РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.07.2025Справа № 910/2340/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Нечая О.В., за участю секретаря судового засідання Будніка П.О., розглянувши у загальному позовному провадженні матеріали справи № 910/2340/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Медичний центр "Ембріотек" (Україна, 03179, м. Київ, Брест-Литовське шосе, буд. 7-Б; ідентифікаційний код: 23389147)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Клініка геронтології, естетичної та пластичної, реконструктивної хірургії "Молода - Я" (Україна, 03087, м. Київ, вул. Єреванська, буд. 31/1; ідентифікаційний код: 45290695)

про стягнення 2 913 761,95 грн

Представники учасників справи:

від позивача: Демченко І.П., ордер АА №1057792;

від відповідача: Шевченко Т.Ю., ордер АА №1564066.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Медичний центр "Ембріотек" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Клініка геронтології, естетичної та пластичної, реконструктивної хірургії "Молода - Я" (далі - відповідач) про стягнення 2 913 761,95 грн, з яких 290 000,00 грн за неповернення орендованого приміщення та 2 623 761,95 грн вартості відновлюваних будівельних робіт.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором суборенди нерухомого майна № 0211 від 01.11.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2025 вказану позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків - протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали.

12.03.2025 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви з додатками.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/2340/25, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 16.04.2025.

У підготовче засідання 16.04.2025 з`явились представники сторін.

У підготовчому засіданні 16.04.2025 судом було продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, оголошено перерву до 21.05.2025.

07.05.2025 представником відповідача сформовано в системі "Електронний суд" відзив на позовну, який 08.05.2025 зареєстрований в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

13.05.2025 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про долучення доказів.

14.05.2025 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив та клопотання про огляд доказів за їх місцезнаходженням.

20.05.2025 представником відповідача Гончаровим В.М. сформовано в системі "Електронний суд" клопотання про відкладення розгляду справи, яке 20.05.2025 зареєстроване в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

21.05.2025 представником відповідача Шевченко Т.Ю. сформовано в системі "Електронний суд" клопотання про відкладення розгляду справи, яке 21.05.2025 зареєстроване в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

У підготовче засідання 21.05.2025 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання відповідач був повідомлений належним чином, явка представників сторін обов`язковою судом не визнавалась.

У підготовчому засіданні 21.05.2025 судом було відмовлено у задоволенні клопотань представників відповідача про відкладення розгляду справи та клопотання позивача про огляд доказів за їх місцезнаходженням, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.06.2025.

11.06.2025 представником відповідача сформовано в системі "Електронний суд" клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження, додаткові письмові пояснення та клопотання про витребування доказів, які 11.06.2025 зареєстровані в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

Судове засідання, призначене на 11.06.2025 не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді Нечая О.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2025, в порядку статей 120, 121 Господарського процесуального кодексу України, сторін було повідомлено про те, що судове засідання у справі № 910/2340/25 призначено на 02.07.2025.

18.06.2025 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача про повернення на стадію підготовчого провадження, додаткові письмові пояснення та клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.06.2025, в порядку статей 120, 121 Господарського процесуального кодексу України, сторін було повідомлено про те, що судове засідання у справі № 910/2340/25, призначене на 02.07.2025, відбудеться 23.07.2025.

23.07.2025 представником відповідача сформовано в системі "Електронний суд" клопотання про зупинення провадження у справі, яке 23.07.2025 зареєстровано в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

У судове засідання 23.07.2025 з`явились представники сторін.

Представник позивача надав суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача надала суду усні пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечувала.

У судовому засіданні 23.07.2025 судом було відмовлено у задоволенні клопотань відповідача про повернення до стадії підготовчого провадження, про витребування доказів, про зупинення провадження у справі, а також проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

01.11.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Медичний центр "Ембріотек" (далі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Клініка геронтології, естетичної та пластичної, реконструктивної хірургії "Молода - Я" (далі - орендар) було укладено Договір суборенди нерухомого майна №0211 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого орендодавець зобов`язується передати за плату суборендареві у строкове користування, а суборендар зобов`язується прийняти у строкове користування частину будівлі, що визначена у цьому договорі, та зобов`язується сплачувати орендодавцеві орендну плату.

