ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2025 р. Справа № 924/565/25

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Субботіної Л.О. за участю секретаря судового засідання Мізика М.А., розглянувши матеріали

за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" м.Київ

до Комунального підприємства "Славутське житлово-комунальне об`єднання" м.Славута Шепетівського району Хмельницької області

про стягнення 74837,08 грн

Представники сторін:

позивач: Гутник А.Ж. - діє на підставі довіреності № 09/12/82 від 01.07.2025

відповідач: Ішмуратов Н.А. - діє на підставі виписки з ЄДР ЮО і ФОП

Рішення приймається 30.07.2025, оскільки в судовому засіданні 09.07.2025 оголошувалась перерва.

В судовому засіданні відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини додаткового рішення.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Хмельницької області 03.06.2025 надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" до Комунального підприємства "Славутське житлово-комунальне об`єднання" про стягнення 74837,08 грн заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 01.12.2014 між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та Комунальним підприємством "Славутське житлово-комунальне об`єднання" укладено договір № 18 про надання послуг з теплопостачання (виробництво, транспортування та постачання теплової енергії) відповідно до умов якого відповідач зобов`язався надавати позивачу вчасно та відповідної якості послуги з теплопостачання, а позивач зобов`язався своєчасно оплачувати надання послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором. Так, відповідно до укладеного договору відповідачем надавались послуги по утриманню нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою площа Шевченка, 8, місто Славута Хмельницької області. В подальшому, рішенням Правління Національного банку України №90-рш/БТ від 25.02.2022 та рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 130 від 25.02.2022 "Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та делегування повноважень ліквідатора банку", розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк". 21.10.2022 нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою площа Шевченка, 8, місто Славута Хмельницької області було реалізовано на відкритих торгах. Позивач вказує, що в процесі виконання умов договору № 18 від 01.12.2014 відповідачем позивачу було виставлено акт здачі приймання робіт (надання послуг) № 167 від 31 січня 2022 року за надані послуги на суму 81 322,82 грн та рахунок на їх оплату. 10.02.2022 позивач сплатив на користь відповідача суму 81 322,82 грн, що підтверджується квитанцією №81-478-К від 10.02.2022. Цим платежем позивач здійснив повний розрахунок вартості послуг спожитих до лютого 2022 року. В лютому відповідачем позивачу було виставлено акт здачі приймання робіт (надання послуг) № 338 від 28 лютого 2022 року за надані послуги на суму 40 862, 04 грн. Таким чином, сума заборгованості станом на березень 2022 року, яка не погашена позивачем, складала 40 862, 04 грн. В подальшому 31.03.2022 відповідачем здійснюється перерахунок вартості теплової енергії в сторону зменшення зобов`язань позивача. Перерахунок викладений у акті № 503 від 31.03.2022, який складений відповідачем. Відповідно до перерахунку відповідач перераховує вартість послуг і зазначає, що фактично за період з листопада 2021 року по березень 2022 сума зобов`язань позивача підлягає зменшенню на 115 699,12 грн. Таким чином у позивача є борг перед відповідачем в сумі 40 862, 04 грн. Позивач надлишково сплатив кошти на користь відповідача в сумі 115 699,12 грн. Отже, існують взаємні зобов`язання по сплаті коштів. Позивач вказує, що 21.10.2022 відповідачу направлено лист щодо розірвання договору у зв`язку із реалізацією вищевказаного приміщення. В той же час, залишились не вирішеними питання щодо здійснення взаєморозрахунків. Так, враховуючи те, що сума зобов`язань відповідача, яка утворилась в результаті здійснення відповідачем перерахунку, перевищувала суму зобов`язань позивача, останній має право: зменшити суму своїх зобов`язань перед позивачем на суму 40 862, 04 грн, витребувати від відповідача залишок коштів, які за акцептом відповідача були зайво сплачені позивачем. Тобто, сума заборгованості відповідача складає: 115 699,12 грн 40 862,04 грн = 74 837,08 грн. З метою врегулювання заборгованості в позасудовому порядку, відповідачу було направлено вимогу щодо повернення коштів. Однак, відповідачем кошти не повернуті, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.06.2025, вказану позовну заяву передано для розгляду судді Субботіній Л.О.

