України).

7.3. Втім, застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим, тобто відповідати таким критеріям:

- застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається;

- обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення;

- застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства;

- застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципу верховенства права.

7.4. Так, з обраного способу правового захисту, позивач зазначає стягнення збитків, які були понесені ним в результаті неправомірних дій відповідача.

7.5. При цьому, збитками є, зокрема: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (ч. 2 ст. 22 ЦК України).

7.6. Обґрунтовуючи норму матеріального права, викладену у статті 22 Цивільного кодексу України, позивач посилається на практику Верховного Суду, де суд зазначив, що відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 Цивільного кодексу України, оскільки частиною 1 визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування (постанова від 30.05.2018 у справі № 750/8676/15-ц).

7.7. Правовою підставою застосування обраного позивачем способу захисту порушеного права, останній зазначає норму викладену у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

7.8. Неправомірними діями відповідача, на переконання позивача, є пред`явлення ним на примусове виконання виконавчого документу (ухвали Господарського суду Полтавської області від 27.03.2025), яка на момент подання заяви до органу державної виконавчої служби, була вже виконана позивачем в добровільному порядку, що потягло за собою відкриття відносно позивача виконавчого провадження та здійснення ним витрат на виконавче провадження в сумі 300,00 грн.

7.9. Разом з тим, надаючи оцінку зазначеним обставинам справи, суд виходить з наступного.

7.10. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

7.11. Вказаним Законом визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).

7.12. Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" (надалі Закон) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

7.13. Пунктом 1 статті 3 вказаного Закону визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

7.14. Частиною першою врегульовано, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

7.15. За приписами статті 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

7.16. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

7.17. Слід також звернути увагу, що на момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володіє будь-якою інформацією від боржника щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом не передбачено.

7.18. Крім того, відповідно до Закону та з метою приведення нормативно-правових актів у відповідність до вимог чинного законодавства наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2832/5), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 2 квітня 2012 року за № 489/20802 затверджена Інструкція з організації примусового виконання рішень (надалі Інструкція № 512/5).

7.19. Ця Інструкція розроблена відповідно до Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Закону України "Про виконавче провадження", інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню (пункт 1 розділу І Інструкції № 512/5).

7.20. Відповідно до положень Інструкції фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону. Використання коштів виконавчого провадження органами державної виконавчої служби здійснюється відповідно до Порядку використання коштів виконавчого провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року № 554 (пункт 1 розділу VI. «Фінансування виконавчого провадження» Інструкції № 512/5).

Витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

При цьому, виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу). Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)) ( абзаци 1- 4 пункту 2 розділу VI. «Фінансування виконавчого провадження» Інструкції № 512/5).

7.21. З аналізу норм Закону вбачається, що до повноважень державного виконавця при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження віднесено одночасне прийняття постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, а у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 9 частини першої статті 39 Закону (фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом), якщо такі витрати не сплачені, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

7.22. Водночас, ініціювання примусових виконавчих дій, які починаються з відкриття виконавчого провадження та прийняття постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження можливо виключно за ініціативою стягувача, який має подати виконавчий документ на примусове виконання.

7.23. Так, з обставин даної справи вбачається, що виконавче провадження з приводу примусового виконання ухвали Господарського суду Полтавської області від 27.03.2025 було відкрито за ініціативою відповідача через 18 днів після добровільного виконання судового рішення боржником позивачем у справі.

7.24. Як вже зазначалося, суд враховує те, що на момент відкриття виконавчого провадження, виконавець не володіє будь-якою інформацією від боржника щодо виконання судового рішення, тому законність винесення постанови про відкриття виконавчого провадження з одночасним винесенням постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, що потягло за собою понесення витрат позивачем у розмірі 300,00 грн, судом під сумнів не ставиться.

7.25. Втім, суд погоджується з аргументом позивача про те, що саме дії відповідача, які полягали у пред`явлені виконавчого документу на виконання в той час як позивачем кошти були сплачені добровільно, призвели до понесення позивачем збитків в сумі 300,00 грн.

7.26. Суд також враховує, що господарським процесуальним законодавством у таких випадках передбачений спосіб захисту порушеного права боржника за виконавчим документом.

7.27. Зокрема, частинами 1, 2 статті 328 Господарського процесуального кодексу України передбачено право боржника звернутись до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про визнання його таким, що не підлягає виконанню.

У такому випадку суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

7.28. При цьому, обрання зазначеного способу захисту та задоволення такої заяви судом, у разі наявності на те правових підстав, надає особі можливість нівелювати всі вчинені та прийняті дії відносно неї у рамках примусового виконання рішення, в тому числі прийняття постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

7.29. На думку суду, саме такий спосіб захисту за обставин, що склалися, в повній мірі відповідав би характеру правопорушення вчиненого відносно позивача відповідачем.

7.30. Проте, суд також враховує, що позивач зазначеним способом захисту не скористався, в результаті чого поніс збитки, які склали 300,00 грн.

7.31. Втім, закон може встановлювати альтернативні способи захисту порушеного права, право вибору яких покладається на особу, чиє право порушене.

Ключовим моментом у такому разі на переконання суду є ефективність обраного способу, тобто такий спосіб повинен реально відновлювати наявне суб`єктивне право, яке порушене, а також обраний спосіб захисту не повинен суперечити принципу верховенства права.

7.32. Тож, суд погоджується з позицією позивача, що обраний ним спосіб захисту порушеного права стягнення понесених збитків, є допустимим.

Крім того, такий спосіб буде ефективним, оскільки дозволить позивачу відновити майновий стан шляхом відшкодування йому понесених витрат.

Також суд вважає, що такий спосіб захисту порушеного права відповідає принципу верховенства права, оскільки базується на нормах закону (ст. 22 ЦК України) та відповідає загальним засадам цивільного законодавства, а отже підлягає застосуванню.

7.33. В свою чергу, суд погоджується з твердженням позивача, що відповідач діяв незаконно по відношенню до позивача, подавши ухвалу Господарського суду Полтавської області від 27.03.2025 на примусове виконання до органу державної виконавчої служби, в той час, як зазначений виконавчий документ вже був повністю виконаний позивачем. Такі дії спрямовувалися на подвійне стягнення боргу з позивача та спричинення йому збитків, а тому є недобросовісними та такими, що посягають на майно позивача у виді грошових коштів.

7.34. При цьому, умова наявності причинно-наслідкового зв`язку між незаконними діями особами та наслідками, які настали презюмується за наявності вини в діях такої особи.

7.35. Як судом вже зазначалося, підставою для понесення позивачем витрат, були саме свідомі (умисні) дії відповідача з подання виконавчого документу на примусове виконання до органу державної виконавчої служби, за наявності повного виконання зазначеного виконавчого документу позивачем на час його пред`явлення, про що відповідач повинен був знати, оскільки таке виконання настало за 7 днів до написання відповідачем заяви про примусове виконання ухвали Господарського суду Полтавської області від 27.03.2025 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтава Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

7.36. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

8. СУДОВІ ВИТРАТИ.

8.1. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 129 ГПК України.

Так, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином витрати позивача зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн, сплата яких підтверджується платіжною інструкцією від 26.05.2025 № 2754, покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233,237-238 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техносфера" (; вул. Гоголя, 18-А, м. Полтава, Полтавська область, 36020) на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" (; вул. Козака, 2-а, м. Полтава, Полтавська область, 36000) 300 грн збитків, а також 2422,40 грн витрат на відшкодування судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 01.08.202.

СУДДЯ Юлія БАЙДУЖ