ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2025 р. Справа№ 910/8192/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Ткаченка Б.О.

Майданевича А.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентінг»

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.01.2025

у справі № 910/8192/24 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентінг»

про стягнення 65 704,09 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентінг» 65 704,09 грн.

Позов мотивовано тим, що позивач виплатив страхове відшкодування потерпілій особі, і у межах фактичних витрат до нього перейшло право вимоги до відповідача як до особи, відповідальної за заподіяння збитків.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.01.2025 у справі № 910/8192/24 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕНТІНГ» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» збитки у розмірі 65 704 грн 09 коп. та судовий збір у розмірі 3 028 грн 00 коп.

Рішення мотивоване тим, що суд констатує, що з огляду на положення пп. 3.1.5 договору суборенди, саме Товариство з обмеженою відповідальність «Рентінг» (як суборендодавець за договором суборенди) зобов`язалося перед суборендарем (ТОВ «САВ-ДІСТРИБЬЮШН») усувати несправності, пошкодження та наслідки аварій, що виникли в переданому у суборенду приміщенні. За таких обставин, оскільки за договором суборенди відповідач взяв на себе зобов`язання перед суборендарем усувати несправності, пошкодження та наслідки аварій у об`єкті суборенди, то саме відповідач, на переконання суду, є особою, відповідальною перед позивачем за наслідки залиття приміщення, що сталося в ніч з 29 на 30 вересня 2020 року.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Рентінг» звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 01.01.2025 у справі № 910/8192/24 скасувати повністю та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕНТІНГ» відмовити в повному обсязі. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕНТІНГ» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 500 грн. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕНТІНГ» витрати на судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 4 542 грн.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовані наступними доводами.

Скаржник вказує на те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що подія, яка зумовила залиття нежилого приміщення, в якому знаходилося майно ТОВ «САВ ДИСТРИБЬЮШН», сталася внаслідок протиправної поведінки саме відповідача як і не містять жодного належного доказу який би свідчив про порушення відповідачем господарського зобов`язання, наявність протиправної поведінки, яка полягає в дії або бездіяльності, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданими ТОВ «САВ-ДИСТРИБЬЮШН» збитками. З огляду на наявні у матеріалах справи докази, позивачем не доведено, а судом не встановлено наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення з боку відповідача. Вказане унеможливлює застосування до відповідача цивільної відповідальності у вигляді стягнення збитків (відшкодування шкоди), завданих ТОВ «САВ-ДИСТРИБЬЮШН».

На думку скаржника, саме бездіяльність ТОВ «ЕЛІТ БІЛДІНГ», яка полягала у порушенні покладених на нього, як на орендодавця та управителя майном обов`язків, передбачених розділом 5 Договору оренди, а саме відсутності контролю та підтримки будівлі (об`єкта оренди) у справному стані, запобігання небезпеки та виправлення ушкоджень призвела до несправного стану комунікацій в орендованому приміщенні, системи водовідведення, призвела до прориву труди для дощового відведення внаслідок якої було завдано майнову шкоду ТОВ «САВ-ДІСТРИБЬЮШН», отже, ТОВ «ЕЛІТ БІЛДІНГ» зобов`язаний утримувати майно. Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого невиконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником збитків. Відповідний правовий висновок наведений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.12.2019 у справі № 686/11256/16-ц.

Скаржник вказує на те, що вина ТОВ «ЕЛІТ БІЛДІНГ» в залитті майна ТОВ «САВ ДИСТРИБЬЮШН» встановлена оскаржуваним рішенням в якому суд зазначає, що залиття приміщення сталося внаслідок порушення ТОВ «ЕЛІТ БІЛДІНГ» своїх зобов`язань як управителя майна та орендодавця за договором оренди нежитлового приміщення № 01/10-19 від 01.10.2019 р. (абз. 9, арк. 3 Рішення). Проте, через неправильне трактування умов Договору суборенди, суд першої інстанції помилково визнав Відповідача відповідальним суб`єктом за заподіяні суборендарю збитки суб`єктом, натомість, відповідачем не було порушено жодної умови ані договору суборенди, ані договору оренди, вина Відповідача не встановлена жодним належним доказом, протиправність дій Відповідача, причинний зв`язок між дією/бездіяльністю, що призвело до залиття майна ТОВ «САВ-ДИСТРИБЬЮШН», відсутній.