Ухвалою суду від 09.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №924/565/25 в порядку розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов та наявних у нього доказів до 27 червня 2025 року включно, встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив та наявних у нього доказів до 09 липня 2025 року включно, призначено судове засідання на 12:00 год. 09 липня 2025 року.

До суду 27.06.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній вказує, що Комунальне підприємство "Славутське житлово-комунальне об`єднання" створене на підставі рішення Славутської міської ради № 10 від 11 травня 2006 року. Майно підприємства є комунальною власністю Славутської міської територіальної громади. Підприємство підконтрольне та підзвітне власнику. Відповідач вказує, що відповідно до укладеного договору останнім надавались послуги з теплопостачання нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: площа Шевченка, 8, місто Славута Хмельницької обл. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України №1209 від 10 листопада 2021 року здійснювалося врегулювання деяких питань нарахування (визначення) плати за теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у зв`язку із зміною ціни природного газу. Дана постанова врегулювала проведення перерахунку викладеного у акті №503 від 31.03.2022, який і був складений відповідачем. Звертає увагу суду на той факт, що згідно зі змістом абзаців 1-2, п. 61 даної постанови: "Різниця в нарахуваннях (від`ємне значення) спрямовується на оплату майбутніх платежів, крім випадку припинення дії договору із споживачем. За наявності у споживача заборгованості за спожиту послугу з постачання теплової енергії сума перерахунку (від`ємне значення) зараховується в рахунок погашення існуючої заборгованості споживача відповідно до черговості її виникнення". З аналізу даних абзаців вбачається, що дана постанова не передбачає механізму відшкодування в грошовому еквіваленті суми дебіторської заборгованості відповідача. 21.10.2022 відповідачу направлено лист, у якому позивачем повідомлено про розірвання договору у зв`язку із реалізацією приміщення, яке знаходиться за адресою площа Шевченка, 8, місто Славута Хмельницької області. Отже, на день подання відзиву між позивачем і відповідачем відсутні будь-які договірні відносини. Крім того, відповідач просить застосувати позовну давність, яка є підставою для відмови у позові у повному обсязі.

До суду 02.07.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній вказує, що відповідач не заперечує наявності у нього заборгованості перед позивачем та підтверджує, що на день подання відзиву між позивачем і відповідачем відсутні будь - які договірні відносини. Звертає увагу, що виходячи з положень пункту 61 Постанови Кабінету Міністрів України №1209 від 10.11.2021 у позивача є право вимагати стягнення з відповідача заборгованості в сумі 74837,08 грн.

В судовому засіданні 09.07.2025 суд встанови відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив до 21.07.2025 включно та оголосив перерву до 14:30 год. 30.07.2025, про що постановлені ухвали із занесенням до протоколу судового засідання.

До суду 21.07.2025 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач звертає увагу, що за підприємством з моменту розірвання договору не існувало жодних договірних відносин, а отже і питання відшкодування чи іншого врегулювання не виникло. На думку відповідача, при здійсненні продажу приміщення позивач міг та мав змогу врегулювати питання непогашення заборгованості та переплат (за їх наявності) та врахувати цю суму в процесі реалізації приміщення. В свою чергу, КП "Славутське ЖКО" надало б послуги в натурі, виконуючи зобов`язання шляхом передачі кредиторові саме того, що було обіцяно, прямо зазначено в договорі, а не його грошового еквіваленту - послуг з теплопостачання. Отже, виходячи з положень п. 61 Постанови КМУ №1209 від 10.011.2021 у позивача право вимагати стягнення з відповідача заборгованості в сумі 71837,08 відсутнє.

Представник позивача в судовому засіданні 30.07.2025 підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, що викладені у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні 30.07.2025 заперечив проти позову.

Суд під час розгляду матеріалів справи встановив наступні обставини.

Між Комунальним підприємством "Славутське житлово - комунальне об`єднання" (далі - виконавець) та Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" (далі - споживач) 01.12.2014 укладено договір №18 про надання послуг з теплопостачання (виробництво, транспортування та постачання теплової енергії) (далі - договір), згідно з п. 1.1 якого виконавець зобов`язується надавати споживачу вчасно та відповідної якості послуги з теплопостачання (виробництво, транспортування та постачання теплової енергії), а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених даним договором.

У п. 3.2 договору визначено найменування об`єкта - м. Славута, пл. Шевченка, 8.

Даний Договір укладається на один рік, набирає чинності з дня його укладення, якщо інше не вказано у розділі даного Договору "Інші умови". Даний договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду договору (п. 11.1 договору).

Відповідно до п. 11.4 договору, його може бути розірвано достроково у разі, зокрема, переходу права власності (користування) на опалювальне приміщення до іншого споживача.

Договір підписано та скріплено відтисками печаток сторін.

На виконання умов договору відповідач надавав позивачу послуги з теплопостачання, а останній здійснював їх оплату, що не заперечується сторонами. Зокрема, позивач сплатив на користь відповідача 81322,90 грн за теплову енергію згідно з квитанцією №81-478К від 10.02.2022 за січень 2022 року.

В подальшому 31.03.2022 відповідач здійснив перерахунок вартості теплової енергії шляхом зменшення зобов`язань позивача, що підтверджується рахунком на оплату № 503 від 31.03.2022, який підписаний начальником та головним бухгалтером відповідача. Відповідно до вказаного рахунку вартість послуг, наданих за період з листопада 2021 року по березень 2022 року, підлягає зменшенню на 115 699,12 грн. Також у рахунку зазначено, що переплата станом на 01.04.2022 становить 74837,72 грн.

Згідно з розрахунком заборгованості, складеним позивачем, залишок заборгованості відповідача станом на 01.07.2024 становить 74837,71 грн.

Листом №1555/08 від 21.10.2022 позивач повідомив відповідача, що у зв`язку із ліквідацією банку, а також у зв`язку із продажем 21.10.2022 нежитлового приміщення ПАТ "Промінвестбанк", що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., м. Славута, площа Т. Шевченка, буд. 8 існує необхідність розірвання договору з 21.10.2022, тому просив не нараховувати платежі з цієї дати.

05 липня 2023 року позивач звернувся до відповідача з вимогою щодо повернення коштів згідно договору №18 від 01.12.2014, в якій просив повернути невикористані кошти, що були сплачені банком авансом в рахунок оплати послуг за виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Аналізуючи надані докази та пояснення представників сторін, оцінюючи їх у сукупності, суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (далі - ГК України) майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не установлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи 01.12.2014 між сторонами укладено договір №18 про надання послуг з теплопостачання (виробництво, транспортування та постачання теплової енергії) (далі - договір), згідно з п.1.1 якого відповідач зобов`язувався надавати позивачу вчасно та відповідної якості послуги з теплопостачання (виробництво, транспортування та постачання теплової енергії), а позивач зобов`язувався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених даним договором.

На виконання умов договору відповідач надавав позивачу послуги з теплопостачання, а останній здійснював їх оплату, що не заперечується сторонами та відображено у розрахунку заборгованості по договору постачання №18 від 01.12.2014.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України №1209 від 10.11.2021 "Деякі питання нарахування (визначення) плати за теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у зв`язку із зміною ціни природного газу" відповідачем було проведено перерахунок та встановлено, що у позивача виникла переплата в сумі 74837,72 грн, що підтверджується рахунком на оплату №503 від 31.03.2022 та не заперечується відповідачем.

Відповідач не повернув позивачу кошти, що є переплатою згідно рахунку на оплату №503 від 31.03.2022. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Листом №1555/08 від 21.10.2022 позивач повідомив відповідача, що у зв`язку із ліквідацією банку, а також у зв`язку із продажем 21.10.2022 нежитлового приміщення ПАТ "Промінвестбанк", що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., м. Славута, площа Т. Шевченка, буд. 8 існує необхідність розірвання договору з 21.10.2022, тому просив не нараховувати платежі з цієї дати.

Відповідно до п. 11.4 договору, його може бути розірвано достроково у разі, зокрема, переходу права власності (користування) на опалювальне приміщення до іншого споживача.

Таким чином, договір №18 про надання послуг з теплопостачання (виробництво, транспортування та постачання теплової енергії) був розірваний, що не заперечується також і відповідачем.

Разом з тим, відповідач так і не повернув позивачу переплату в сумі 74837,72 грн, що виникла під час існування договірних відносин між сторонами, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості по договору постачання №18 від 01.12.2014 та не заперечувалося відповідачем у судових засіданнях та у запереченні на відповідь на відзив від 21.07.2025.

Суд зазначає, що виходячи з принципу судочинства jura novit curia - "суд знає закони", неправильна юридична кваліфікація позивачем спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Отже, суд під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін, та, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №924/1473/15, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц та у постановах Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 06.11.2019 у справі № 905/2419/18 та від 13.02.2020 у справі № 921/109/19.

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 та у постанові Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 18.06.2020 у справі №915/940/18.

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ван де Гурк проти Нідерландів").

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимогами процесуального закону визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

З огляду на викладене, керуючись принципом верховенства права, складовою якої є юридична визначеність, і принципом jura novit curia, суд вважає за необхідне надати належну правову кваліфікацію спірних відносин, що склались між сторонами, за результатами дослідження та оцінки усіх обставин справи.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3)обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За приписами п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Як уже було встановлено судом, договір №18 про надання послуг з теплопостачання (виробництво, транспортування та постачання теплової енергії) від 01.12.2014 був розірваний.

Разом з тим, під час його дії за результатами проведеного відповідачем перерахунку у позивача виникла переплата за наданими відповідачем послугами в розмірі 74837,08 грн, що не заперечується відповідачем та підтверджується рахунком на оплату № 503 від 31.03.2022.

Таким чином, вказані кошти були сплачені позивачем, однак послуг на зазначену суму останній не отримував, в зв`язку із чим до вимог про повернення коштів підлягають застосуванню положення ст. 1213 ЦК України, оскільки має місце повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Суд встановив, що позивач звертався до відповідача з вимогою від 05.07.2023 про повернення коштів. Однак відповідач кошти не повернув. Доказів на спростування вказаного матеріали справи не містять.

Зважаючи на викладене, а також враховуючи положення ст. 1213 ЦК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 74837,08 грн є обґрунтованими.

Доводи відповідача, що постанова Кабінету Міністрів України №1209 від 10.11.2021 "Деякі питання нарахування (визначення) плати за теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у зв`язку із зміною ціни природного газу", (на підставі якої проведено перерахунок) не передбачає механізму відшкодування в грошовому еквіваленті суми дебіторської заборгованості відповідача жодним чином не спростовують вищевикладених висновків суду та не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

У відзиві на позов відповідач заявив про необхідність застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальний строк позовної давності тривалістю у три роки.

Згідно із ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Винятки з правил, встановлених частинами першою та другою цієї статті, можуть бути встановлені законом.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд зазначає, що ні умовами договору №18 про надання послуг з теплопостачання (виробництво, транспортування та постачання теплової енергії) від 01.12.2014, ні іншими актами не передбачено строків повернення здійсненої переплати. Тому застосуванню підлягають приписи ст. 530 ГПК України.

Так, згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача з вимогою щодо повернення коштів №1941/08 від 05.07.2023. Вимога отримана відповідачем, що не заперечується останнім.

Таким чином, позивач звернувся до суду із позовом в межах трирічного строку позовної давності (03.06.2025). Відтак, позивачем не пропущено строк позовної давності.

Крім того, додатково суд звертає увагу, що відповідно до п.п. 12, 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України строк позовної давності, який станом на 12.03.2020 не був пропущений, продовжився на строк дії карантину та воєнного стану в Україні, а з 30.01.2024 - зупинився.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Відповідно до ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13, ст. 74 ГПК України).

Приймаючи до уваги наведені вище положення закону, враховуючи встановлені судом факти та зміст позовних вимог, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Згідно з ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, в зв`язку із задоволенням позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 20, 24, 27, 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240-242, 247, 252, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" м.Київ до Комунального підприємства "Славутське житлово-комунальне об`єднання" м.Славута Шепетівського району Хмельницької області про стягнення 74837,08 грн задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства "Славутське житлово-комунальне об`єднання" (Хмельницька обл., Шепетівський р-н. м.Славута, вул.Миру, 14а, код 34432514) на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (м.Київ, вул.Малопідвальна, 8, код 00039002) кошти в розмірі 74837,08 грн (сімдесят чотири гривні вісімсот тридцять сім гривень 08 коп.) та 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення. Порядок подання апеляційної скарги визначений ст. 257 ГПК України.

Повне рішення складено 04.08.2025.

Суддя Л.О. Субботіна

Рішення надіслати учасникам справи до ел. кабінетів.