ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2025 р. Справа№ 910/21863/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

без виклику представників сторін,

за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва"

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2025

у справі № 910/21863/21 (суддя - Джарти В.В.)

за позовом Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва"

про стягнення 56 098,88 грн

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст поданої заяви та рух справи

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - позивач, Київтеплоенерго) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" (далі - відповідач, Компанія) про стягнення 56 098,88 грн, з яких 11 318,25 грн складає заборгованість за спожиту відповідачем від ПАТ "Київенерго" теплову енергію до 01.05.2018, 2 182,42 грн - інфляційна складова боргу та 1 019,57 грн - три проценти річних, нараховані за зазначене прострочення, 35 486,85 грн - заборгованість за спожиту відповідачем від ПАТ "Київтеплоенерго" (з 01.05.2018) теплову енергію за період з жовтня 2018 року по жовтень 2021 року, 4 225,78 грн - інфляційна складова боргу та 1 864,01 грн - три проценти річних, нараховані за зазначене прострочення.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням з боку відповідача своїх обов`язків за договором/особовим рахунком № .

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.04.2025 позов задоволено повністю. Стягнуто з Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" грошові кошти: 11 318,25 грн заборгованості за спожиту відповідачем від ПАТ "Київенерго" теплову енергію до 01.05.2018, 3% річних у розмірі 1 019,57 грн та інфляційну складову боргу у розмірі 2 182,42 грн, нараховані за зазначене прострочення, 35 486,85 грн заборгованості за спожиту відповідачем від ПАТ "Київтеплоенерго" (з 01.05.2018) теплову енергію за період з жовтня 2018 року по жовтень 2021 року, 3% річних у розмірі 1 864,01 грн та інфляційну складову боргу у розмірі 4 225,78 грн, нараховані за зазначене прострочення, а також судовий збір - 2 270,00 грн.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

Не погодившись з ухваленим рішенням, Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" 05.05.2025 (через Електронний суд) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (була зареєстрована 06.05.2025), в якій просить прийняти апеляційну скаргу до розгляду. Провести огляд багатоквартирного житлового будинку №1/5 по вул. Естонська у м. Києві та нежитлового приміщення площею 70,00 кв.м., якщо воно знаходиться у цьому будинку. Скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 15.04.2025 р. у справі № 910/21863/21 за позовом КП "Київтеплоенерго" до КП "Керуючій компанії з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва" про стягнення грошових коштів. Прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову КП "Київтеплоенерго" до КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва" про стягнення грошових коштів. Судові витрати покласти на позивача.

08.05.2025 Північний апеляційний господарський суд постановив ухвалу, якою апеляційну скаргу Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2025 у справі № 910/21863/21 залишено без руху. Запропоновано скаржнику доплатити судовий збір у встановленому відповідним законодавством розмірі (1 383,60 грн), про що надати суду докази в десятиденний строк.

22.05.2025 Північний апеляційний господарський суд постановив ухвалу, якою відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2025 у справі № 910/21863/21. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2025 у справі №910/21863/21 у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників. Запропоновано позивачу подати до суду апеляційної інстанції свої пояснення/заперечення щодо клопотання скаржника про проведення огляду багатоквартирного житлового будинку №1/5 по вул. Естонська у м. Києві та нежитлового приміщення площею 70,00 кв.м., якщо воно знаходиться у цьому будинку протягом 10 днів з дня вручення (обізнаності) ухвали суду.

28.05.2025 (через Електронний суд) до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли заперечення на клопотання скаржника про проведення огляду багатоквартирного житлового будинку №1/5 по вул. Естонська у м. Києві та нежитлового приміщення площею 70,00 кв.м.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2025 було відмовлено відповідачу у задоволенні клопотання про проведення огляду багатоквартирного житлового будинку.

Справа була розглянута судом апеляційної інстанції в розумний строк (в розумінні ст. 6 Конвенції) з незалежних від суду причин, враховуючи дію воєнного стану в Україні, обставини оголошення сигналу "повітряна тривога" та інші чинники. Постанова була ухвалена в перший робочий день після виходу колегії суддів із відпустки.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

Апелянт не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд без належної правової оцінки та всебічного дослідження доказів дійшов необґрунтованого висновку про належність відповідачу окремого нежитлового приміщення площею 70 кв.м у будинку по вул. Естонська, 1/5 у м. Києві.

