СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року м. Харків Справа № 905/92/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Медуниця О.Є., суддя Стойка О.В.

секретар судового засідання Семченко Ю.О.

за участю представників сторін:

позивача Засядьвовк А.І. (поза межами приміщення суду) - Довіреність №49 від 30.12.2024. Виписка ЄДР.

відповідача не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго (вх.1264Х/3) на рішення Господарського суду Донецької області від 30.04.2025

у справі №905/92/25 (суддя Огороднік Д.М., повний текст рішення підписано 12.05.2025)

за позовом Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго, м.Київ

до Комунального підприємства Миколаївської міської ради Сервіскомуненерго, м.Миколаївка, Донецька область

про стягнення заборгованості у розмірі 11.286.347,58 грн

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Донецької області з позовом звернулось Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» до Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Сервіскомуненерго» про стягнення 11.286.347,58 грн, з яких: 8.385.958,09 грн заборгованість за спожиту електричну енергію за період червень-грудень 2023 року; 1.143.396,21 грн - інфляційні втрати та 1.756.993,28 грн - 15% річних. Позов обґрунтований тим, що відповідачем не виконані грошові зобов`язання за договором про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», у зв`язку з чим у останнього утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 30.04.2025 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з КП Миколаївської міської ради Сервіскомуненерго на користь ДП зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго заборгованість у розмірі 988.0752,97 грн, з яких: 838.5958,09 грн заборгованість за спожиту електричну енергію за період червень-грудень 2023 року; 1.143.396,21 грн інфляційні втрати; 351.398,67 грн - 3% річних та судовий збір у розмірі 10.6400,54 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Повернуто Державному підприємству зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 62.894,69 грн, сплачений згідно платіжної інструкції №69 від 22.01.2025.

Позивач з вказаним рішенням місцевого господарського суду частково не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Господарського суду Донецької області від 30.04.2025 у справі №905/92/25, в частині зменшення 15% річних до 3% річних, та стягнути з КП Миколаївської міської ради Сервіскомуненерго на користь позивача 15% річних у розмірі 1.756.993,28 грн. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на відповідача. Обгрунтовуючи апеляційну скаргу скаржник зазначає, що оскаржує рішення в зв`язку з тим, що судом було зменшено розмір 15% річних до 3% річних, що складає 351.398,67 грн із заявлених 1.756.993,28 грн. Позивач вважає рішення в частині зменшення 15% річних незаконним та необґрунтованим, прийнятим при не з`ясуванні судом належним чином обставин, що мають значення для справи. Висновки, викладені у рішенні суду, не відповідають дійсним обставинам справи, а тому суд дійшов до неправильного та необґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ДПЗД «Укрінтеренерго», а саме зменшення 15% річних.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- суд першої інстанції безпідставно зменшив розмір 15% річних до 3%, не врахувавши, що цей розмір був прямо погоджений сторонами у договорі (Комерційних пропозиціях), і є диспозитивною нормою відповідно до ст. 625 ЦК України;

- позивач надав належні докази щодо правомірності 15% річних, зокрема негативні фінансові наслідки для діяльності підприємства (податковий борг, статус "дефолтного", зростання збитків), які суд першої інстанції проігнорував при прийнятті рішення;

- суд неправильно застосував принципи розумності і пропорційності, оскільки 15% річних (сума близько 21% від основного боргу) не є надмірною та відповідає дійсним збиткам позивача, викликаним простроченням платежів;

- зазначає, що рішення ухвалено з порушенням частини третьої статті 551 ЦК України та частини першої статті 233 ГК України під час зменшення 15% річних.

Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.06.2025 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., судді Медуниця О.Є., Радіонова О.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго; встановлено строк до 01.07.2025 (включно) для учасників справи для подання відзиву на апеляційну скаргу до канцелярії суду разом з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи в порядку ч.2 ст.263 Господарського процесуального кодексу України; запропоновано учасникам справи до 01.07.2025 (включно) надати до суду заяви, клопотання та заперечення (у разі наявності), з доказами надсилання їх копії та доданих до них документів інших учасникам справи в порядку ч.4 ст.262 Господарського процесуального кодексу України; призначено справу до розгляду на 29.07.2025. Витребувано з Господарського суду Донецької області матеріали справи №905/92/25.

