номер провадження справи 3/95/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2025 Справа №908/1758/25

м. Запоріжжя, Запорізька область

Господарський суд Запорізької області у складі судді Педорича С.І.,

розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу:

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «БОНУМ ГРУП» (вул. Трьохсвятительська, буд. 13, офіс 3/5, м. Київ, 01001; ідентифікаційний код юридичної особи 33889111)

до відповідача: Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ДК-ІНВЕСТМЕНТ» (вул. Героїв Крут, буд. 3, м. Запоріжжя, 69001; ідентифікаційний код юридичної особи 36177661)

про стягнення коштіву розмірі 301 468,37 грн

без повідомлення (виклику) представників сторін

РУХ СПРАВИ.

09.06.2025 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «БОНУМ ГРУП» (скорочене найменування ТОВ «КУА «БОНУМ ГРУП») до відповідача Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ДК-ІНВЕСТМЕНТ» (скорочене найменування АТ «ДК-ІНВЕСТМЕНТ»), про стягнення заборгованості за договором про управління активами корпоративного фонду №1610/20-ДК від 22.12.2022 (нова редакція) в розмірі 301 468,37 грн, з яких: заборгованість зі сплати винагороди компанії з управління активами в розмірі 200 000,00 грн, заборгованість зі сплати компенсації витрат компанії з управління активами в розмірі 7350,00 грн, пеня у розмірі 42 146,33 грн, інфляційні втрати в розмірі 47 484,27 грн, три проценти річних в розмірі 4487,77 грн.

Судові витрати у справі у вигляді судового збору в розмірі 4522,03 грн просить покласти на відповідача.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2025 справу №908/1758/25 передано на розгляд судді Педоричу С.І.

Ухвалою суду від 12.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №908/1758/25 та присвоєний справі номер провадження 3/95/25. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Судом до матеріалів справи долучено витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якого вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: вул. Героїв Крут, буд. 3, м. Запоріжжя, 69001.

Копія ухвали суду від 12.06.2025, надіслана відповідачу поштовим відправленням за адресою місцезнаходження відповідача, 27.06.2025 повернута за зворотною адресою з довідкою АТ «Укрпошта» форми 20 «За закінченням терміну зберігання».

Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з частиною 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, окрім іншого, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

Також, суд зазначає, що за змістом статей 2, 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

З урахуванням наведеного, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами Господарського суду Запорізької області по даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Окрім цього, 30.06.2025 судом повідомлено відповідача про розгляд справи через оголошення на офіційному вебпорталі судової влади в мережі «Інтернет».

Відповідно до ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Також судом враховано, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа «Скопелліті проти Італії» від 23.11.1993), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа «Папахелас проти Греції» від 25.03.1999).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі «Красношапка проти України», від 02.12.2010 «Шульга проти України», від 21.10.2010 «Білий проти України»).

Отже, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, оскільки у відповідача було достатньо часу для подання, як відзиву на позову заяву, так і доказів погашення спірної заборгованості, у разі їх наявності, чого відповідачем зроблено не було, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідачем суду також не повідомлено.

Ураховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 ГПК України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Відповідно до ч. ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем свого обов`язку з оплати позивачу винагороди, а також компенсації витрат за договором про управління активами корпоративного інвестиційного фонду №1610/20-ДК від 16.10.2020.

У зв`язку з несвоєчасною оплатою за договором №1610/20-ДК від 16.10.2020 позивачем на підставі пункту 6.2. договору нараховані та заявлені до стягнення пеня у розмірі 42 146,33 грн, а також на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати в розмірі 47 484,27 грн, три проценти річних в розмірі 4487,77 грн.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач відзив на позов не надав.

Згідно ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом цього судового розгляду є вимоги позивача про стягнення з відповідача 200 000,00 заборгованості зі сплати винагороди компанії з управління активами, 7350,00 грн заборгованості зі сплати компенсації витрат компанії з управління активами, 42 146,33 грн пені, 47 484,27 інфляційних втрат та 4487,77 грн трьох процентів річних.

Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 ГПК України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Для правильного вирішення цього спору необхідно встановити які саме правовідносини склались між сторонами, які взаємні права та обов`язки виникли між сторонами (чи були надані позивачем, на яку суму; в які строки і якому розмірі мали бути оплачені послуги), чи мало місце порушення будь-яких зобов`язань (чи були оплачені відповідачем надані послуги), які саме зобов`язання порушені боржником, яке право чи інтерес кредитора порушено, які наслідки порушення зобов`язань боржником (чи правомірно нараховані штрафні санкції).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

16 жовтня 2020 року між ТОВ «КУА «БОНУМ ГРУП» (КУА, позивач у справі) та АТ «ЗНВКІФ «ДК-ІНВЕСТМЕНТ» (Фонд, відповідач у справі) було укладено договір про управління активами корпоративного інвестиційного фонду №1610/20-ДК.

22 грудня 2022 року між ТОВ «КУА «БОНУМ ГРУП» та АТ «ЗНВКІФ «ДК-ІНВЕСТМЕНТ» було укладено договір про управління активами корпоративного інвестиційного фонду №1610/20-ДК, у новій редакції (далі Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору Фонд з метою проведення діяльності зі спільного інвестування докучає, а КУА приймає на себе зобов`язання здійснювати діяльність з управління активами Фонду протягом терміну дії цього договору, від імені, в інтересах і за рахунок Фонду, за винагороду, відповідно до умов цього Договору та чинного законодавства України.

Згідно з п. 2.3.6. Договору КУА має право отримувати відшкодування витрат, що пов`язані з виконанням КУА своїх функцій, склад та розмір яких визначається нормативно-правовими актами Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку.

Відповідно до п.п. 5.2.6 п. 5.2 Договору Фонд зобов`язаний за рішенням Наглядової ради Фонду визначати остаточний розмір винагороди Компанії з управління активами та відсоток вартості чистих активів у відповідності до Регламенту Фонду та чинного законодавства.

За умовами 7.1 Договору винагорода КУА визначається як відсоток вартості чистих активів Фонду. Винагорода КУА виплачується коштами.

У пункті п. 7.2 Договору обумовлено, що винагорода КУА, розрахована у співвідношенні до вартості чистих активів Фонду, нараховується щомісяця коштами.

Згідно із п. 7.3 Договору винагорода КУА, розрахована у співвідношенні до вартості чистих активів Фонду, нараховується та сплачується щомісяця за рахунок активів Фонду.

Максимальний розмір винагороди КУА, розрахованої у співвідношенні до вартості чистих активів Фонду, не може перевищувати 10 відсотків середньорічної вартості чистих активів Фонду протягом фінансового року, визначеної відповідно до нормативно-правових актів НКЦПФР. Остаточний розмір винагороди КУА, розрахованої у співвідношенні до вартості чистих активів Фонду, визначається за рішенням Наглядової ради Фонду (п.7.4 Договору).

Відповідно до п. 7.5 Договору, визначення вартості чистих активів для розрахунку винагороди КУА здійснюється на підставі даних середньомісячних розрахунків вартості чистих активів Фонду станом на кінець останнього робочого дня звітного місяця. За підсумками фінансового року здійснюється остаточний перерахунок винагороди КУА за рік на підставі розрахунку середньорічної вартості чистих активів, здійсненого за даними щомісячних розрахунків вартості чистих активів Фонду.

Рішенням Наглядової ради Фонду, оформленим Протоколом №0104/24 від 01 квітня 2024 року, винагороду Компанії з управління активами за березень 2024 року визначено у розмірі 0,01431450% середньомісячної вартості чистих активів Фонду, що станом на кінець останнього робочого дня березня 2024 року становила 2 095 777 220,15 грн.

Відтак, винагорода Компанії з управління активами за Договором за березень 2024 року становить 25 000,00 грн (2 095 777 220,15 грн * 0,01431450% / 12 (річна ставка).

Рішенням Наглядової ради Фонду, оформленим Протоколом №0105/24 від 01 травня 2024 року, винагороду Компанії з управління активами за квітень 2024 року визначено у розмірі 0,01454611% середньомісячної вартості чистих активів Фонду, що станом на кінець останнього робочого дня квітня 2024 року становила 2 062 407 067,50 грн.

Таким чином, винагорода Компанії з управління активами за Договором за квітень 2024 року становить 25 000,00 грн (2 062 407 067,50 грн * 0,01454611%/ 12 (річна ставка).