За доводами скаржника, суд помилково ототожнив факт закріплення будинку в цілому за комунальним підприємством з правом власності чи користування конкретним нежитловим приміщенням, не встановивши, чи дійсно таке приміщення існує як ізольований об`єкт нерухомого майна і чи має відповідач речове право на нього. Рішення було прийнято на підставі припущень і загальних формулювань розпорядчих документів, які не ідентифікують жодного конкретного приміщення площею 70 кв.м, не містять посилань на правовстановлюючі документи, а також не підтверджують споживання комунальних послуг саме у такому приміщенні.

Також апелянт вважає, що суд першої інстанції проігнорував норми чинного законодавства, відповідно до яких обов`язки з утримання об`єкта, як і статус споживача комунальних послуг, можуть виникати лише у разі наявності правового титулу на відповідне майно. У новій редакції законодавства про житлово-комунальні послуги відсутнє поняття "балансоутримувача", а отже, й обов`язків, які могли би випливати лише з цього статусу.

Крім того, судом першої інстанції безпідставно було відмовлено в задоволенні клопотання про огляд приміщення, незважаючи на наданий відповідачем акт огляду будівлі, в якому зазначено про відсутність спірного приміщення. У результаті цих порушень суд дійшов помилкового висновку про наявність боргу, який фактично не існує.

Окрім цього, за відсутності доказів споживання відповідачем теплової енергії у нежитловому приміщенні площею 70,00 кв.м. в багатоквартирному житловому будинку №1/5 по вул. Естонська у м. Києві у спірний період свідчить про відсутність у відповідача обов`язку зі сплати вартості спожитої за цією адресою житлово-комунальної послуги центрального опалення та, як наслідок, про відсутність заборгованості та, відповідно, про відсутність порушеного права позивача, яке підлягає захисту. В зв`язку з чим вимоги позивача, за доводами скаржника, про стягнення заборгованості є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Таким чином, апелянт вражає, що позивач без належних та допустимих доказів надання послуг з постачання теплової енергії у листопаді-грудні 2017 року та у грудні 2019 року, приховано включає суми за ніби то поставлену теплову енергію у інші місяці, а ніж заявлені у позові, не надаючи при цьому жодних доказів такої поставки.

Також апелянт зазначив, що відповідно до вимог позовної заяви позивач звернувся до відповідача про стягнення заборгованості за період з січня 2018р. по грудень 2021року. При цьому, довідки про нарахування за теплову енергію в листопаді, грудні 2017р. матеріали справи не містять, тобто позовні вимоги не відповідають доказам, які містять матеріали справи. Отже, обсяги поставки за листопад-грудень 2017 р. та грудень 2019р., які позивач називає «добори» та відображає в довідках про нарахування теплової енергії не входять до спірного періоду (січень 2018 - грудень 2021), а отже і до предмету позову, а мають бути заявлені в окремому позові.

Отже, апелянт вважає, що рішення суду не ґрунтується на належних та допустимих доказах, не відповідає фактичним обставинам справи та має бути скасоване.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Позивач у поданому відзиві не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з урахуванням наступного.

Так, КП ВОК (КМДА) (КМДА) «Київтеплоенерго» просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва залишити - без змін. Позивач вказує, що як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем не надано жодного доказу, який би вказував на те, що площа спірного нежитлового приміщення (70 кв.м) не входить в передану на його баланс площу нежитлових приміщень за спірною адресою. Також клопотань про проведення будівельно-технічної чи іншої експертизи сторонами не заявлялось. Тоді як клопотання про огляд приміщення - є необґрунтованим.

Окрім цього, позивач вважає,, що матеріалами справи підтверджується, що спірне нежитлове приміщення площею 70 кв.м, в багатоквартирному житловому будинку №1/5 по вул. Естонська у м. Києві, перебуває у користуванні відповідача. А тому позивач просив апеляційну скаргу у даній справі залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

6. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи; обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначення відповідно до них правовідносин

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 "Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", КП "Київтеплоенерго" визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ "Київенерго".

За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП "Київтеплоенерго" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

З 01.05.2018 постачання теплової енергії здійснює КП "Київтеплоенерго". Вказане не заперечується сторонами на стадії апеляційного перегляду рішення суду.

Згідно з пунктом 2.2.1 статуту позивача предметом діяльності підприємства є надання комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, постачання та розподілу електричної енергії.