Об`єктом оренди є частина будівлі, що стоїть окремо, з підсобними (допоміжними) спорудами, загальною площею 580 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, Брест-Литовське шосе, 7 - Б (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.5, 3.6 Договору приймання-передача майна здійснюється двосторонньою комісією, що складається із представників сторін в кількості однієї особи від кожної сторони. При переданні майна складається Акт приймання-передачі, який підписується членами двосторонньої комісії. Майно вважається переданим в оренду з моменту підписання Акта приймання-передачі.

Строк оренди складає 1 (один) рік з дати прийняття майна за Актом приймання-передачі (п. 4.1 Договору).

Пунктом 5.1 Договору сторони визначили, що за все майно, яке є предметом цього договору, розмір орендної плати на місяць становить 29 000,00 грн, в тому числі ПДВ 20% у розмірі 4 833,33 грн.

Пунктами 8.1 - 8.7 Договору сторони погодили порядок повернення майна з оренди.

Повернення орендодавцю майна здійснюється двосторонньою комісією, що складається із представників сторін. Сторони повинні призначити своїх представників у двосторонню комісію та приступити до передання майна протягом двох днів з дати закінчення строку оренди або його дострокового припинення. Протягом строку, визначеного у п. 8.2 договору суборендар зобов`язаний виїхати з орендованих приміщень та підготувати його до передання орендодавцю. Майно повинно бути передане суборендарем та прийняте орендодавцем протягом п`яти днів з моменту початку роботи двосторонньої комісії. При передачі майна складається Акт приймання-передачі, який підписується членами двосторонньої комісії. Майно вважається фактично переданим орендодавцю з моменту підписання Акта приймання-передачі. Майно повинне бути передане орендодавцю у тому ж стані, в якому воно було передане в оренду з урахуванням нормального фізичного зносу.

Строк Договору починає свій перебіг у момент передачі об`єкта, що орендується, суборендарю та закінчується у строк, визначений п. 4.1 цього договору (п. 10.2 Договору).

01.11.2023 сторонами підписано Акт приймання-передачі приміщення, який підтверджує факт передачі об`єкту оренди у користування відповідача.

Позивач зазначає, що по закінченню строку оренди відповідач не забезпечив повернення орендованого майна орендодавцю, представника для передачі майна та складання Акту приймання-передачі не направив та самовільно продовжував користуватися приміщенням після закінчення строку оренди, обмежуючи при цьому доступ орендодавця до приміщення.

Окрім того, позивач вказує на наявність значних пошкоджень об`єкту оренди, що підтверджується наявними в матеріалах справи фотографіями та Зведеним кошторисним розрахунком вартості об`єкта будівництва від 13.01.2025, Локальним кошторисним розрахунком на будівельні роботи №2-1-1/02-02-01 від 13.01.2025.

З огляду на те, що відповідач порушив умови Договору в частині своєчасного повернення об`єкту оренди, а також з огляду на наявні пошкодження орендованого приміщення, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь неустойку в розмірі 290 000,00 грн та вартість відновлюваних будівельних робіт у розмірі 2 623 761,95 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина перша статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений сторонами Договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частинами 1, 6 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Частинами 1, 3 статті 774 Цивільного кодексу України передбачено, що передання наймачем речі у володіння та користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Суд встановив факт користування відповідачем орендованим майном - приміщенням загальною площею 580 кв.м, за адресою: м. Київ, Брест-Литовське шосе, 7 - Б, про що свідчить наявний в матеріалах справи підписаний сторонами Договору Акт приймання-передачі приміщення від 01.11.2023.

Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частинами 1, 4 статті 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Зі змісту статей 762 Цивільного кодексу України та 286 Господарського кодексу України вбачається, що договір оренди є підставою виникнення права наймача (орендаря) користуватися орендованим майном упродовж строку його дії зі сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору; а припинення такого договору є підставою виникнення обов`язку наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Користування майном за договором оренди є правомірним, якщо воно відповідає його умовам та положенням чинного законодавства, які регулюють такі правовідносини з урахуванням особливостей предмета найму та суб`єктів договірних правовідносин.

Відносини найму (оренди) у разі неправомірного користування майном можуть регулюватися умовами договору, що визначають наслідки неправомірного користування майном, та нормами законодавства, які застосовуються до осіб, які порушили зобов`язання у сфері орендних відносин.

Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 Цивільного кодексу України, статей 283, 284, 286 Господарського кодексу України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.