Рішенням Наглядової ради Фонду, оформленим Протоколом №0306/24 від 03 червня 2024 року, винагороду Компанії з управління активами за травень 2024 року визначено у розмірі 0,01478527% середньомісячної вартості чистих активів Фонду, що станом на кінець останнього робочого дня травня 2024 року становила 2 029 046 496,01 грн.

Відтак, винагорода Компанії з управління активами за Договором за травень 2024 року становить 25 000,00 грн (2 029 046 496,01 грн * 0,01478527% / 12 (річна ставка).

Рішенням Наглядової ради Фонду, оформленим Протоколом №0107/24 від 01 липня 2024 року, винагороду Компанії з управління активами за червень 2024 року визначено у розмірі 0,00589722% середньомісячної вартості чистих активів Фонду, що станом на кінець останнього робочого дня червня 2024 року становила 2 034 856 018,27 грн.

Отже, винагорода Компанії з управління активами за Договором за червень 2024 року становить 10 000,00 грн (2 034 856 018,27 грн * 0,00589722% / 12 (річна ставка).

Рішенням Наглядової ради Фонду, оформленим Протоколом №0108/24 від 01 серпня 2024 року, винагороду Компанії з управління активами за липень 2024 року визначено у розмірі 0,00588042% середньомісячної вартості чистих активів Фонду, що станом на кінець останнього робочого дня липня 2024 року становила 2 040 671 880,53 грн.

Відтак, винагорода Компанії з управління активами за Договором за липень 2024 року становить 10 000,00 грн (2 040 671 880,53 грн * 0,00588042% / 12 (річна ставка).

Рішенням Наглядової ради Фонду, оформленим Протоколом №0209/24 від 02 вересня 2024 року, винагороду Компанії з управління активами за серпень 2024 року визначено у розмірі 0,00586343% середньомісячної вартості чистих активів Фонду, що станом на кінець останнього робочого дня серпня 2024 року становила 2 046 583 261,71 грн.

Таким чином, винагорода Компанії з управління активами за Договором за серпень 2024 року становить 10 000,00 грн (2 046 583 261,71 грн * 0,00586343% / 12 (річна ставка).

Рішенням Наглядової ради Фонду, оформленим Протоколом №0110/24 від 01 жовтня 2024 року, винагороду Компанії з управління активами за вересень 2024 року визначено у розмірі 0,00584681% середньомісячної вартості чистих активів Фонду, що станом на кінець останнього робочого дня вересня 2024 року становила 2 052 400 283,97 грн.

Відтак, винагорода Компанії з управління активами за Договором за вересень 2024 року становить 10 000,00 грн (2 052 400 283,97 грн * 0,00584681% / 12 (річна ставка).

Рішенням Наглядової ради Фонду, оформленим Протоколом №0111/24 від 01 листопада 2024 року, винагороду Компанії з управління активами за жовтень 2024 року визначено у розмірі 0,00583029% середньомісячної вартості чистих активів Фонду, що станом на кінець останнього робочого дня жовтня 2024 року становила 2 058 217 306,23 грн.

Отже, винагорода Компанії з управління активами за Договором за жовтень 2024 року становить 10 000,00 грн (2 058 217 306,23 грн * 0,00583029% / 12 (річна ставка).

Рішенням Наглядової ради Фонду, оформленим Протоколом №2911/24 від 02 грудня 2024 року, винагороду Компанії з управління активами за листопад 2024 року визначено у розмірі 0,01453469% середньомісячної вартості чистих активів Фонду, що станом на кінець останнього робочого дня листопада 2024 року становила 2 064 026 933,49 грн.

Відтак, винагорода Компанії з управління активами за Договором за листопад 2024 року становить 25 000,00 грн (2 064 026 933,49 грн * 0,01453469% / 12 (річна ставка).

Рішенням Наглядової ради Фонду, оформленим Протоколом №0101/25 від 01 січня 2025 року, винагороду Компанії з управління активами за грудень 2024 року визначено у розмірі 0,01449395% середньомісячної вартості чистих активів Фонду, що станом на кінець останнього робочого дня грудня 2024 року становила 2 069 829 077,75 грн.

Таким чином, винагорода Компанії з управління активами за Договором за грудень 2024 року становить 25 000,00 грн (2 069 829 077,75 грн * 0,01449395% / 12 (річна ставка).