11.06.2025 на вимогу ухвали апеляційного суду з Господарського суду Донецької області надійшли матеріали справи №905/92/25.

Відповідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.07.2025 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., судді Медуниця О.Є., Стойка О.В., в зв`язку з відставкою судді Радіонової О.О.

Відповідач КП Миколаївської міської ради Сервіскомуненерго (відповідач по справі) не скористався наданим статтею 263 ГПК України процесуальним правом, відзиву на апеляційну скаргу не надіслав, в судове засідання Східного апеляційного господарського суду уповноваженого представника не направив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 29.07.2025 приймає участь представник позивача Засядьвовк А.І., яка підтримала доводи апеляційної скарги, просила скасувати рішення суду першої інстанції в означеній частині.

Відповідно до ч. 12 статті 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача, у зв`язку з чим переходить до її розгляду по суті.

У відповідності до статті 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши в судовому засіданні доповідь судді-доповідача, колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (далі - ДПЗД «Укрінтеренерго»), на підставі ліцензії на постачання електричної енергії споживачу, виданої відповідно до ст.64 Закону України «Про ринок електричної енергії», Правил роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ), затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312, відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 06.11.2018 за №1344 та Розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.12.2018 №1023-р, виконує функції постачальника «останньої надії».

Листом від 23.06.2022 №64/8574-вих АТ ДТЕК Донецькі електромережі повідомило ДПЗД «Укрінтеренерго» про те, що у зв`язку із отриманням від електропостачальників вказаних у додатку до цього листа про те, що у зв`язку з припиненням дії договорів про постачання електричної енергії відповідно до споживачів що наведені у додатку, об`єкти цих споживачів з 28.06.2022 переходять до постачальника останньої надії.

У додатку до листа зазначено КП Миколаївської міської ради Сервіскомуненерго.

Між, позивачем, Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (далі - Постачальник) та КП Миколаївської міської ради Сервіскомуненерго (далі Споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" на умовах публічного договору постачання електричної енергії постачальника «останньої надії» та комерційних пропозицій.

Цей Договір укладений сторонами, керуючись статтями 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання споживача до договору на умовах, визначених Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії та Комерційної пропозиції, що є додатком 1 до цього договору (п. 1.1. Договорів).

Типова форма Договорів розроблена у відповідності із Законом України «Про ринок електричної енергії», Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312 та є однаковими для всіх споживачів України (п. 1.2. Договорів).

Іншими умовами Договору визначено наступне:

- постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору, що зазначені в додатку 1 до договору (комерційна пропозиція) (п.2.1. Договору);

- обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у споживача укладеного в установленому порядку з оператором системи договору про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу/передачі електричної енергії (п. 2.2. Договору);

- постачальник здійснює постачання електричної енергії споживачу з моменту припинення постачання електричної енергії споживачу діючим електропостачальником у випадках, зазначених у пункті 3.2 цієї глави (п. 3.1. Договору);

- визначено, що електрична енергія постачається до електроустановок Споживача протягом строку, що не може перевищувати 90 днів. Якщо після закінчення зазначеного строку постачання електричної енергії Споживач не розпочав процедуру зміни електропостачальником, постачання електричної енергії на об`єкт призупиняється (п.3.4. Договору);

- початок постачання електричної енергії Споживачу починається з факту споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ (п. 3.6. Договору);

- у разі фактичного споживання електричної енергії за відсутності договору про постачання електричної енергії з іншим електропостачальником умови договору з постачальником "останньої надії" вважаються прийнятими споживачем (п.3.7. Договору);

- споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором, згідно з комерційною пропозицією з постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", яка є додатком до цього договору (п.5.1. Договору);

- розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п. 5.8. Договору);

- розрахунки споживача за цим договором здійснюються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання (далі - спецрахунок). При цьому, споживач не обмежується в праві здійснювати оплату за цим Договором через банківську платіжну систему, он-лайн переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу постачальника, та в інший не заборонений законодавством спосіб. Оплата вартості електричної енергії за цим Договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на спецрахунок постачальника. Оплата вважається здійсненою після того, як на спецрахунок постачальника надійшла вся сума коштів. Спецрахунок постачальника зазначається у платіжних документах постачальника, у тому числі у разі його зміни (п. 5.9. Договору);

- оплата виставленого постачальником рахунка за цим Договором має бути здійснена споживачем в терміни, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів з дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої споживачем (п.5.10. Договору);

- споживач не здійснив оплату за цим договором в строк, передбачений комерційною пропозицією, постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії споживачу у порядку, визначеному ПРРЕЕ. У разі порушення споживачем строків оплати за цим договором, постачальник має право вимагати сплати пені. Споживач має сплатити за вимогою постачальника пеню у розмірі, яка зазначається в комерційній пропозиції (п. 5.11. Договору);

- цей договір приєднання набирає чинності за фактом споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ, та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 діб (п.13.1. Договору);

Відповідно до умов договору, усі повідомлення між сторонами вважаються належним чином врученими, якщо вони оформлені письмово та направлені рекомендованим листом, передані кур`єром або особисто під підпис за адресами, визначеними у договорі.

Позивачем до матеріалів справи додано Комерційні пропозиції №5 від 08.10.2021, №6 від 09.06.2023, №7 від 11.10.2023 та №8 від 07.11.2023. У позовній заяві зазначено, що протягом липня 2022 червня 2023 діяла Комерційна пропозиція №5, з липня по жовтень 2023 №6, у листопаді 2023 №7, а у грудні 2023 №8.

Досліджуючи зміст зазначених комерційних пропозицій, суд встановив, що їхні умови за пунктами 1.1, 6.1 та 7.4 є ідентичними, зокрема:

- постачання електричної енергії споживачам постачальником "останньої надії" (Додаток 1 до Договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії") ціна, за якою здійснюється постачання електричної енергії споживачам постачальником "останньої надії" на електричну енергію формується згідно Порядку формування ціни, за якою здійснюється постачання електричної енергії споживачам постачальником "останньої надії", затвердженого постановою НКРЕКП від 05.10.2018 №1179 (далі - Порядок). Розрахунковий період - календарний місяць, на який визначається ціна (пунктом 1.1. Комерційних пропозицій);

- за внесення передбачених умовами договору платежів з порушенням термінів, визначених даною комерційною пропозицією, Постачальник має право нарахувати Споживачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Споживач зобов`язується сплатити пеню на підставі рахунку та/або вимоги (претензії) постачальника. Нарахування пені та інших видів відповідальності, що визначені законом та цим договором (15% річних, інфляція) за невиконання грошового зобов`язання на підставі отриманого споживачем рахунку, починається на наступний день після закінчення терміну, встановленого договором на оплату рахунку;

У разі відсутності доказу вручення рахунку споживачу, пеня та інші види відповідальності визначені законом та цим договором (15% річних, інфляція) за невиконання грошового зобов`язання за цим договором починають нараховуватися постачальником з 21 календарного дня після закінчення розрахункового періоду (п.6.1. Комерційних пропозицій);

- споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати електроенергії, на вимогу постачальника зобов`язаний, крім оплати штрафних санкцій та збитків, сплатити суму боргу за електроенергію з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, а також п`ятнадцять процентів річних від простроченої суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання (п.7.4. Комерційних пропозицій);

- цей Договір набирає чинності за фактом споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ (п.15.1. Комерційної пропозиції).

Умовами комерційних пропозицій сторони передбачили обмін повідомленнями та документами, зокрема актами і рахунками, через електронну пошту.