Згідно з положеннями статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

З наведеного вбачається, що після спливу строку дії договору оренди невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

Таким чином, користування майном після припинення договору оренди є таким, що здійснюється не відповідно до його умов - неправомірне користування майном, у зв`язку з чим вимога щодо орендної плати за користування майном за умовами договору, що припинився (у разі закінчення строку, на який його було укладено тощо), суперечить змісту правовідносин за договором найму (оренди) і регулятивним нормам Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма статті 762 Цивільного кодексу України ("Плата за користування майном") і охоронна норма частини другої статті 785 Цивільного кодексу України ("Обов`язки наймача у разі припинення договору найму") не можуть застосовуватися одночасно, адже орендар не може мати одночасно два обов`язки, які суперечать один одному: сплачувати орендну плату, що здійснюється за правомірне користування майном, і негайно повернути майно.

Отже, положення пункту 3 частини першої статті 3 та статті 627 Цивільного кодексу України про свободу договору не застосовуються до договорів оренди в тій їх частині, якою передбачені умови щодо здійснення орендної плати за період від моменту припинення дії договору до моменту повернення орендованого майна, оскільки сторони в такому випадку відступають від положень актів цивільного законодавства (стаття 6 Цивільного кодексу України).

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 19.04.2021 у справі №910/11131/19 та від 07.07.2021 у справі №904/5303/19.

Відтак, яким би способом в договорі оренди не регламентувалися правовідносини між сторонами у разі невиконання (несвоєчасного виконання) наймачем (орендарем) обов`язку щодо повернення речі з найму (оренди) з її подальшим користуванням після припинення такого договору, проте ці правовідносини не можуть врегульовуватись іншим чином, ніж тим, що визначено частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України (зокрема, з установленням для наймача (орендаря) будь-якого іншого (додаткового) зобов`язання, окрім того, що передбачений вказаною нормою).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19.

Судом встановлено, що сторони погодили строк оренди за Договором - 1 рік з дати прийняття майна за Актом приймання-передачі (п. 4.1 Договору), без можливості пролонгації. При цьому, строк дії Договору обмежується строком оренди (п. 10.2 Договору).

Зважаючи на передання майна в оренду та, відповідно, початок перебігу строку оренди з 01.11.2023, такий строк закінчився 01.11.2024, що тягне за собою й закінчення строку дії Договору.

Суд враховує, що сторонами не надано підписаного Акту приймання-передачі (повернення) приміщення, складеного в порядку, визначеному пунктами 8.1 - 8.7 Договору. Відповідачем також не надано жодних інших доказів, які підтвердили б факт звільнення орендованого приміщення у встановлений Договором строк.

При цьому, зважаючи на вжиття позивачем відповідних заходів з метою інформування відповідача про необхідність своєчасного повернення майна з оренди (направлення повідомлень від 01.09.2024, від 27.10.2024 та від 31.10.2024), суд дійшов висновку, що орендар свідомо ухилився від виконання покладених на нього обов`язків.

До того ж, неналежне виконання відповідачем зобов`язань підтверджується наявною у матеріалах справи копією Повідомлення від 01.12.2024, в якому один з засновників Товариства з обмеженою відповідальністю "Клініка геронтології, естетичної та пластичної, реконструктивної хірургії "Молода - Я" - Молодий О.І. повідомляє позивача про те, що лише з 01.12.2024 відповідач починає вивіз обладнання та матеріально-технічних засобів з орендованого приміщення.

Таким чином, неспростованим є факт користування відповідачем приміщенням загальною площею 580 кв.м, за адресою: м. Київ, Брест-Литовське шосе, 7 - Б, по закінченню строку дії Договору, тобто з 02.11.2024.

Водночас, суд позбавлений можливості достеменно встановити дату повернення орендованого майна, оскільки передбачений Договором Акт приймання-передачі (повернення) приміщення сторонами не підписано.

У свою чергу, зважаючи на наявність в матеріалах справи фотознімків об`єкту оренди, наданих позивачем, а також враховуючи факт підготовки на замовлення позивача Зведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкта будівництва від 13.01.2025 та Локального кошторисного розрахунку на будівельні роботи №2-1-1/02-02-01 від 13.01.2025, суд дійшов висновку, що 13.01.2025 позивач мав доступ до приміщення, яке було звільнене відповідачем. Належних та допустимих доказів, які б підтвердили факт повернення об`єкту оренди у будь-який інший день, жодною зі сторін не надано.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що орендар продовжував користуватися приміщенням після закінчення строку дії Договору в період з 02.11.2024 по 12.01.2025.