Рішенням Наглядової ради Фонду, оформленим Протоколом №0302/2025 від 03 лютого 2025 року, винагороду Компанії з управління активами за січень 2025 року визначено у розмірі 0,01447179% середньомісячної вартості чистих активів Фонду, що станом на кінець останнього робочого дня січня 2025 року становила 2 072 997 882,57 грн.

Відтак, винагорода Компанії з управління активами за Договором за січень 2025 року становить 25 000,00 грн (2 072 997 882,57 грн * 0,01447179% / 12 (річна ставка).

Відповідно до п. 6.2. Договору у разі невиконання або неналежного виконання Фондом зобов`язань щодо розрахунків з КУ, передбачених розділом 7 цього договору, Фонд сплачує КУА за кожен день прострочення пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 9.1. Договору цей Договір діє до 21 грудня 2025 року.

Відповідно до п. 9.2. Договору у разі невиконання чи неналежного виконання однією зі Сторін умов цього Договору, він може бути припинений достроково, про що Сторона-ініціатор припинення Договору повинна письмово повідомити іншу сторону не менше ніж за 30 (тридцять) календарних днів до дати такого припинення.

Пунктом 9.3. Договору врегульовано, що протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту отримання письмового повідомлення про дострокове припинення Договору Сторони зобов`язані здійснити повний розрахунок стосовно грошових зобов`язань за цим договором. КУА зобов`язана передати Фонду або вказаній ним іншій компанії з управління активами усі документи щодо діяльності Фонду та його активів. Фонд зобов`язаний погасити заборгованість за всіма наданими послугами.

19 лютого 2025 року Позивач направив Відповідачу повідомлення про дострокове припинення договору про управління активами корпоративного інвестиційного фонду №1610/20-ДК в редакції від 22.12.2022, в якому повідомляв відповідач про припинення договору з 25.03.2025 та про необхідність протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту отримання повідомлення здійснити повний розрахунок грошових зобов`язань за договором та погасити заборгованість за всіма, наданими ТОВ «КУА «БОНУМ ГРУП» послугами, зокрема:

- 200 000,00 грн заборгованості зі сплати винагороди;

- 7350,00 грн заборгованості зі сплати компенсації витрат КУА;

- 27 306,72 грн з нарахованої пені.

Згідно з трекінгом відправлень АТ «УКРПОШТА» поштове відправлення, у якому містилося повідомлення від 19.02.2025, було вручено відповідачу 04.03.2025 (а.с.48-52).

Відповідач відповіді на вказане повідомлення не надав, заборгованість за договором не погасив.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ.

Щодо суми основного боргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Як встановлено судом вище, відповідач мав сплачувати позивачу винагороду, розмір якої встановлюється рішенням Наглядової ради відповідача у відсотках до вартості чистих активів Фонду.

Розмір винагороди позивача встановлено Протоколами Наглядової ради АТ «ЗНВКІФ «ДК-ІНВЕСТМЕНТ»: №0104/24 від 01 квітня 2024 року, №0105/24 від 01 травня 2024, №0306/24 від 03 червня 2024 року, №0107/24 від 01 липня 2024 року, №0108/24 від 01 серпня 2024 року, №0209/24 від 02 вересня 2024 року, №0110/24 від 01 жовтня 2024 року, №0111/24 від 01 листопада 2024 року, №0212/2024 від 02 грудня 2024 року, №0101/25 від 01 січня 2025 року, №0302/25 від 03 лютого 2025 року.

Розмір винагороди підтверджується актами розрахунку:

Актом-розрахунку №3 винагороди АТ «ЗНВКІФ «ДК-ІНВЕСТМЕНТ» від 31.03.2024;

Актом-розрахунку №4 винагороди АТ «ЗНВКІФ «ДК-ІНВЕСТМЕНТ» від 30.04.2024;

Актом-розрахунку №5 винагороди АТ «ЗНВКІФ «ДК-ІНВЕСТМЕНТ» від 31.05.2024;

Актом-розрахунку №6 винагороди АТ «ЗНВКІФ «ДК-ІНВЕСТМЕНТ» від 30.06.2024;

Актом-розрахунку №7 винагороди АТ «ЗНВКІФ «ДК-ІНВЕСТМЕНТ» від 31.07.2024;