11.10.2018 між Публічним акціонерним товариством "Київенерго" (надалі - кредитор) та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (надалі - новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) № 601-18, відповідно до якого кредитор відступив, а новий кредитор набув право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців (далі - споживачі) щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитої до 01.05.2018 теплової енергії.

Згідно з п. 3.4.2. договору цесії новий кредитор має право на отримання замість кредитора від споживачів, визначених у додатку №1, сплати заборгованості, право вимоги до яких відступлене за цим договором.

У відповідності до п. 1.3. договору цесії кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка, штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень).

Так, відповідно до додатку № 1 до договору цесії позивач набув право вимоги до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" щодо заборгованості за спожиту до 01.05.2018 теплову енергію за особовим рахунком № у розмірі 11 318,25 грн, яка станом на момент звернення до суду з даним позовом не змінилася, що підтверджується довідками про стан розрахунків за спожиту теплоенергію до 01.05.2018.

Позивач листом № 1/5- від 08.04.2019 повідомив відповідача про укладення договору про відступлення права вимоги № 601-18 від 11.10.2018, за яким ПАТ "Київенерго" передало, а позивач набув право вимоги сплати заборгованості у розмірі 11 318,25 грн за спожиту відповідачем до 01.05.2018 теплову енергію та просив сплатити заборгованість в 20-денний строк з дня отримання цього листа.

КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" на цей лист відповіді не надало та заборгованість не погасило.

02.02.2021 позивач листом № 30/5/3/1309 від 28.01.2021 направив на адресу відповідача проект договору на постачання теплової енергії від 19.01.2021 № , що підтверджується копіями фіскального чеку від 02.02.2021, накладної № 573 та описом вкладення у цінний лист від 02.02.2021 за № 573.

Додатком № 8 вказаного проекту договору встановлено, що об`єктом теплопостачання є нежитлове приміщення, площею 70,00 кв.м, розташоване за адресою: вул. Естонська, 1/5.

Так, предметом договору на постачання теплової енергії від 19.01.2021 № є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії на умовах, передбачених цим договором.

При виконанні умов договору, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися тарифами, затвердженими у встановленому порядку, Положенням про Держенергонагляд, Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж (далі - Правил), нормативними актами з питань користування та розрахунків за енергоносії, чинним законодавством України (п. 2.1 договору).

Згідно з пп. 2.2.1. п. 2.2. договору теплопостачальна організація зобов`язується постачати теплову енергію на потреби: опалення та вентиляції - в період опалювального сезону в кількості та в обсягах згідно з додатком № 1 до цього договору.

Підпунктами 2.3.1., 2.3.2. пункту 2.3. договору на абонента покладено обов`язок: додержуватися кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у додатку № 1 до договору, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії; виконувати умови та порядок оплати в обсягах і терміни, які передбачені у додатку № 4 до договору.

Додатком № 1 до договору передбачено, що теплопостачальна організація відпускає абоненту теплову енергію в гарячій воді у межах Q рік = 12,9 Гкал/рік з приєднаним тепловим навантаженням EQ = 0,0065 Гкал/годину, в тому числі: на опалення Qо = 0,0065 Гкал/годину (пп. 1.1. п. 1).

Згідно з п. 1 додатку № 3 до договору розрахунки з абонентом за відпущену теплову енергію проводяться згідно з тарифами на теплову енергію, затвердженими відповідним органом у встановленому законодавством порядку, для КП "Київтеплоенерго" для опалення - 1402,86 грн/Гкал.

Додатком № 4 до договору визначено:

- абонент до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує теплопостачальній організації вартість заявленої у договорі кількість теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця, або оформлює договір про заставу майна згідно з Законом України "Про заставу" як засіб гарантії сплати спожитої теплової енергії (пункт 2);

- абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує в ЦОК за адресою: просп. Повітрофлотський, 58: акт звіряння розрахунків на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акта звірки абонент повертає в ЦОК); акт приймання-передавання товарної продукції; рахунок-фактуру, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяць, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду (пункт 3);

- абоненту на суму боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) теплопостачальною організацією нараховується пеня в розмірі 0,5% за кожний день, до моменту його повного погашення, але не більше обумовленої чинним законодавством України (пункт 7).

Додатком № 7 до договору визначено "Умови припинення постачання теплової енергії".

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов`язання в силу приписів статті 525 Цивільного кодексу України не допускається.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Разом з цим, частиною 1 статті 9 вказаного закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно зі статтею 24 Закону України "Про теплопостачання" споживач теплової енергії має право на приєднання до теплової мережі відповідно до нормативно-правових актів.