На підтвердження виконання зобов`язань, позивач додав до матеріалів справи акти купівлі-продажу електроенергії з рахунками-фактурами на загальну суму 10.310.761,69 грн за період липень 2022 грудень 2023 року. Усі акти підписані представником позивача і скріплені печаткою, проте підпису відповідача не містять. Надсилання цих документів здійснювалось на електронну пошту відповідача, що підтверджується скріншотами з електронної пошти позивача.

Відповідач не заперечив факту отримання актів і рахунків, також не висловлював заперечень щодо їх змісту. До матеріалів справи додано платіжні інструкції на загальну суму 1.924.803,60 грн, які підтверджують часткове виконання зобов`язань відповідачем.

07.11.2024 позивач направив відповідачу претензію про сплату заборгованості у розмірі 8.438.644,04 грн та штрафних санкцій у розмірі 2.196.046,31 грн, однак оплати здійснено не було. Водночас відповідач у відзиві на позов визнав заборгованість у сумі 8.385.958,09 грн.

Зазначені обставини, пов`язані з порушенням умов договору стали підставою для звернення позивача до суду з вимогами про стягнення 11.286.347,58 грн, з яких: 8.385.958,09 грн основний борг за електроенергію; 1.143.396,21 грн інфляційні втрати; 1.756.993,28 грн 15% річних.

Відповідач просив зменшити розмір заявлених відсотків річних з 15% до 3%, обґрунтовуючи свою позицію тим, що з початку збройної агресії російської федерації та введення в Україні воєнного стану, Комунальне підприємство «Сервіскомуненерго» опинилось у складних фінансових умовах. Як підприємство критичної інфраструктури міста Миколаївка, воно забезпечує населення базовими житлово-комунальними послугами, при цьому джерелом фінансування залишаються виключно платежі споживачів. Через масові руйнування об`єктів інфраструктури і значні борги населення (які на кінець 2024 року перевищили 49 млн.грн), підприємство втратило фінансову можливість вчасно розраховуватись за спожиту електроенергію. Водночас, після відмови попереднього постачальника від співпраці, відповідач був змушений укласти договір з постачальником «останньої надії» на умовах приєднання, без реальної можливості змінювати його зміст, у тому числі і в частині 15% річних. Попри спроби провести відкриті торги для пошуку альтернативного постачальника, результати виявились безуспішними, про що відповідач надав відповідні звіти. Часткову сплату боргу підприємство здійснило винятково за рахунок коштів місцевого бюджету. З огляду на зазначене, відповідач просить врахувати об`єктивну неспроможність вплинути на умови договору, економічні обставини та просить зменшити річні відсотки до 3%.

Позивач, зі свого боку, заперечує проти такого зменшення.

Господарський суд, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що заборгованість відповідача за спожиту електричну енергію є підтвердженою належними доказами, а тому підлягає стягненню. Водночас, оцінюючи правову природу заявлених до стягнення 15% річних, суд врахував, що зазначений розмір був встановлений позивачем в односторонньому порядку в комерційній пропозиції, яка є додатком до договору приєднання, укладеного відповідачем вимушено, без можливості впливати на його умови. Крім того, суд дійшов висновку про доцільність зменшення відсотків річних, які підлягають стягненню з відповідача, з 15% до 3% річних, як це передбачено ч.2 ст.625 ЦК України, враховуючи принципи розумності, співмірності та фактичні обставини справи.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи положення процесуального закону, предметом даного апеляційного провадження є перевірка рішення Господарського суду Донецької області від 30.04.2025 у справі №905/92/25 виключно в частині зменшення 15% річних до 3% річних, та просить стягнути з КП Миколаївської міської ради Сервіскомуненерго на користь позивача 15% річних у розмірі 1.756.993,28 грн..

В інших частинах рішення Господарського суду Донецької області від 30.04.2025 у справі №905/92/25 не оскаржується.

Надаючи правову кваліфікацію правовідносинам сторін за первісним позовом, Східний апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Передусім, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ст. 692 ЦК України).

До того ж, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст. 530 ЦК України).

Судами встановлено, що згідно умов Договорів оплата виставленого постачальником рахунка за цим Договором має бути здійснена Споживачем у терміни, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів з дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої Споживачем (п. 5.10. Договорів).

Враховуючи те, що відповідач оплату електроенергії у встановлені Договорами строки не здійснив, колегія суддів виходить з того факту, що відповідачем було порушено умови Договорів, шляхом прострочення виконання грошових зобов`язань.

При цьому, суд зазначає, що, не виконавши свої зобов`язання за Договором з поставки товару, відповідач допустив порушення Договору, за що настає відповідальність встановлена Договором та законом.

За змістом статей 610, 611, 612 ЦК України невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.

Цивільно-правова та господарсько-правова відповідальність - це покладення на правопорушника встановлених законом негативних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку, що узгоджується з нормами статті 610 ЦК України та статті 216 ГК України.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Законодавством у той же час також визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Так, з досліджених судом умов Договорів, вбачається, що сторони визначили що, у разі прострочення виконання грошових зобов`язань покупець зобов`язується замість 3% річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, сплатити постачальнику 15% річних від простроченої суми за весь час її прострочення., зокрема умовами п.7.4. комерційних пропозицій сторонами погоджений саме такий розмір процентів.

Судом було здійснено перерахунок 15% річних та встановлено, що розрахунок є арифметично вірним.

Разом з тим, відповідачем було заявлено клопотання про зменшення розміру відсотків річних з 15% до 3% річних.

В обгрунтування заявленого клопотання відповідач зазначив, що внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, в Україні з 24.02.2022 запроваджено воєнний стан, який діє на момент розгляду справи. Комунальне підприємство Миколаївської міської ради «Сервіскомуненерго» є підприємством критичної інфраструктури, що забезпечує населення міста Миколаївка житлово-комунальними послугами.

Закупівля електроенергії у постачальника «останньої надії» здійснювалась підприємством вимушено, через припинення постачання попереднім контрагентом та відсутність альтернативних пропозицій. Відповідач був змушений приєднатись до умов договору, у тому числі щодо 15% річних, які, за його твердженням, у п`ять разів перевищують законодавчо встановлений мінімум.

Внаслідок воєнних дій підприємство зазнало суттєвих фінансових труднощів: пошкоджена інфраструктура, рівень заборгованості населення за житлово-комунальні послуги станом на 31.12.2024 року становить 49,4 млн грн. Протягом 2023 року лише за рахунок місцевого бюджету вдалось частково погасити заборгованість за електроенергію на суму 1,9 млн грн.

Відповідачем здійснювались спроби змінити постачальника шляхом проведення відкритих торгів відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі», проте через відсутність альтернативних учасників це не вдалось. Звіти про безуспішне проведення закупівель додані до матеріалів справи.

Згідно зі статтею 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічні положення також містить частина третя статті 551 ЦК України, положення якої надають суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення розміру штрафних санкцій.

Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно із статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статей 86, 210 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу, на встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст та умови конкретних правовідносин, наявність/ відсутність наданих сторонами доказів у сукупності, що свідчать про наявність/ відсутність підстав для вчинення такої дії.

Наведений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.02.2025 у справі №911/168/24.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 виснувала, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, з огляду на принципи розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і відсотків річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери кредитора. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають правове значення, та, зокрема, зазначених критеріїв суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Врахувавши очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у виді штрафу, пені і відсотків річних, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду у справі №902/417/18 вважала справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи та наведеним вище критеріям, обмежити розмір санкцій сумами штрафу і пені, які вже вирішено судами попередніх інстанцій стягнути, та відмовити у стягненні відсотків річних.

Тобто, у постанові від 18.03.2020 Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи питання щодо зменшення розміру відсотків річних, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, врахувала фактичні обставини справи №902/417/18.

У постанові від 05.06.2024 у справі №910/14524/22 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку, за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів. Тому в питаннях підстав для зменшення розміру штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд вирішує це питання на власний розсуд з огляду на конкретні обставини, якими обумовлене таке зменшення.

Даний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.03.2025 у справі №915/303/23.

Тобто, у вказаних вище постановах Великою Палатою Верховного Суду було сформульовано правові висновки щодо застосування приписів статті 625 ЦК України до відносин про стягнення відсотків річних, невиконанням грошових зобов`язань та зроблені загальні висновки про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України. У тому числі і висновки про те, що в питаннях підстав для зменшення розміру штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, не може бути подібних правовідносин.

Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 вказала на те, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 ГК України і частині третій статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України. Такий підхід є усталеним в судовій практиці.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.09.2024 у справі №915/1308/23 зазначено про те, що висновки судів попередніх інстанцій про можливість зменшення судом розміру трьох процентів річних (у цій справі до 1,5 %), заявленого до стягнення на підставі статті 625 ЦК України, є такими, що узгоджуються із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у пунктах 8.38, 8.41 постанови від 18.03.2020 у справі №902/417/18. За переконанням колегії, суди попередніх інстанцій цілком правомірно врахувавши загальний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, розглянули клопотання товариства про зменшення 3% річних та дійшли висновку про його часткове задоволення з мотивів, викладених у постанові.

Наведене вище переконливо свідчить єдність та сталість правових висновків Великої Палати Верховного Суду в цьому питанні.

Як вже неодноразово наголошував Верховний Суд зменшення розміру штрафних санкцій та/або відсотків річних, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України обумовлено індивідуальним характером правовідносин. У кожній конкретній справі, де постає питання про зменшення відсотків річних, суд має враховувати унікальні обставини, що супроводжують невиконання чи неналежне виконання грошового зобов`язання, а тому питання про зменшення процентів не підлягає узагальненню через свою індивідуальну природу. Для формування єдиної практики зазвичай розглядаються питання, які мають спільні риси в багатьох судових справах. У випадку зі штрафними санкціями та відсотками, кожен спір має унікальні фактичні обставини, що унеможливлює вироблення універсального підходу.

Суд, керуючись статтею 625 ЦК України, має свободу у визначенні необхідності зменшення відсотків річних, якщо це відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності.

За змістом положень статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Необхідно враховувати, що правовий висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору (подібний висновок міститься в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №753/11009/19, від 27.07.2021 у справі №585/2836/16- Ц, ухвалі Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21.02.2025 у cправі №922/444/24).

Таким чином, зменшення розміру як пені та штрафу, так і процентів річних є правом суду, і господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе їх зменшення (постанови Верховного Суду від 15.06.2023 у справі №921/94/21, Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі №910/14524/22).

З огляду на необхідність дотримання балансу інтересів обох сторін в умовах воєнного стану, введеного у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що безумовно вплинуло на господарську діяльність усіх без виключення суб`єктів господарювання та їх майновий стан, зокрема, і відповідача, який є підприємством, що надає комунальні послуги населенню; відсутність в матеріалах справи доказів понесення позивачем реальних збитків у зв`язку з порушенням відповідачем грошових зобов`язань; застосування позивачем при розрахунку ставки відсотків річних (15%), що є істотним, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про можливість зменшення розміру суми відсотків річних з 15%, закріплених умовами договору, до 3% річних, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки саме цей рівень відсотків встановлено законодавчо з метою відшкодування втрат кредитора внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання боржника.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи. Відтак колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Донецької області від 30.04.2025 у справі №905/92/25 в оскаржуваній частині слід залишити без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 30.04.2025 у справі №905/92/25 в залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 286-289 ГПК України

Повна постанова складена 30.07.2025.

Головуючий суддя О.А. Істоміна

Суддя О.Є. Медуниця

Суддя О.В. Стойка