Актом-розрахунку №8 винагороди АТ «ЗНВКІФ «ДК-ІНВЕСТМЕНТ» від 31.08.2024;

Актом-розрахунку №9 винагороди АТ «ЗНВКІФ «ДК-ІНВЕСТМЕНТ» від 30.09.2024;

Актом-розрахунку №10 винагороди АТ «ЗНВКІФ «ДК-ІНВЕСТМЕНТ» від 31.10.2024;

Актом-розрахунку №11 винагороди АТ «ЗНВКІФ «ДК-ІНВЕСТМЕНТ» від 30.11.2024;

Актом-розрахунку №12 винагороди АТ «ЗНВКІФ «ДК-ІНВЕСТМЕНТ» від 31.12.2024;

Актом-розрахунку №01 винагороди АТ «ЗНВКІФ «ДК-ІНВЕСТМЕНТ» від 31.01.2025.

Загальний розмір заборгованості зі сплати винагороди складає 200 000,00 грн.

Крім сплати винагороди відповідач відповідно до п. 2.3.6. Договору має сплачувати позивачу відшкодування витрат, що пов`язані з виконанням КУА своїх функцій.

Позивачем заявлено до стягнення 7350,00 грн заборгованості зі сплати компенсації витрат компанії з управління активами.

Розмір витрат, що пов`язані з виконанням КУА своїх функцій, підтверджується бухгалтерською довідкою №1 від 31.01.2025.

Позивачем надано до матеріалів справи Акт звірки взаємних розрахунків за період з 16.10.2020 до 31.01.2025, згідно з яким АТ «ЗНВКІФ «ДК-ІНВЕСТМЕНТ» підтверджує заборгованість на користь ТОВ «КУА «БОНУМ ГРУП»» станом на 31.01.2025 у сумі 207 350,00 грн.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 04.12.2019 у справі №916/1727/17, від 19.04.2018 у справі №905/1198/17, від 05.03.2019 у справі №910/1389/18, від 24.10.2018 у справі №905/3062/17, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

У даному випадку Акт звірки підписано керівниками юридичних осіб позивача та відповідача, а інформація відображена в Акті звірки підтверджується первинними документами, наявним в матеріалах справи.

Таким чином, суд доходить висновку, що розмір винагороди позивача та розмір витрат, що пов`язані з виконанням КУА своїх функцій, підтверджені матеріалами справи.

Щодо настання строків оплати суд виходить з наступного.

Договором про управління активами корпоративного інвестиційного фонду №1610/20-ДК в редакції від 22.12.2022, в розділі 7 «Винагорода КУА» врегульовано визначення розміру винагороди КУА та спосіб оплати безготівковий, шляхом перерахування на поточний рахунок КУА (п. 7.1.).

Пунктом 7.3. договору передбачено, що винагорода КУА, розрахована у співвідношенні до вартості чистих активів Фонду, нараховується та сплачується щомісяця за рахунок активів Фонду.

За наявними у матеріалах справи Актами-розрахунками, винагорода КУА розрахована на останній день кожного поточного місяця.

З урахуванням умов пункту 7.3. Договору, суд висновує, що вказана винагорода повинна сплачуватися відповідачем не пізніше останнього дня кожного поточного місяця.

Оплата винагороди за березень 2024 року, повинна була бути здійснена відповідачем до 31.03.2024, та відповідно у наступні місяця до останнього дня кожного поточного місяця.

Щодо строків оплати витрат, що пов`язаних з виконанням КУА своїх функцій, то умови договору №1610/20-ДК в редакції від 22.12.2022 таких строків не містять.

За загальним правилом, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2 ст. 530 ЦК України).

Пунктом 9.3. Договору врегульовано, що протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту отримання письмового повідомлення про дострокове припинення Договору Сторони зобов`язані здійснити повний розрахунок стосовно грошових зобов`язань за цим договором.

19 лютого 2025 року Позивач направив Відповідачу Повідомлення про дострокове припинення договору про управління активами корпоративного інвестиційного фонду №1610/20-ДК в редакції від 22.12.2022, в якому повідомив про необхідність протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту отримання повідомлення здійснити повний розрахунок грошових зобов`язань за договором.

Відповідач отримав вказане повідомлення 04.03.2025 та мав оплатити витрати, що пов`язані з виконанням КУА своїх функцій, до 14.03.2025 включно.

Відповідачем не надано доказів сплати винагороди за березень 2024 року і наступні місяці по січень 2025 року включно, а також витрат, що пов`язані з виконанням КУА своїх функцій.

З урахуванням викладеного, суд висновує, що відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов`язання за договором №1610/20-ДК в редакції від 22.12.2022, щодо сплати винагороди з 01 квітня 2024, а щодо витрат, що пов`язані з виконанням КУА - з 15 березня 2025 року.

Правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача щодо стягнення з відповідача 200 000,00 грн заборгованості зі сплати винагороди та 7 350,00 грн заборгованості зі сплати компенсації витрат, що пов`язані з виконанням КУА своїх функцій.

Відповідно, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Пунктом 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 6.2. договору у разі невиконання або неналежного виконання Фондом зобов`язань щодо розрахунків з КУ, передбачених розділом 7 цього договору, Фонд сплачує КУА за кожен день прострочення пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 42 146,33 грн, нараховану у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з моменту виникнення заборгованості по 31.05.2025.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України.

При застосуванні ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного суду від 16 жовтня 2024 року у справі №911/952/22:

« 91. Якщо умовами укладеного договору сторони передбачили більш тривалий, ніж визначений частиною шостою статті 232 ГК України, строк нарахування штрафних санкцій (зазначили про їх нарахування до дня фактичного виконання, протягом усього періоду існування заборгованості тощо), то їх нарахування не припиняється за період прострочення зобов`язання понад шість місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано, а застосуванню підлягає саме строк, встановлений договором (див., для прикладу, постанову Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року у справі №910/6379/14 (провадження №3-53гс15), в якій умовами договору сторонами було погоджено нарахування пені по день фактичної оплати боргу).

92. У разі відсутності подібних умов у договорі (використання/зазначення в договорі лише формулювання про нарахування пені "за кожен день прострочення") нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені) припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини шостоїстатті 232 ГК України.

93. Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду виснує, що застосування в тексті господарського договору формулювання "за кожен день прострочення" не можна вважати установленням іншого, ніж визначеного частиною шостою статті 232 ГК України, строку нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені). Таке формулювання лише повторює вирізняльну характеристику пені (поденне її нарахування) та характеризує механізм її визначення (розрахунку), однак жодним чином не впливає на можливість зменшення або збільшення строку нарахування пені, визначеного законом чи договором».

Належним чином дослідивши умови Договору, суд встановив, що п. 6.2., як й інші пункти Договору, не містить інший строк для нарахування штрафних санкцій за прострочення грошових зобов`язань, відмінний від встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України, який є більшим шести місяців, та не містить вказівку на подію, що має неминуче настати, а формулювання "за кожен день прострочення", відповідно до висновку викладеного Великою Палатою Верховного Суду від 16 жовтня 2024 року у справі №911/952/22, не можна вважати установленням іншого, ніж визначеного частиною шостою статті 232 ГК України, строку нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені).

Перевіривши розрахунок пені, нарахованої у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на за загальний період з 01.04.2024 по 31.05.2025, суд встановив, що наданий позивачем розрахунок не відповідає вимогам ч. 6 ст. 232 ГК України, оскільки пеня нарахована за період, який є більшим 6 місяців з моменту, коли зобов`язання мало бути виконане.

Господарським судом самостійно у інформаційно-пошуковій системі «Ліга:Закон», з урахуванням приписів ч. 1 ст. 14 ГПК України щодо обов`язку суду розглядати спір не інакше як в межах заявлених вимог, здійснено розрахунок пені за період з моменту виникнення заборгованості за кожен місяць та протягом 6 наступних місяців, та встановлено, що її розмір становить 25 672,00 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог про стягнення з відповідача пені в розмірі 25 672,00 грн, а отже і про їх задоволення в цій частині.

В частині стягнення пені у розмірі 16 474, 33 грн слід відмовити, як заявленої необґрунтовано.

Також, у зв`язку із порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань позивачем нараховано відповідачу 47 484,27 грн інфляційних втрат та 4 487,77 грн 3% річних.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18).