Враховуючи приписи ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, обґрунтованим є стягнення з відповідача неустойки в розмірі подвійної плати за найм приміщення за весь час прострочення, що складає 136 580,65 грн.

Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача вартість відновлюваних будівельних робіт у розмірі 2 623 761,95 грн.

Так, стаття 785 Цивільного кодексу України зобов`язує орендаря, у разі припинення договору оренди, негайно повернути орендоване майно у такому ж стані, в якому він його отримав, з урахуванням його нормального зносу.

Відповідно до статті 779 Цивільного кодексу України наймач зобов`язаний усунути погіршення речі, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків. Наймач не відповідає за погіршення речі, якщо це сталося внаслідок нормального її зношення або упущень наймодавця.

Частинами 3, 4 статті 285 Господарського кодексу України встановлено, що орендар зобов`язаний берегти орендоване майно відповідно до умов договору, запобігаючи його псуванню або пошкодженню, та своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату. Орендар відшкодовує орендодавцю вартість орендованого майна у разі відчуження цього майна або його знищення чи псування з вини орендаря.

Відтак, після належно оформленої передачі орендарю орендованого майна обов`язок збереження такого майна покладений, відповідно до положень статей 767, 779 ЦК України, на орендаря.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі №904/9526/17.

Відтак, враховуючи відсутність доказів, які б вказували на користування об`єктом оренди іншими особами після підписання сторонами Акту приймання-передачі приміщення від 01.11.2023 до моменту повернення майна орендодавцеві 13.01.2025, суд виходить з того, що майно перебувало виключно у володінні відповідача.

У свою чергу, надані позивачем фотознімки об`єкту оренди дають змогу візуально встановити факт пошкодження приміщення, а Зведений кошторисний розрахунок вартості об`єкта будівництва від 13.01.2025 та Локальний кошторисний розрахунок на будівельні роботи №2-1-1/02-02-01 від 13.01.2025, складені та підписані Інженером технічного нагляду Балабушкою А.М., визначають вартість відновлювальних робіт, а відтак формують безпосередньо склад збитків, що підлягають відшкодуванню на підставі ст. 779 Цивільного кодексу України та ст. 285 Господарського кодексу України.

Відповідачем не надано суду контррозрахунку заявлених позивачем збитків та будь-яких інших заперечень щодо їх розміру, у зв`язку з чим суд приймає надані позивачем Зведений кошторисний розрахунок вартості об`єкта будівництва від 13.01.2025 та Локальний кошторисний розрахунок на будівельні роботи №2-1-1/02-02-01 від 13.01.2025 як належні та допустимі докази розміру завданої матеріальної шкоди.

Оскільки судом встановлено факт порушення відповідачем ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України в частині повернення майна з оренди у такому ж стані, в якому він його отримав, з урахуванням нормального фізичного зносу, зважаючи на наявність у орендаря обов`язку усунення погіршення майна, що сталося з його вини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги про стягнення збитків у розмірі 2 623 761,95 грн.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

За приписами частин 1 - 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Пункт 3 частини першої статті 129 Конституції України пов`язує змагальність сторін зі свободою в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Змагальність сторін - це встановлена законом можливість реалізації та практична реалізація наданих їм процесуальних прав при безумовному виконанні покладених на них процесуальних обов`язків на всіх стадіях судового процесу за участю компетентного суду.

Переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено часткову обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає неустойка в розмірі 136580,65 грн та збитки в розмірі 2623761,95 грн.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 41405,14 грн. Решта сплаченого судового збору в розмірі 2301,29 грн залишається за позивачем.

Керуючись статтями 129, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Клініка геронтології, естетичної та пластичної, реконструктивної хірургії "Молода - Я" (Україна, 03087, м. Київ, вул. Єреванська, буд. 31/1; ідентифікаційний код: 45290695) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Медичний центр "Ембріотек" (Україна, 03179, м. Київ, Брест-Литовське шосе, буд. 7-Б; ідентифікаційний код: 23389147) неустойку в розмірі 136580 (сто тридцять шість тисяч п`ятсот вісімдесят) грн 65 коп., збитки в розмірі 2623761 (два мільйони шістсот двадцять три тисячі сімсот шістдесят одна) грн 95 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 41405 (сорок одна тисяча чотириста п`ять) грн 14 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2301,29 грн покласти на позивача.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 01.08.2025

Суддя О.В. Нечай