Відхиляючи вказані доводи скаржника про те, що суд першої інстанції не визначив наявність у відповідача правового титулу на відповідне майно, з урахуванням того, що у новій редакції законодавства про житлово-комунальні послуги відсутнє поняття "балансоутримувача", суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» балансоутримувач (будинку, групи будинків, житлового комплексу) - власник відповідного майна або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно і уклала договір купівлі-продажу теплової енергії з теплогенеруючою або теплопостачальною організацією, а також договори на надання житлово-комунальних послуг з кінцевими споживачами.

Рішенням Київської міської ради від 09.10.2014 № 270/270 "Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва" вирішено в тому числі передати КП "КК ОЖФ Шевченківського району м.Києва" житловий фонд, який був переданий до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, а також інше нерухоме та рухоме майно, яке належить до комунальної власності територіальної громади Шевченківського району міста Києва.

Згідно розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.02.2011 № 80 "Про закріплення майна за Комунальним підприємством "Керуюча дирекція", з урахуванням розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 30.12.2016 № 801 "Про внесення змін до розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації № 80 від 09.02.2011 "Про закріплення майна за Комунальним підприємством "Керуюча дирекція", КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" здійснює господарське відання житлового, нежитлового фонду Шевченківського району в місті Києві та обслуговування закріплених за ним житлових будинків.

Як вбачається з додатку № 1 до розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 30.12.2016 № 801 на баланс відповідачу переданий весь будинок за адресою: вул. Естонська, 1/5 включно всі нежитлові приміщення в ньому загальною площею 340,70 кв.м (порядковий номер 434).

З урахуванням викладеного, твердження відповідача стосовно того, що позивачем не надано жодних доказів стосовно того, що спірне нежитлове приміщення площею 70,00 кв.м за адресою: м. Київ, вул. Естонська, 1/5, знаходиться на балансі або в користуванні відповідача, є помилковим.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника з посиланням на акт огляду житлового будинку від 09.01.2023, відповідно до якого нежитлові приміщення площею 70,00 та 42,60 кв.м. фактично відсутні у будинку за адресою: вул. Естонська, 1/5 у м. Києві, оскільки зазначений акт складений без участі позивача, тобто є одностороннім. Більше того, в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують повноваження підписантів зазначеного акту.

А тому з урахуванням вказаного вище, апелянтом не надано жодного доказу, який би вказував на те, що площа нежитлового приміщення (70,00 кв.м) не входить в передану на баланс відповідача площу нежитлових приміщень за вказаною адресою.

Таким чином, правомірним є твердження позивача, що спірне нежитлове приміщення площею 70,00 кв.м знаходилось на балансі відповідача згідно розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 30.12.2016 № 801.

Як вбачається з матеріалів справи, будинок по вулиці Естонські1 1/5 у місті Києві оснащений єдиною загальнобудинковою системою опалення. Нежитлові приміщення, розташовані у житловому будинку за вказаною адресою мають спільну інженерну мережу з централізованого опалення, у зв`язку з чим технічна можливість не поставлення теплової енергії відповідачу у позивача відсутня.

Разом з цим, відповідно до пункту 29 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 (далі - Правила № 1198) теплова енергія постачається безперервно.

Згідно з пунктом 36 Правил № 1198 теплопостачальна організація зобов`язується забезпечувати протягом обумовленого в договорі часу безперервне постачання теплової енергії (за винятком нормативно встановлених перерв), підтримувати параметри теплоносія, що подається з колекторів джерела теплової енергії, на вході в теплову мережу споживача теплової енергії відповідно до температурного графіка теплової мережі, не допускаючи відхилення параметрів, визначених договором.

Пунктом 3 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі - Правила № 630), встановлено, що послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв, визначених відповідно до частини 3 статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Більше того, відповідно до пункту 40 Правил № 1198 споживач теплової енергії зобов`язаний, зокрема, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих правил.