Виходячи із положень статті 625 Цивільного кодексу України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за загальний період з 01.04.2024 по 31.05.2025, суд встановив, що наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат на суму 47 484,27 грн та 3 % річних на суму 4 487, 77 грн відповідає умовам Договору та вимогам закону.

Таким чином, позов в частині стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних підлягає задоволенню за розрахунком позивача, наведеному в позовній заяві.

ПЕРЕЛІК ДОКАЗІВ, ЯКИМИ СТОРОНИ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ АБО СПРОСТОВУЮТЬ НАЯВНІСТЬ КОЖНОЇ ОБСТАВИНИ, ЯКА Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Обставини, на які посилається позивач, доводяться договором про управління активами корпоративного інвестиційного фонду № 1610/20-ДК від 16.10.2020 (а.с.11-16), договором про управління активами корпоративного інвестиційного фонду № 1610/20-ДК в редакції від 22.12.2022 (а.с. 17-22), Протоколами Наглядової рали АТ «ЗНВКІФ «ДК-ІНВЕСТМЕНТ» (а.с. 23-33), Довідною ПАТ «Банк Восток» від 20.05.2025 (а.с. 34), Актом звірки (а.с. 35), Актами-розрахунками (а.с. 36-46), бухгалтерською довідкою від 31.01.2025 ( а.с.47), повідомленням про дострокове припинення договору (а.с 48-52).

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

Приписами ст. ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Таким чином, інші аргументи сторін, які не висвітлені в цьому рішенні, не мають істотного значення для вирішення справи.

Відповідач не спростував доводи позивача, доводи позивача підтверджуються матеріалами справи.

Враховуючи вище встановлені обставини, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги слід задовольнити у частині стягнення з відповідача 200 000,00 заборгованості зі сплати винагороди компанії з управління активами, 7350,00 грн заборгованості зі сплати компенсації витрат компанії з управління активами, 25 672,00 грн пені, 47 484,27 інфляційних втрат та 4487,77 грн трьох процентів річних.

У частині стягнення 16 474,33 грн пені слід відмовити.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору за подання позову слід розподілити пропорційно задоволених позовних вимог.

Позивачем до позовної заяви додано квитанцію про сплату суми 4 522,03 грн судового збору.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог у розмірі 94,53% від заявлених сум, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 4 274,67 грн - витрат по сплаті судового збору (4 522,03 грн х 94,53%= 4 274,67 грн).

Керуючись положеннями Цивільного кодексу України, ст.ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ДК-ІНВЕСТМЕНТ» (вул. Героїв Крут, буд. 3, м. Запоріжжя, 69001; ідентифікаційний код юридичної особи 36177661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «БОНУМ ГРУП» (вул. Трьохсвятительська, буд. 13, офіс 3/5, м. Київ, 01001; ідентифікаційний код юридичної особи 33889111) суму 200 000,00 (двісті тисяч гривень 00 коп.) заборгованості зі сплати винагороди за договором про управління активами корпоративного інвестиційного фонду №1610/20-ДК в редакції від 22.12.2022; 7 350,00 (сім тисяч триста п`ятдесят гривень 00 коп.) заборгованості зі сплати компенсації витрат компанії з управління активами; 25 672,00 грн (двадцять п`ять тисяч шістсот сімдесят дві гривні 00 коп.) пені, 47 484,27 грн (сорок сім тисяч чотириста вісімдесят чотири гривні 27 коп.) інфляційних втрат; 4 487,77 грн (чотири тисячі чотириста вісімдесят сім гривень 77 коп.) трьох процентів річних. Видати наказ.

Відмовити у частині позовних вимог щодо стягнення 16 474,33 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ДК-ІНВЕСТМЕНТ» (вул. Героїв Крут, буд. 3, м. Запоріжжя, 69001; ідентифікаційний код юридичної особи 36177661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «БОНУМ ГРУП» (вул. Трьохсвятительська, буд. 13, офіс 3/5, м. Київ, 01001; ідентифікаційний код юридичної особи 33889111) суму 4 274,67 грн (чотири тисячі двісті сімдесят чотири гривні 67 коп.) витрат зі сплати судового збору. Видати наказ.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складений та підписаний 31.07.2025.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за вебадресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя С.І. Педорич