ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

(додаткове)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року м. ХарківСправа № 922/747/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Чабан А.А.

розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Мослєм Ахмад Мохамад про ухвалення додаткового рішення (вх.№ 15964 від 08.07.2025) у справі

за позовом Фізичної особи-підприємця Мослєм Ахмад Мохамад, м. Харків
до Фізичної особи-підприємця Мірсаабова Мірсамед Міраллам огли, м. Харків
про стягнення 1984405,20 грн.
за участю представників:

позивача - не з`явився

відповідача - Безкровний М.Г.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 03.07.2025 у справі № 922/747/25 провадження у справі № 922/747/25 в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Мірсаабова Мірсамед Міраллам огли на користь Фізичної особи-підприємця Мослєм Ахмад Мохамад 568720,46 грн. заборгованості та 29766,08 грн. судового збору було закрито; позов задоволено частково; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Мірсаабова Мірсамед Міраллам огли на користь Фізичної особи-підприємця Мослєм Ахмад Мохамад 1415684,74 грн. заборгованості.

08.07.2025 ФОП Мослєм Ахмад Мохамад подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення (вх.№ 15964), згідно якої просить суд здійснити розподіл понесених позивачем судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу у розмірі 50000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.07.2025 було прийнято до розгляду заяву Фізичної особи-підприємця Мослєм Ахмад Мохамад про ухвалення додаткового рішення (вх.№ 15964 від 08.07.2025), розгляд заяви призначено на "17" липня 2025 р. о 12:00.

Відповідач 17.07.2025 за вх.№ 16689 подав до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, згідно якого просить суд відмовити позивачу в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Згідно заяви про ухвалення додаткового рішення позивач просив суд розглядати заяву за відсутності представника позивача.

Дослідивши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення та матеріали справи, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч.1 ст. 221 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як свідчать матеріали справи 19.02.2025 року між позивачем (клієнт) і Адвокатським бюро "Таш`ян та партнери" (Адвокатське бюро) був укладений Договір № 188 про надання правової (правничої) допомоги (надалі - Договір).

Згідно п. 1.1. Договору, клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором. Надання правової допомоги клієнту здійснює адвокат Таш`ян Роман Іванович (засновник та керуючий Бюро). Адвокатське бюро може залучати до виконання даного договору інших адвокатів на договірних засадах, залишаючись при цьому відповідальним перед Клієнтом за належне виконання договору.

Пунктом 2.1. Договору було передбачено, що Адвокатське бюро на підставі звернення клієнта, приймає на себе зобов`язання з надання наступної правової допомоги:

2.1.1. Представляє у встановленому порядку інтереси клієнта щодо стягнення заборгованості з ФОП Мірсаабова Мірсамеда Міраллам огли в Господарському суді Харківської області, Східному апеляційному господарському суді, інших судах, а також з усіх пов`язаних з розглядом цієї справи питань в органах державної влади усіх рівнів, органах місцевого самоврядування, у відносинах з юридичними та фізичними особами.

2.1.2. На виконання п.п. 2.1.1. даного договору Адвокатське бюро зобов`язується вчинити такі дії:

- підготувати та подати до Господарського суду Харківської області позовну заяву,

- забезпечити представництво інтересів клієнта у судових засіданнях,

у разі необхідності - вчинити інші дії, спрямовані на захист інтересів клієнта (за окремим погодженням).

2.1.3. Для цього клієнт надає Адвокатському бюро такі повноваження: подавати та підписувати від імені клієнта будь-які документи, включаючи позовні та інші заяви, відзиви, відповіді на відзиви, заперечення, пояснення, скарги, клопотання, запити, різного роду довідки, завіряти копії документів, ознайомлення з матеріалами судових справ та виконавчих проваджень, робити з них виписки, копії, одержувати копії рішень, ухвал, постанов та інших документів, які є у справах, брати участь у судових засіданнях, представляти докази, подавати скарги до вищих інстанцій, вносити необхідні платежі, сплачувати належні гроші, судовий збір чи інші збори, робити від імені клієнта заяви, як усні так і письмові, одержувати будь-які документи від фізичних, юридичних осіб, а також скрізь розписуватися від імені клієнта та виконувати всі інші юридично значимі дії, пов`язані з цим договором, а також на свій розсуд визначати тактику захисту інтересів клієнта, дотримуючись при цьому положень законодавства та правил адвокатської етики.

У відповідності до п. 4.1. Договору, правову допомогу, що надається Адвокатським бюро відповідно до п. 2.1. даного Договору, клієнт оплачує у розмірі згідно домовленості сторін.

За результатами надання правової допомоги складається акт приймання правової допомоги, що підписується сторонами. У разі відсутності письмових заперечень клієнта протягом 1 місяця з моменту надання правової допомоги (або її окремої частини), вважається, що клієнт не має претензій щодо її якості та обсягу, а Адвокатське бюро має право скласти акт приймання-передачі в односторонньому порядку. У разі необхідності, Адвокатське бюро зобов`язується підготувати розрахунок відповідних послуг (суми гонорару), в якому вказується перелік наданих видів правової допомоги та розмір затраченого часу (п. 4.2. Договору).

Згідно п. 4.3. Договору, сума, вказана в п. 4.1. даного Договору є гонораром Адвокатського бюро за надання правової допомоги та поверненню не підлягає. До гонорару не включаються фактичні витрата адвоката необхідні для виконання договору.

07.07.2025 між клієнтом та Адвокатським бюро було укладено акт приймання - передачі наданої правової допомоги за Договором на суму 70000,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що за надану правову допомогу позивач сплатив 70000,00 грн. (7 платежів по 10000,00 грн. кожен), що підтверджується копіями відповідних платіжних інструкцій.

Відповідач частково відшкодував понесені витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 20000,00 грн. (платіжна інструкція № 37 від 01.07.2025).

За таких обставин позивач просить суд здійснити розподіл понесених ним судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу у розмірі 50000,00 грн.

Згідно клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідач вказує про необґрунтованість визначеного розміру витрат позивача на правову допомогу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові 16.11.2022 по справі 922/1964/21 та об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 сформували правовий висновок щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, який судом враховується при розподілі судових витрат в межах даної справи.

Зокрема, за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Разом з цим, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України). Така правова позиція викладена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 05.11.2019 у справі № 908/2348/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Аналіз наведених норм статті 126 ГПК України, а також статті 129 цього Кодексу дає підстави для висновку, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість витрат та їх пропорційність предмету спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18.

З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність витрат на професійну правничу допомогу до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру та заперечення відповідача щодо їх розміру, суд дійшов висновку про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу до 45000,00 грн.

Ураховуючи те, що відповідач частково відшкодував позивачу понесені витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 20000,00 грн. (платіжна інструкція № 37 від 01.07.2025), суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 25000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 13, 73, 74, 123, 126, 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву Фізичної особи-підприємця Мослєм Ахмад Мохамад про ухвалення додаткового рішення (вх.№ 15964 від 08.07.2025) - задовольнити частково.

Ухвалити у справі № 922/747/25 додаткове рішення.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Мірсаабова Мірсамед Міраллам огли ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Мослєм Ахмад Мохамад ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 25000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

В решті заяви - відмовити.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту додаткового рішення.

Повне додаткове рішення складено 28.07.2025.

Суддя А.М. Буракова