Скаржник зазначає про те, що про відсутність вини відповідача свідчить і той факт, що відповідач не відшкодовував ТОВ «ЕЛІТ БІЛДІНГ» витрати, пов`язані з усуненням несправностей, пошкоджень та наслідків аварій комунікацій, а ТОВ «ЕЛІТ БІЛДІНГ» не пред`являло вимогу ТОВ «РЕНТІНГ» про відшкодування таких витрат.

Також скаржник у апеляційній скарзі зазначив, що на день подачі апеляційної скарги, скаржником понесено судові витрати на: судовий збір за подання апеляційної скарги - 4 542,00 грн; витрати на правничу (правову) допомогу - 10 500,00 грн. Загальна сума витрат скаржника в суді апеляційної інстанції складає: 15 042,00 грн.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Позивачем не надано відзиву на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/8192/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентінг» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.01.2025 у справі № 910/8192/24. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентінг» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.01.2025 у справі № 910/8192/24 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.

Враховуючи воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, систематичні оголошення сигналу повітряної тривоги, тимчасові непрацездатності суддів, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/8192/24 розглядалась протягом розумного строку.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, 01.10.2019 між відповідачем, як орендарем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «САВ-ДІСТРИБЬЮШН», як суборендарем, укладено Договір суборенди №0110-08/19 (надалі - Договір суборенди), відповідно до п. 1.1 якого, відповідач передає суборендареві у тимчасове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 2123,00 кв.м, розташоване у будівлі, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, пр. Центральний, 259/1.

Згідно з п. 2.1 договору суборенди об`єкт суборенди передається суборендареві не пізніше 01.10.2019 за актом приймання-передачі, який є невід`ємною частиною цього договору. У акті вказується площа об`єкту суборенди, стан на момент передачі та інші відомості на розсуд сторін.

01.10.2019 відповідачем та суборендарем підписано акт приймання-передачі об`єкта оренди, відповідно до якого відповідач передав, а суборендар прийняв нежитлове приміщення загальною площею 2123,00 кв.м, розташоване у будівлі, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, пр. Центральний, 259/1. У акті сторони підтвердили, що приміщення знаходиться у належному технічному стані, що відповідає умовам договору суборенди.

Відповідно до п. 4.1 договору в редакції додаткової угоди від 01.01.2021 до договору суборенди, строк цього договору обчислюється з дати підписання сторонами акту приймання-передачі об`єкта суборенди та триває до 31.01.2021 включно.

Підпунктом 3.1.5 договору суборенди визначено обов`язок відповідача усувати несправності, пошкодження та наслідки аварій у об`єкті суборенди. Якщо такі несправності, пошкодження та аварії у об`єкті суборенди сталися з вини суборендаря, останній в повному обсязі відшкодовує відповідачу витрати, пов`язані з їх усуненням.

10.01.2020 між позивачем, як страховиком, та Товариством з обмеженою відповідальністю «САВ-ДІСТРИБЬЮШН», як страхувальником, суборендарем за договором суборенди, укладено договір №2210/290/001015 добровільного страхування майна, відповідно до п. 1.1 якого, предметом є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, зазначеним в п. 3.1 цього договору.

Згідно із п. 1.2. договору страхування визначено, що майно вважається застрахованим тільки за адресою (територія дії Договору) згідно Додатку № 2 до Договору.

Відповідно до підп. 3.1.1 договору страхування страхуванню підлягає рухоме майно, а саме товарні залишки відповідно до Додатку № 3 до договору страхування).

До Переліку застрахованого майна, який є Додатком №2 до договору страхування, включено майно, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, просп. Центральний, 259/1.

У Додатку №3 до Договору страхування наведено вичерпний перелік майна, що підлягає страхуванню із зазначенням його найменування, кількості та вартості.

Відповідно до акту № 30/09/20-02 від 30.09.2020 про наслідки залиття нежитлового приміщення - магазину «Фокстрот» за адресою: м. Миколаїв, пр. Центральний, 259/1, у неробочий час магазину - в ніч з 29 на 30 вересня 2020 року, внаслідок впливу рідини через зливу відбулось протікання труби та даху торговельного центру (площа ділянки протікання становить приблизно 1 кв.м), що спричинило пошкодження майна магазину - смартфонів, фотоапаратів та відеореєстраторів, згідно із переліком, що додається до даного акту.

Зазначений акт підписаний представниками Товариства з обмеженою відповідальністю «САВ-ДІСТРИБЬЮШН», позивачем та відповідачем.

В подальшому, 22.03.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «САВ-ДІСТРИБЬЮШН» звернулось до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до страхового акту № 63946/1 від 29.04.2021 (з урахуванням розрахунку страхового відшкодування до вказаного страхового) подію, яка мала місце 30.09.2020 та в результаті якої було пошкоджено застраховане майно, визнано позивачем страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 65 704,09 грн. і відповідно до платіжного доручення № 3617 від 30.04.2021 позивачем виплачено Товариству з обмеженою відповідальністю «САВ-ДІСТРИБЬЮШН» страхове відшкодування у розмірі 65 704,09 грн.

Позивач зазначає, що до нього перейшло в межах суми 65 704,09 грн право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» (в редакціях, чинних на момент виплати страхового відшкодування) до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1166 ЦК України визначено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1 ст. 224 та ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається, зокрема, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова (господарсько-правова) відповідальність не настає. При цьому, у спорах, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, на кредитора покладений обов`язок доведення факту неправомірності (протиправності) поведінки відповідача, прямого (безпосереднього) причинного зв`язку між неправомірними діями або бездіяльністю особи, яка заподіяла шкоду, і самою завданою шкодою та обґрунтування його розміру. Тобто, відшкодування шкоди включає в себе не тільки поняття «шкоди», але й покладення обов`язку на потерпілу сторону щодо доведення її розміру.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч.1 ст.22, ст.611, ч.1 ст.623 Цивільного кодексу України). Кредитор, вимагаючи відшкодування збитків, має довести три перші умови відповідальності, зокрема факт порушення боржником зобов`язання, розмір збитків, причинний зв`язок. Вина боржника у порушенні презюмується та не підлягає доведенню кредитором.

Як вбачається із матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «САВ-ДІСТРИБЬЮШН» на момент залиття користувалося нежитловим приміщенням у будівлі, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, пр-т. Центральний, 259/1, на підставі укладеного з відповідачем договору суборенди.

Відповідно до п. 3.1.5 договору суборенди встановлено обов`язок відповідача усувати несправності, пошкодження та наслідки аварій у об`єкті суборенди, а якщо такі несправності, пошкодження та аварії у об`єкті суборенди сталися з вини суборендаря, останній в повному обсязі відшкодовує відповідачу витрати, пов`язані з їх усуненням.

Із матеріалів справи також вбачається, що передане Товариству з обмеженою відповідальністю «САВ-ДІСТРИБЬЮШН» приміщення є частиною приміщення, що орендується відповідачем у Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Білдінг» (управитель майна, орендодавець) на підставі договору оренди нежитлового приміщення № 01/10-19 від 01.10.2019.

Водночас, з урахуванням зазначеного вище п. 3.1.5 договору суборенди, саме відповідач, як суборендодавець за договором суборенди, зобов`язався перед суборендарем - Товариством з обмеженою відповідальністю «САВ-ДІСТРИБЬЮШН», усувати несправності, пошкодження та наслідки аварій, що виникли в переданому у суборенду приміщенні.

Отже, враховуючи те, що за договором суборенди відповідач взяв на себе зобов`язання перед суборендарем усувати несправності, пошкодження та наслідки аварій у об`єкті суборенди, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що саме відповідач, є особою, відповідальною перед позивачем за наслідки залиття приміщення, що сталося в ніч з 29 на 30 вересня 2020 року, при цьому, вважаючи, що залиття приміщення сталося внаслідок порушення ТОВ «Еліт Білдінг» своїх зобов`язань як управителя майна та орендодавця за договором оренди нежитлового приміщення №01/10-19 від 01.10.2019, відповідач не позбавлений можливості звернутися до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Білдінг» з позовом про відшкодування відповідної шкоди в порядку регресу.