Щодо періодів за які позивачем обліковується заборгованість, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Так, з звертаючись з позовом у даній справі, позивач вказав про наявність у відповідача заборгованості 11 318,25 грн за спожиту відповідачем від ПАТ "Київенерго" теплову енергію до 01.05.2018, 3% річних у розмірі 1 019,57 грн та інфляційну складову боргу у розмірі 2 182,42 грн, нараховані за зазначене прострочення, а також 35 486,85 грн заборгованості за спожиту відповідачем (з 01.05.2018) теплову енергію за період з жовтня 2018 року по жовтень 2021 року, 3% річних у розмірі 1 864,01 грн та інфляційну складову боргу у розмірі 4 225,78 грн, нараховані за зазначене прострочення.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що нарахування за надані позивачем послуги теплопостачання здійснювалося на підставі відомостей споживання та діючих в період споживання тарифів. При цьому, за період постачання теплової енергії з жовтня 2018 року по жовтень 2021 року при оформленні щомісячно рахунку-фактури постачальником застосовувався затверджений тариф на теплову енергію, що підтверджується щомісячним обліковим записом.

Обсяг спожитої відповідачем теплової енергії в ГКал, а також щомісячне нарахування по особовому рахунку відображені в облікових картках споживача за його обліковим записом № , копії яких надані позивачем.

Суд апеляційної інстанції в цій частині відхиляє довди скаржника та зазначає, що в спірні періоди позивач поставив відповідачу теплову енергію за вищевказаною адресою. Вказані обставини підтверджуються, зокрема, актом прийняття теплового вузла обліку та актами перевірки стану вузла обліку теплової енергії споживача, які підтверджують, що житловий будинок за адресою вулиця Золотоустівська, 2/4 обладнаний комерційним приладом обліку, який опломбований та готовий до роботи.

Таким чином, отримання відповідачем послуг теплопостачання підтверджується наявними в матеріалах справи доказами в розумінні ст. 74, 76-79, 80, 86, 269 ГПК України, а саме: корінцями нарядів на включення та відключення об`єкту теплоспоживання; відомостями обліку спожитої теплової енергії, що підтверджує обсяги споживання теплової енергії; обліковими картками (помісячно), що підтверджують порядок нарахування, враховуючи обсяг спожитої теплової енергії відповідачем (як частки опалювальної площі будівлі), кількість діб/годин роботи (споживання) та її вартість.

При цьому, як вбачається з корінців нарядів на включення та відключення вказаного будинку в період опалювального сезону, споживачем в них зазначено Комунальне підприємство "ЦОС Шевченківського району". Тоді як суд апеляційної інстанції зазначає, що на підставі виданих корінців нарядів підключається весь будинок за вказаною адресою в цілому. На окрему частину нежитлового приміщення корінці нарядів не видаються. А тому споживачем в корінцях нарядів зазначається обслуговуюча організація, яка здійснює комплексне обслуговування всього житлового будинку в цілому за певною адресою. Саме тому в корінцях нарядів зазначена інформація стосовно Комунального підприємства "ЦОС Шевченківського району", що в свою чергу спростовує зворотні доводи відповідача, які не ґрунтуються на вимогах закону.

За таких обставин, позивачем доведено факт включення та відключення будинку в період опалювального сезону за спірні періоди, та факт підключення/відключення до/від постачання теплової енергії всього будинку. В цій частині (щодо питання прийняття облікових карток (табуляграм) в якості доказів у справах про стягнення заборгованості за договорами постачання (купівлі-продажу) теплової енергії у гарячій воді) на підставі ч. 4 ст. 236 ГПК України суд апеляційної інстанції враховує правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 12.10.2018 у справі № 910/30728/15 та від 03.09.2020 у справі № 910/17662/19).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що КП "Київтеплоенерго" впродовж 2018-2021 років здійснювало постачання теплової енергії до нежитлового приміщення житлового будинку за спірною адресою, яке приєднане до загальнобудинкової системи теплової мережі. Тоді як факт постачання теплової енергії до житлового будинку підтверджується корінцями нарядів на включення та відключення вказаного будинку в період опалювального сезону. Обсяг спожитої теплової енергії за спірний період підтверджується відомостями обліку споживання теплової енергії за період 2018-2021 років та обліковими картками.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що позовні вимоги про стягнення 35 486,85 грн заборгованості за спожиту відповідачем (з 01.05.2018) теплову енергію за період з жовтня 2018 року по жовтень 2021 року - є обґрунтованими та такими, що підтверджені матеріалами справи. А тому підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, у визначені строки заборгованість позивачеві не сплатив, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Суд вказує, що правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, є грошовим зобов`язанням, а отже нарахування 3% річних та інфляційних втрат суд визнає правомірним.

