ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2025 р. Справа №907/231/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді О.С. Скрипчук

суддів Н.М. Кравчук

О.І. Матущака,

секретар судового засідання Залуцький Д.Т.,

розглянувши апеляційну скаргу Ужгородської міської ради б/н від 30.05.2025 (вх. № 01-05/1678/25 від 02.06.2025)

на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 20.05.2025 (м. Ужгород, суддя Р.М. Лучко)

у справі № 907/231/25

за позовом Ужгородської міської ради, м. Ужгород

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатбудпостач», м. Ужгород

про стягнення 959 339,53 грн.

за участю представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Сковородько І.Ф.

ВСТАНОВИВ:

Ужгородська міська рада звернулася до Господарського суду Закарпатської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатбудпостач» 959 339,53 грн безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою комунальної власності площею 0,4608 га, кадастровий номер :65:001:0005 за період з 01.01.2017 до 31.12.2024 без укладеного договору оренди землі в порушення норм Земельного кодексу України.

ТОВ «Закарпатбудпостач» 10.04.2025 подало клопотання про зупинення провадження у справі.

За змістом поданого відповідачем клопотання ТОВ «Закарпатбудпостач» просило зупинити провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням по адміністративній справі №308/9524/17.

Клопотання мотивоване тим, що розрахунок суми позовних вимог за період з 01.01.2017 до 31.12.2024 здійснено на підставі інформаційних витягів із технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Ужгорода, що розроблена ДП «Закарпатський науководослідний та проектний інститут землеустрою» на підставі рішення XIV сесії VІ скликання Ужгородської міської ради № 624 від 21.09.2012, договору №113 від 09.07.2012 та затверджена рішенням Ужгородської міської ради від 14.07.2014 за № 1398.

Водночас, згідно висновку державної експертизи землевпорядної документації №698-14 виконаної Державним агентством земельних ресурсів України від 05.06.2014 року, вказана технічна документація не в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам та повернута на доопрацювання а відтак за позицією відповідача розрахунок суми боргу здійснено на підставі незаконної нормативно грошової оцінки земель, такий є незаконним, а саме рішення Ужгородської міської ради №1398 від 14 липня 2014 року «Про затвердження технічної документації по нормативній грошовій оцінці земель населеного пункту м. Ужгорода Ужгородської міської ради» оскаржується, в тому числі відповідачем в межах справи №308/9524/17.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 20.05.2025 у справі № 907/231/25 клопотання представника відповідача від 10.04.2025 (з урахуванням клопотання від 18.05.2025) про зупинення провадження у справі задоволено. Зупинено провадження у справі №907/231/25 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №308/9524/17.

Суд першої інстанції зазначив, що предметом розгляду у цій справі є вимога про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатбудпостач» 959 339,53 грн безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою комунальної власності площею 0,4608 га, кадастровий номер :65:001:0005 за період з 01.01.2017 до 31.12.2024 без укладеного договору оренди землі в порушення норм Земельного кодексу України.

При цьому, розрахунок розміру вказаних безпідставно збережених коштів розрахований відповідно до технічних витягів з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка діяла в цей період та затверджена рішенням Ужгородської міськради від 14.07.2014 № 1398.

Водночас, у справі №308/9524/17 предметом позову є вимога позивачів про визнання незаконним та скасування рішення Ужгородської міської ради №1398 від 14 липня 2014 року «Про затвердження технічної документації по нормативній грошовій оцінці земель населеного пункту м. Ужгорода Ужгородської міської ради».

З врахуванням викладеного, враховуючи, що метою зупинення провадження у справі до розгляду пов`язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, що не можуть бути з`ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для даної справи, беручи до уваги, що суд під час розгляду даної справи позбавлений можливості встановити та оцінити обставини законності рішення про затвердження нормативної грошової оцінки земель, яка слугує підставою розрахунку суми позовних вимог у цій справі, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість та підставність клопотання відповідача та, відповідно, необхідність зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №308/9524/17.

Не погодившись з ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 20.05.2025 Ужгородська міська рада звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 30.05.2025 (вх. № 01-05/1678/25 від 02.06.2025), у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Закарпатської області по справ і№ 907/231/25 від 20.05.2025 року та відправити справу до місцевого господарського суду для продовження розгляду.

Апелянт зазначає, що зі змісту оскаржуваної ухвали суду не вбачається, яким чином ймовірне у майбутньому визнання нечинною адміністративним судом рішення Ужгородської міської ради впливатиме на зміст правовідносин, що виникли та існували між сторонами у цій справі у попередній до втрати чинності цим актом період, обсяг та оцінку конкретних обставин, що мають суттєве значення для справи враховуючи предмет та підстави цього позову.

На переконання скаржника, вирішення питання про чинність / нечинність нормативного-правового акту не є підставою для зупинення провадження в господарській справі, адже господарський суд в межах вирішення господарського спору не лише може, але й зобов?язаний самостійно, дотримуючись завдань та принципів господарського судочинства, закріплених у статті 2 Господарського процесуального кодексу України, в тому числі змагальності та диспозитивності, встановити обставини, які є предметом доказування у ній, застосувати джерела права та розглянути спір у відповідності зі статтями 2 та 11 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на викладене, апелянт вказує, що слід дійти висновку про те, що зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 308/9524/17, здійснене з порушенням приписів пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України, що призведе до безпідставного затягування розгляду справи, нездійснення розгляду справи упродовж розумного строку, що суперечитиме засадам господарського судочинства та вимогам Конвенції.

У судове засідання 23.07.2025 з`явився представник відповідача, надав пояснення, проти доводів апеляційної скарги заперечив.

У судове засідання 23.07.2025 представник позивача явки уповноваженого представника не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час та дату судового засідання

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає за доцільне зазначити наступне.

Положення статті 227 Господарського процесуального кодексу України передбачають обов?язок суду зупинити провадження у справі.

Пункт п?ятий частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України визначає, що суд зобов?язаний зупинити провадження у справі у випадках об?єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі. Суд не може посилатися на об?єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 5 частини першої статті 227 цього Кодексу до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи (пункт четвертий частини першої статті 229 Господарського процесуального кодексу України).

Досліджуючи питання дотримання судом під час зупинення провадження норм процесуального права, зокрема, пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд повинен виходити з системного аналізу цього пункту через призму завдань та основних засад господарского судочинства, закріплених у частині першій, пунктах 1, 4, 10, 11 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України, а також умов застосування цього пункту, якими є:

- об?єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи; тобто, неможливість для суду самостійно встановити обставини, які встановлюються судом у іншій справі;

- пов?язаність справи з іншою, в якій суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на докази у цій справі, зокрема, факти, що мають преюдиційне значення;

- обґрунтованість судового рішення, в якому має бути проаналізовано, чи дійсно від наведених обставин залежить вирішення спору в цій справі, та належно мотивовано, що зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи зумовлюється виявленням в ній саме обставин, фактів тощо, які не можуть бути з?ясовані та встановлені в цьому процесі, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено і саме це і є першопричиною перешкоди у здійсненні правосуддя в справі, що зупиняється.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з?ясовані та встановлені в цьому процесі, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Так, колегія суддів зазначає, що провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього.

Під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи необхідно розуміти те, що обставини, які розглядаються в такій справі, не можуть бути встановлені судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, черговості розгляду вимог тощо.

Обов?язкова пов?язаність справи, що зупиняється, з іншою, в якій суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на докази у цій справі, зокрема, факти, що мають преюдиційне значення.

Таким чином, для вирішення питання про зупинення провадження у справі з огляду на вимоги пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд повинен у кожному конкретному випадку з?ясувати: чи існує вмотивований зв?язок між предметом судового розгляду у справі, яка розглядається судом, з предметом доказування в конкретній іншій справі, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства; чим обумовлюється об?єктивна неможливість розгляду цієї справи з вказівкою на обставини, які встановлюються судом в іншій справі.

Вказаний висновок викладено Верховним Судом у складі суддів об?єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 01.03.2024 по справі № 910/17615/20.

Водночас, за приписами пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд не може посилатися на об?єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Колегією суддів встановлено, що предметом позову у справі, що розглядається, є стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки період з 01.01.2017 по 31.12.2024, внаслідок чого у останнього утворилася заборгованість у розмірі 959 339,53 грн.

Водночас, у справі №308/9524/17 предметом позову є вимога позивачів про визнання незаконним та скасування рішення Ужгородської міської ради №1398 від 14 липня 2014 року «Про затвердження технічної документації по нормативній грошовій оцінці земель населеного пункту м. Ужгорода Ужгородської міської ради».

Як встановлено з матеріалів справи, 14.07.2014 року Ужгородською міською радою прийнято рішення за № 1398 «Про затвердження технічної документації по нормативно грошовій оцінці земель населеного пункту міста Ужгорода Ужгородської міської ради», яким затверджено нову технічну документацію із нормативної грошової оцінки земель населеного пункту м. Ужгорода по базовій вартості 1 м. кв. забудованої території в розрізі економічно-планувальних зон та грошової оцінки сільськогосподарських угідь населеного пункту.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оцінку земель», нормативна грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні (крім випадків спадкування спадкоємцями першої та другої черги за законом (як випадків спадкування ними за законом, так і випадків спадкування ними за заповітом) і за правом представлення, а також випадків спадкування власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою) та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, вартості земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

У відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15 «Про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру» центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної та картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів, є Держгеокадастр.

Згідно з підпунктами 27 та 36 пункту 4 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань організовує виконання на відповідній території робіт із землеустрою та оцінки земель, що проводяться з метою внесення відомостей до Державного земельного кадастру, і видає, зокрема, витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки.

Згідно із ч. 2 ст. 20 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Головним управлінням Держгеокадастру в Закарпатській області видано ряд витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки плошею 0,4608 га з кадастровим номером :65:001:0005, за адресою: м. Ужгород, вул. Романа Шухевича (попередня назва Лавріщева) 31.

Отже, розмір орендної плати за використання землі комунальної власності регульовано Законом, а рішення Ужгородської міської ради № 1398 від 14.07.2014 року «Про затвердження технічної документації по нормативно грошовій оцінці земель населеного пункту міста Ужгорода Ужгородської міської ради» та витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастром номером :65:001:0005 підлягають до застосування у спірний період.

При цьому, колегія суддів зазначає, що оскарження рішення органу місцевого самоврядування не зупиняє дію такого рішення, а тому, у період за котрий заявлено стягнення, рішення Ужгородської міської ради « 1398 від 14.07.2014 року «Про затвердження технічної документації по нормативній грошовій Ужгорода Ужгородської міської ради» підлягає виконанню.

Розгляд справи про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування про затвердження технічної документації по нормативній грошовій оцінці земель населеного пункту, не унеможливлює розгляд справи про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки. А сама по собі взаємопов?язаність справ ще не свідчить про неможливість розгляду даної справи до прийняття рішення у іншій справі, оскільки незалежно від результату розгляду справи № 308/9524/17, господарський суд має достатньо правових підстав для розгляду та вирішення по суті даної справи № 907/231/25.

Разом з тим, колегія суддів вказує, що враховуючи приписи статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які з`ясовуються адміністративним судом під час ухвалення рішення у справі щодо оскарження нормативно-правового акта, зокрема, Ужгородської міської ради, стосуються законності такого акта та порядку його прийняття, що не належать до обставин справи господарської юрисдикції.

Таким чином, в цій справі місцевий господарський суд допустив не вірне тлумачення та не у повній мірі дотримався вищенаведених процесуальних норм та зупинив провадження у справі до вирішення в адміністративній справі спору щодо визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту, визначивши його чинність та дію як обставину, яка підлягає з?ясуванню в цьому випадку.

Однак вирішення питання про чинність / нечинність нормативного-правового акту не є підставою для зупинення провадження в господарській справі, адже господарський суд в межах вирішення господарського спору може самостійно, дотримуючись завдань та принципів господарського судочинства, закріплених у статті 2 Господарського процесуального кодексу України, в тому числі змагальності та диспозитивності, встановити обставини, які є предметом доказування у ній та розглянути спір у відповідності зі статтями 2 та 11 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить до висновку про те, що зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 308/9524/17, здійснене з порушенням приписів пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України, що призведе до безпідставного затягування розгляду справи, нездійснення розгляду справи упродовж розумного строку, що суперечитиме засадам господарського судочинства та вимогам Конвенції.

Відтак, ухвала Господарського суду Закарпатської області від 20.05.2025 підлягає скасуванню, а справа поверненню до Господарського суду Закарпатської області для продовження розгляду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вказує, що при прийнятті оскаржуваної ухвали, місцевий суд допустив порушення норм матеріального та процесуального права, а висновки суду, що викладені в ухвалі, не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч.1 ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За приписами ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (п. 6 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 277 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із загальними правилами статті 129 ГПК України, розподіл сум судового збору повинен бути здійснений судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 277, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1.Апеляційну скаргу Ужгородської міської ради б/н від 30.05.2025 (вх. № 01-05/1678/25 від 02.06.2025) задоволити.

2.Ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 20.05.2025 у справі №907/231/25 скасувати.

3.Справу направити до Господарського суду Закарпатської області для продовження розгляду.

4.Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено 04.08.2025.

Головуючий суддя О.С. Скрипчук

Суддя Н.М. Кравчук

Суддя О.І. Матущак