Так, у додатку № 1 до акту № 30/09/20-02, підписаного керуючим магазином «Фокстрот» Гайдамакою Валентином Віталійовичем, наведено перелік пошкоджених смартфонів, фотоапаратів та відеореєстраторів (всього 30 одиниць).

Заперечень щодо вказаного переліку відповідачем надано не було.

У розрахунку від 29.04.2021 до страхового акту №63946/1 від 29.04.2021 позивач вказав, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого майна становить 95 704,09 грн, а франшиза дорівнює 30 000,00 грн.

З наведеного слідує, що виплачена позивачем сума страхового відшкодування у розмірі 65 704,09 грн розрахована як вартість відновлювального ремонту пошкодженого майна (95 704,09 грн) мінус франшиза за договором страхування (30 000,00 грн).

Позивачем надано розрахунок суми страхового відшкодування, підписаний Прохоровим С.О. (тією ж особою, що підписувала і розрахунок від 29.04.2021 до страхового акту № 63946/1 від 29.04.2021), у якому зазначено, що відповідно до додатку № 1 до акту № 30/09/20-02 вартість пошкодженого/знищеного товару у кількості 30 шт. з урахуванням цін на продаж складає 196 153,00 грн; на основі наданих накладних закупівельна ціна зазначеного вище товару складає 139 194,13 грн; з урахуванням наданих висновків з сервісного центру, частину товару можна відремонтувати і загальний матеріальний збиток складає 95 704,09 грн.

Однак, розрахунок, з якого би вбачалося, як саме позивач розрахував суму збитку, зазначену у страховому акті, у справі відсутній, натомість у даній справі позивачем заявлено про стягнення з відповідача збитки у розмірі 65 704,09 грн, тобто в межах суми, право вимоги якої перейшло до позивача внаслідок виплати страхового відшкодування.

При цьому, позивачем надано копії актів на виконання робіт № 1233437, № 1233436, № 1233398, № 1233418, № 1233424, № 1233399, № 1233397, № 1233403, № 1233402, № 1233404, № 1233406, № 1233405, № 1233412, № 1233409, № 1233411, № 1233410, № 1233413, № 1233417, № 1233416, № 1233426, № 1233425, № 1233420, відповідно до яких, загальна вартість відновлювального ремонту одиниць товару, що підлягали ремонту, склала 66 600,00 грн, у зв`язку із чим, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що матеріалами справи підтверджується, що вартість ремонту пошкоджених виробів (що підлягали відновленню після пошкодження) перевищує заявлену до стягнення в рамках даної справи суму збитку в порядку суброгації.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду з огляду на встановлені обставини справи, враховуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача збитків у розмірі 65 704,09 грн, у зв`язку із чим, підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 01.01.2025 у справі № 910/8192/24, відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Статтями 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Колегія суддів апеляційної інстанції, при перегляді оскаржуваного рішення в апеляційному порядку, врахувала те, що у п. 3.1.5 договору суборенди встановлений обов`язок саме відповідача усувати несправності, пошкодження та наслідки аварій у об`єкті суборенди, тому, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції, що саме відповідач є особою, відповідальною перед позивачем за наслідки залиття приміщення, що сталося в ніч з 29 на 30 вересня 2020 року.

Твердження скаржника про те, що рішенням у даній справі встановлено вину ТОВ «ЕЛІТ БІЛДІНГ» в залитті майна ТОВ «САВ ДИСТРИБЬЮШН» не відповідає змісту оскаржуваного рішення.

Посилання скаржника на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.12.2019 у справі № 686/11256/16-ц є безпідставним, оскільки обставини справи у вказаній справі є відмінними від обставини справи № 910/8192/24.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи викладене вище, дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 01.01.2025 у справі № 910/8192/24, наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування свого рішення за аргументами та доказами, які наявні у матеріалах справи. При цьому, рівень деталізації судом своїх доводів в будь-якому разі не призвів до неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 01.01.2025 у справі № 910/8192/24, відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає інші посилання скаржника, викладені ним у апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентінг» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.01.2025 у справі № 910/8192/24 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.01.2025 у справі № 910/8192/24 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 8, 11, 74, 129, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентінг» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.01.2025 у справі № 910/8192/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.01.2025 у справі № 910/8192/24 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу 910/8192/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді Б.О. Ткаченко

А.Г. Майданевич