Окрім суми основного боргу, позивачем було нараховано 3% річних у розмірі 1 864,01 грн та інфляційну складову боргу у розмірі 4 225,78 грн за період з 01.11.2018 по 31.10.2021, нарахованих за прострочення виконання зобов`язання з оплати за отриману теплову енергію, поставлену позивачем за період з 01.10.2018 по 31.10.2021.

Перевіривши розрахунок 3% річних та збитків від інфляції, суд апеляційної інстанції зазначає, що він є арифметично вірним, отже з відповідача підлягає стягненню також 3% річних у розмірі 1 864,01 грн та інфляційна складова боргу у розмірі 4 25,78 грн за вказані вище періоди.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції враховує доводи скаржника про те, що матеріали справи не містять доказів в розумінні ст. 74, 76-79, 80, 86, 269 ГПК України в частині надання послуг за період до 31.05.2018 на загальну суму 11 315,25 грн. Водночас, саме формулювання підстав позову позивачем, що станом на дату 31.05.2018 існувала заборгованість перед позивачем - є необґрунтованим та недоведеним. А тому такі позовні вимоги не підлягають задоволенню.

В даному аспекті суд апеляційної інстанції не приймає доводи позивача та вважає помилковими висновки суду першої інстанції з посиланням на додаток № 1 до договору цесії, відповідно до якого позивач набув право вимоги до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" щодо заборгованості за спожиту до 01.05.2018 теплову енергію за особовим рахунком № у розмірі 11 318,25 грн. В цій частині суд апеляційної інстанції приймає доводи скаржника, що вказані обставини (наявність заборгованості) не може підтверджуватись лише односторонніми довідками про стан розрахунків за спожиту теплоенергію до 01.05.2018, оскільки вказані довідки не є первинними документами надання послуг. Тоді як матеріали справи таких доказів в розумінні ст. 74, 76-79, 80, 86, 269 ГПК України - не містять.

А тому позовні вимоги про стягнення заборгованості відповідача з оплати послуг по теплопостачанню в розмірі 11 315,25 грн за попередній період, що обліковувалась станом на 31.05.2018 - є необґрунтованим.

В цій частині суд апеляційної інстанції також зазначає, що окрім суми основного боргу, позивачем було нараховано на вказану суму (11 315,25 грн) 3% річних у розмірі 1 019,57 грн та інфляційну складову боргу у розмірі 2 182,42 грн за період з 01.11.2018 по 31.10.2021, в яких також слід відмовити.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приймає доводи скаржника про необґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення заборгованості відповідача з оплати послуг по теплопостачанню в розмірі 11 315,25 грн за період, що обліковувалась станом на 31.05.2018 з мотивів, наведених в мотивувальній частині постанови. В цій частині апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Окрім цього, суд апеляційної інстанції зазначає про порушення норм процесуального права, які є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в розумінні п. 1 ч. 3 ст. 277 ГПК України. Так, справу розглянуто неповноважним складом суду, що обґрунтовується наступним.

11.08.2022 до суду від позивача та відповідача надійшло спільне клопотання про зупинення провадження в справі на час проведення сторонами медіації строком на дев`яносто днів з дня постановлення ухвали.

Ухвалою суду від 29.08.2022 було зупинено провадження в справі № 910/21863/21 на час проведення сторонами медіації строком на дев`яносто днів - до 28.11.2022 (включно).

23.05.2024 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва до суду надійшло клопотання від позивача про поновлення провадження в справі через те, що сторонам не вдалося врегулювати спір.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.06.2024 поновлено провадження у справі № 910/21863/21, продовжено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження зі стадії розгляду справи по суті.

Так, суд апеляційної інстанції зазначає, що із прийняттям Верховною Радою України Закону України від 16.11.2021 № 1875-ІХ «Про медіацію» на законодавчому рівні закріплено інститут медіації та передбачено, що медіація може застосовуватися у будь-яких конфліктах (спорах), які виникають, зокрема, у господарських правовідносинах.

Відповідно до статті 1 вказаного закону медіація - це позасудова добровільна, конфіденційна, структурована процедура, під час якої сторони за допомогою медіатора (медіаторів) намагаються запобігти виникненню або врегулювати конфлікт (спір) шляхом переговорів. Медіатором є спеціально підготовлена нейтральна, незалежна, неупереджена фізична особа, яка проводить медіацію.

Медіація може бути проведена до звернення до суду, третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу або під час досудового розслідування, судового, третейського, арбітражного провадження, або під час виконання рішення суду, третейського суду чи міжнародного комерційного арбітражу.

Медіація проводиться за взаємною згодою сторін медіації з урахуванням принципів добровільності, конфіденційності, нейтральності, незалежності та неупередженості медіатора, самовизначення та рівності прав сторін медіації. Згідно з частиною сьомою статті 46 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) сторони можуть примиритися, у тому числі шляхом медіації, на будь-якій стадії судового процесу.

Главою 4 розділу ІІІ ГПК України передбачено врегулювання спору за участю судді.

Так, відповідно до статті 186 ГПК України врегулювання спору за участю судді проводиться за згодою сторін до початку розгляду справи по суті.

Проведення врегулювання спору за участю судді не допускається у спорах (справах): про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом; у процедурі превентивної реструктуризації; у випадку вступу у справу третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

Згідно зі статтею 187 ГПК України про проведення процедури врегулювання спору за участю судді суд постановляє ухвалу, якою одночасно зупиняє провадження у справі.

У випадку недосягнення сторонами мирного врегулювання спору за наслідками проведення врегулювання спору повторне проведення врегулювання спору за участю судді не допускається.

Разом з цим, відповідно до ч. 4 ст. 189 ГПК України, у разі припинення врегулювання спору за участю судді з підстав, передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті, справа передається на розгляд іншому судді, визначеному в порядку, встановленому статтею 32 цього Кодексу. Тоді як після прийняття заяви про поновлення провадження у справі, суд першої інстанції ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.06.2024 поновив провадження у справі № 910/21863/21 та продовжив розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження зі стадії розгляду справи по суті у тому складі, який відкрив провадження у справі.

Таким чином, враховуючи подання сторонами заяви про припинення врегулювання спору за участю судді, суд першої інстанції мав передати на розгляд іншому судді, визначеному в порядку, встановленому статтею 32 цього Кодексу, однак вказаного суд першої інстанції не здійснив, а продовжив розгляд справи. А тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню через порушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції на підставі п. 1 ч. 3 ст. 277 ГПК України.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Таким чином, на підставі ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 3 ст. 277 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги у даній справі, скасування рішення суду першої інстанції (з обов`язкової підстави) з ухваленням нового рішення про задоволення позову частково.

9. Судові витрати

З урахуванням часткового задоволення позову, понесений судовий збір за розгляд справи як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції покладається на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам в порядку ст. 129 ГПК України.

Так, ставка судового збору за подання позову у даній справі становила 2 270 грн. З урахуванням того, що позов задовольняється частково на суму 41 578,64 грн (із заявлених 56 098,88 грн) з відповідача на користь позивача за розгляд справи в суді першої інстанції слід стягнути судових збір у розмірі 1 682,45 грн. Тоді як за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (з урахуванням часткової відмови в позові та, відповідно, апеляційної скарги) з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 708,06 грн судового збору. Таким чином, з відповідача на користь позивача за результатами розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції (пропорційно задоволеним вимогах) підлягає стягненню 977,39 грн.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» надмірно сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, 275-277, 281, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2025 у справі № 910/21863/21 - задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2025 у справі № 910/21863/21 - скасувати, з ухваленням нового рішення про задоволення позову частково.

3. Стягнути з Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" (ідентифікаційний код 34966254, адреса: 04050, м. Київ, вул. Білоруська, 1) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (ідентифікаційний код 40538421, адреса: 01001, м. Київ, площа Івана Франка, 5) 35 486,85 грн (тридцять п`ять тисяч чотириста вісімдесят шість гривень 85 копійок) заборгованості за спожиту теплову енергію за період з жовтня 2018 року по жовтень 2021 року, 3% річних у розмірі 1 864,01 грн (одна тисяча вісімсот шістдесят чотири гривні 01 копійка) та інфляційну складову боргу у розмірі 4 225,78 грн (чотири тисячі двісті п`ятдесят п`ять гривень 78 копійок).

4. В решті задоволення позову - відмовити.

5. Здійснити розподіл судового збору за результатом розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції.

Стягнути з Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" (ідентифікаційний код 34966254, адреса: 04050, м. Київ, вул. Білоруська, 1) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (ідентифікаційний код 40538421, адреса: 01001, м. Київ, площа Івана Франка, 5) 977 (дев`ятсот сімдесят сім) грн. 39 коп судового збору за результатом розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції.

6. В решті задоволення апеляційної скарги - відмовити.

7. Видачу наказів доручити місцевому господарському суду.

8. Матеріали справи №910/21863/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич