ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року Справа № 903/93/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Тимошенко О.М. , суддя Юрчук М.І.

секретар судового засідання Кравчук О.В.

за участю представників сторін:

позивача: Cорокопуд М.О. адвокат

відповідача: представник не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Волиньдорбуд на рішення Господарського суду Волинської області, ухвалене 06.05.2025, повне рішення складено 15.05.2025, у справі № 903/93/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Луцьктехнобуд

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Волиньдорбуд

про стягнення 768 198,08 грн

У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю Луцьктехнобуд звернулося до Господарського суду Волинської області із позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Волиньдорбуд 768 198,08 грн, з них 581 661,18 грн основного боргу, 79 264,95 грн пені, 29 083,06 грн штрафу, 17 497,64 грн 3 % річних, 60 691,25 грн інфляційних збитків.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 06.05.2025 позов задоволено частково.

Присуджено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Волиньдорбуд на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Луцьктехнобуд 768 150,67 грн, з них 581 661,18 грн основного боргу, 79 264,95 грн пені, 29 083,06 грн штрафу, 60 691,25 грн інфляційних втрат, 17 450,23 грн 3 % річних, а також 9 217,81 грн витрат по сплаті судового збору та 30 000,00 грн витрат на правову допомогу.

У позові про стягнення 47,41 грн 3 % річних - відмовлено.

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю Волиньдорбуд, не погоджуючись з ухваленим рішенням, звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Волинської області від 06.05.2025 у справі № 903/93/25 скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає:

- ухвалою від 23 січня 2025 року судом залишено без руху позов ТОВ «Луцьктехнобуд» та надано строк 10 днів на усунення недоліків, вказаних в ухвалі. Ухвала надійшла в електронний кабінет 24 січня 2025, тобто 03.02.2025 був останнім днем строку на усунення недоліків позивачем. Заява про усунення недоліків позовної заяви подана позивачем через електронний суд 04.02.2025, тобто вже з пропуском процесуального строку і клопотання про поновлення строку в ній відсутнє;

- 08 жовтня 2023 року введено в дію Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами», яким були внесені зміни до процесуальних кодексів (ГПК, ЦПК, КАСУ), згідно з якими усі юридичні особи зобов`язані зареєструвати свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі (надалі «ЄСІТС»);

- не виконання позивачем обов`язку реєстрації в електронному кабінеті не може бути підставою для поновлення йому в зв`язку з цим процесуальних строків.

- вказане процесуальне порушення є підставою для скасування судового рішення у справі;

- 18.05.2023 між ТОВ Луцьктехнобуд (субпідрядник) та ТОВ Волиньдорбуд (генпідрядник) укладено договір субпідряду № 18/05-2023, в порядку та на умовах якого субпідрядник ТОВ Луцьктехнобуд зобов`язується за завданням генпідрядника на свій ризик із матеріалів, наданих генпідрядником, виконати комплекс робіт згідно переліку, який зазначено у договірній ціні (додаток № 1) на об`єкті генпідрядника, що знаходиться за адресою: село Римачі, Ковельського району, Волинської області, здати виконані роботи, а генпідрядник зі свого боку зобов`язався прийняти виконані роботи.

- на одному з етапів виконання робіт субпідрядником 02.12.2023 здійснювалася заливка бетонної суміші на плиті перекриття на колекторі К-1 по об`єкту «Нове будівництво логістичного комплексу з блоком виробничо-складських та транспортних споруд в межах Любомльської міської ради, Ковельського району, Волинської області». Бетонна суміш поставлялася приватним підприємством фірмою «Торгбуд-Сервіс», відповідно до укладеного ним з ТОВ Волиньдорбуд договору поставки БН21/09/22-12 від 21.09.2022. Після зняття опалубки, представниками замовника - ТОВ "Інтерколесо", генерального підрядника -ТОВ Волиньдорбуд та субпідрядника ТОВ "Луцьктехнобуд" проведено огляд монолітної плити;

- в процесі огляду зафіксовано дефекти в монолітній плиті, а саме недостатня заповнюваність бетоном конструкції, виступання металевої арматури, несуцільність балки та відсутність стикування по стіні, причиною чого було порушення технології укладання бетону. ТОВ "Київінжпроект", як підприємство, що відповідало за проведення авторського нагляду на об`єкті будівництва, повідомило про необхідність повної заміни бетону плити перекриття в колекторі К-1. Після проведення субпідрядником ТОВ "Луцьктехнобуд" робіт по демонтажу бетону та очистки арматури монолітної плити, об`єкт будівництва для завершення робіт з бетонування був переданий іншому підряднику, який здійснив повторне бетонування монолітної плити колектора К-1;

- відповідно, роботи по бетонуванню, що проводились генпідрядником на вказаному колекторі замовником - ТОВ "Інтерколесо" прийняті не були, відповідно, також не були відшкодовані витрати ТОВ "Волиньдорбуд" на затрачені матеріали, а саме за поставлений бетон від ППФ "Торгбуд-Сервіс";

- при цьому загальна кількість бетону, яка була витрачена субпідрядником ТОВ "Луцьктехнобуд" 02.12.2023 на заливку монолітної плити, становить в загальній кількості 143 м3 бетону М-350 Р4;

- вказаний бетон був прийнятий від представника позивача представником відповідача Куц Юрієм Івановичем згідно з Актом № 31 передачі-приймання від 02.12.2023, в якому останній підтвердив, що бетон прийнято ним у відмінному стані, придатному до використання за призначенням, без дефектів та недоліків;

- Куц Ю.І. призначений наказом відповідача № 17-ОД від 01.08.2023 відповідальним виконавцем по об`єкту «Нове будівництво логістичного комплексу з блоком виробничо-складських та транспортних споруд в межах Любомльської міської ради, Ковельського району, Волинської області. Гідротехнічні рішення»;

- п. 5.4 укладеного між сторонами договору передбачено, що під час приймання-передачі матеріалів від генпідрядника до субпідрядника останній має вжити заходів щодо перевірки кількості, комплектності, якості таких матеріалів, у випадку виявлення їх недоліків - негайно повідомити про це Генпідрядника;

- також п. 5.8 договору передбачає, що субпідрядник (тобто відповідач) несе відповідальність за невиконання чи неналежне виконання робіт, спричинених недоліками матеріалів;

- демонтаж неякісно залитого бетону на плиті перекриття був здійснений субпідрядником без попередження про це представників позивача, що унеможливило відібрання генпідрядником зразків демонтованого бетону для проведення необхідних досліджень в порядку встановленому чинним законодавством України з метою встановлення причин погіршення якості бетону;

- загальна вартість поставленого 02.12.2023 бетону становить 531 245,00 гривень, на підтвердження чого надаємо видаткові накладні постачальника;

- також під час заливки бетону 02.12.2023 ППФ "Торгбуд-Сервіс" надавало послуги бетононасоса для подачі бетонної суміші;

- відповідно до акту здачі-приймання робіт № 15996 від 02.12.2023 вартість таких послуг склала суму в 27 170 грн;

- отже загальна вартість матеріалів та робіт на заливку бетону, який в подальшому був демонтований відповідачем, становить 558 415,00 грн;

- судом першої інстанції вказані обставини враховані не були;

- крім того, судом першої інстанції зустрічну позовну заяву ТОВ Волиньдорбуд до ТОВ Луцьктехнобуд про стягнення збитків за договором в сумі 558 415,00 грн повернуто позивачу.

- судом першої інстанції не враховано, що відповідно до ст. 180 ГПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

- ухвала суду першої інстанції про відкриття провадження від 10.02.2025 відповідачу ТОВ Волиньдорбуд поштовим зв`язком Укрпошти теж належно вручена не була, відтак (з врахуванням принципу рівності учасників судового процесу перед законом і судом, закріпленого в ст. 2 ГПК України) відповідач не мав можливості вчасно скористатися своїм процесуальним правом на подання зустрічного позову, відтак строк на подання зустрічного позову підлягав поновленню судом;

- проте суд першої інстанції, незважаючи на пропуск процесуальних строків позивачем, вимагав суворого дотримання таких строків відповідачем і повернув зустрічний позов.

За наведених обставин скаржник вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати, як незаконне та необґрунтоване, у зв`язку з тим, що суд першої інстанції не з`ясував обставини, які мають значення для справи, здійснив неправильну оцінку доказів, допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

04.06.2024 апеляційна скарга зареєстрована судом апеляційної інстанції.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 04.06.2025 для розгляду справи № 903/93/25 визначено колегію суддів у складі: Крейбух О.Г. головуючий суддя, Миханюк М.В., Юрчук М.І.

Листом № 903/93/25/3061/25 від 04.06.2025 матеріали справи було витребувано з Господарського суду Волинської області.

12.06.2025 до суду надійшли матеріали справи № 903/93/25.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Волиньдорбуд на рішення Господарського суду Волинської області від 06.05.2025 у справі № 903/93/25. Розгляд апеляційної скарги призначено на "30" липня 2025 р. о 10:00 год.

14.07.2025 (вх. № 5558/25) від Товариства з обмеженою відповідальністю Луцьктехнобуд надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Волиньдорбуд, рішення Господарського суду Волинської області від 06.05.2025 у справі № 903/93/25 залишити без змін, здійснити розподіл судових витрат.

В судове засідання 30.07.2025 з`явився представник позивача, відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що ухвалою суду від 30.06.2025 явка представників сторін в судове засідання 30.07.2025 обов`язковою не визнавалась, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності представника відповідача, оскільки його не явка не перешкоджає перегляду справи.

Представник ТОВ Луцьктехнобуд надав заперечення щодо апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

18.05.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю Луцьктехнобуд (субпідрядник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Волиньдорбуд (генпідрядник, відповідач) укладено договір субпідряду № 18/05-2023 (далі - договір), за умовами якого субпідрядник зобов`язується за завданням генпідрядника на свій ризик і з матеріалів, наданих генпідрядником, виконати комплекс робіт, перелік яких зазначено у договірній ціні (додаток № 1) на об`єкті генпідрядника, що знаходиться за адресою: село Римачі, Ковельського району, Волинської області, здати виконані роботи генпідряднику, а генпідрядник зобов`язується прийняти виконані роботи згідно умов, передбачених даним договором /а.с. 31-35/.

Згідно з п. 3.2 договору на протязі п`яти робочих днів з моменту підписання даного договору генпідрядник сплачує попередню оплату в розмірі 500 000,00 грн в т.ч. ПДВ на закупівлю необхідних розхідних матеріалів, доставку механізмів, оснащення та інше.

Оплата за фактично виконані та прийняті роботи здійснюється генпідрядником протягом 5-ти календарних днів після підписання сторонами актів виконаних робіт та довідки про вартість виконаних робіт КБ-3, на розрахунковий рахунок субпідрядника з вирахуванням 15 % від суми акту, отриманих в якості авансу (п. 3.3 договору).

Відповідно до п. 12.1 договору за невиконання чи неналежне виконання умов даного договору, сторони несуть згідно чинного законодавства України. У випадку невиконання чи неналежне виконання умов даного договору, винна сторона зобов`язана відшкодувати в повному об`ємі іншій стороні завдані збитки, при цьому неустойка в рахунок погашення боргу не зараховується (п. 12.2 договору).

Згідно з п. 12.7 договору у випадку несвоєчасного перерахування платежів за виконані роботи, після підписання акту приймання виконаних робіт та довідки про вартість виконаних робіт та витрат (ф.КБ-3) генпідрядник сплачує субпідряднику пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, за кожен день простроченого платежу. У разі, якщо прострочення генпідрядником складає більше 15 (п`ятнадцяти) днів, він додатково сплачує штраф у розмірі 5 % від вартості несвоєчасно оплачених робіт.

Пунктом 12.11 договору визначено, що сторони прийшли до взаємної згоди, що нарахування штрафних санкцій (штрафу, пені) за прострочення виконання зобов`язань за даним договором не припиняється через шість місяців від дня, коли після зобов`язання повинно було виконано, і такі штрафні санкції (пені, штрафи) продовжують нараховуватися до дати повного виконання стороною відповідних прострочених зобов`язань за договором.

В пункті 15.1 договору сторони узгодили, що строк дії даного договору встановлений з дати його підписання сторонами і по 31.12.2023, але у будь-якому випадку до повного належного виконання сторонами своїх зобов`язань по ньому. Закінчення терміну договору не звільняє сторін від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії даного договору.

Даний договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений їх печатками без будь-яких зауважень.

На виконання умов договору позивачем виконано роботи на загальну суму 2 895 629,18 грн, що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт за договором, а саме:

- за актом № 1 (з урахуванням матеріалів субпідрядника) на суму 375 499,88 грн;

- за актом № 2 на суму 5 760,00 грн;

- за актом № 3 (з урахуванням матеріалів субпідрядника) на суму 661974,17 грн;

- за актом № 4 на суму 9 360,00 грн;

- за актом № 5 (з урахуванням матеріалів субпідрядника) на суму 1 252 014,54 грн;

- за актом № 6 (з урахуванням матеріалів субпідрядника) на суму 591 020,59 грн, та довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрат форми № КБ-3, які підписані повноважними представниками сторін та скріплені їх печатками без будь-яких зауважень.

Відповідач виконані роботи оплатив частково у загальному розмірі 2 313 968,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями /а.с. 61-63/, відповідно залишок неоплачених виконаних робіт становить 581 661,18 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивачем 11.10.2024 на адресу відповідача направлена претензія-вимога № 107 від 08.10.2024 з проханням погасити заборгованість, яка залишена відповідачем без відповіді та реагування /а.с. 40-41/.

За наведених обставин Товариство з обмеженою відповідальністю Луцьктехнобуд звернулося до Господарського суду Волинської області із позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Волиньдорбуд 768 198,08 грн, з них 581 661,18 грн основного боргу, 79 264,95 грн пені, 29 083,06 грн штрафу, 17 497,64 грн 3 % річних, 60 691,25 грн інфляційних збитків.

Господарський суд Волинської області, ухвалюючи оскаржуване рішення, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача слід стягнути 581661,18 грн основного боргу, 79 264,95 грн пені, 29 083,06 грн штрафу, 60 691,25 грн інфляційних втрат, 17 450,23 грн 3 % річних, у позові про стягнення 47,41 грн 3 % річних слід відмовити через їх безпідставність.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при ухваленні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Волинської області від 06.05.2025 у справі № 903/93/25 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, зважаючи на таке.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Приписами ч. 1 ст. 627 ЦК України унормовано, що за ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 193 ГК України, статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи правовідносини між сторонами виникли на підставі договору субпідряду від 18.05.2023 по об`єкту: "нове будівництво під`їздних колій залізниці від станції Ягодин із залізничними мостами через річку Гапа для транспортного забезпечення «Нове будівництво логістичного комплексу з блоком виробничо-складських та транспортних споруд в межах Любомльської міської ради, Ковельського району, Волинської області».

Статтею 837 ЦК України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ч. 1 ст. 838 ЦК України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

За змістом частин 1, 2 статті 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.

Згідно з ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Частиною 4 ст. 882 ЦК України передбачено, що передавання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і його підписує друга сторона.

Згідно з статтями 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 631 ЦК України та ч. 7 ст.180 ГК України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Судом встановлено, що на виконання умов договору ТОВ "Луцьктехнобуд" виконано роботи на загальну суму 2 895 629,18 грн, що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт за договором, а саме: - за актом № 1 (з урахуванням матеріалів субпідрядника) на суму 375 499,88 грн; - за актом № 2 на суму 5 760,00 грн; - за актом № 3 (з урахуванням матеріалів субпідрядника) на суму 661 974,17 грн; - за актом № 4 на суму 9 360,00 грн; - за актом №5 (з урахуванням матеріалів субпідрядника) на суму 1 252 014,54 грн; - за актом № 6 (з урахуванням матеріалів субпідрядника) на суму 59 1020,59 грн, та довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрат форми № КБ-3, які підписані повноважними представниками сторін та скріплені їх печатками без будь-яких зауважень.

Відповідачем виконані роботи оплатив частково у загальному розмірі 2 313 968,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями /а.с. 61-63/, відповідно залишок неоплачених виконаних робіт становить 581 661,18 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивачем 11.10.2024 на адресу відповідача направлена претензія-вимога № 107 від 08.10.2024 з проханням погасити заборгованість, яка залишена відповідачем без відповіді та реагування /а.с. 40-41/.

Відповідач не оплатив вартість виконаних позивачем робіт у розмірі 581 661,18 грн, строк оплати якої настав у відповідності до п. 3.3 договору за актами виконаних робіт № 1-6.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 581 661,18 грн.

Разом з тим заперечення відповідача про наявність додаткових витрат на усунення недоліків у виконаній роботі підрядником колегія суддів у цьому випадку вважає безпідставними, оскільки такі заперечення можуть бути предметом іншого позову - про стягнення збитків у зв`язку з неякісним виконанням робіт та стягнення додаткових витрат на усунення недоліків у виконаній роботі підрядником.

Щодо стягнення 3 % річних у розмірі 17 497,64 грн за період з 04.01.2024 по 03.01.2025 та інфляційних втрат у розмірі 60 691,25 грн за період з січня 2024 року по листопад 2024 року.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді нарахування на суму боргу трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем, відповідно до поданого розрахунку нараховано відповідачу 60 691,25 грн інфляційних втрат, 17 497,64 грн - 3 % річних.

Відповідач контррозрахунку здійснених нарахувань суду не надав.

Враховуючи умови договору, а саме п. 3.3, відповідач повинен був оплатити вартість робіт виконаних позивачем за останнім актом виконавих робіт № 6 від 28.03.2023 у строк до 02.01.2024, відповідно прострочення оплати на суму 581 661,18 грн основного боргу виникає з 03.01.2024, однак позивач, згідно з розрахунком пені, інфляційних втрат та 3 % річних здійснює нарахування з 04.01.2024, а тому враховуючи, що суд не може вийти за межі позовних вимог перевірку здійснених позивачем нарахувань проведено судом з урахуванням періоду визначеного позивачем.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про вірність здійсненого позивачем розрахунку та правомірність заявлених до стягнення 60 691,25 грн інфляційних втрат нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України,

Щодо стягнення 3 % річних, колегія суддів зазначає, що позивачем не враховано, що в 2024 році було 366 днів, а не 365, а тому правомірним є нарахування відповідачу є 17 450,23 грн, у зв`язку з чим в частині стягнення з відповідача 47,41 грн 3 % річних слід відмовити.

Щодо вимог про стягнення 29 083,06 грн штрафу та 79 264,95 грн пені.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись, зокрема, неустойкою.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ч. 1 ст. 547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 12.7 договору у випадку несвоєчасного перерахування платежів за виконані роботи, після підписання акту приймання виконаних робіт та довідки про вартість виконаних робіт та витрат (ф.КБ-3) генпідрядник сплачує субпідряднику пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, за кожен день простроченого платежу. У разі, якщо прострочення генпідрядником складає більше 15 (п`ятнадцяти) днів, він додатково сплачує штраф у розмірі 5 % від вартості несвоєчасно оплачених робіт.

Позивач нарахував 79 264,95 грн пені за період прострочення з 04.01.2024 по 03.01.2025 /а.с. 7/.

Судом встановлено, що відповідач повинен був оплатити вартість робіт виконаних позивачем за останнім актом виконавих робіт № 6 від 28.03.2023 у строк до 02.01.2024, відповідно прострочення оплати на суму 581 661,18 грн основного боргу виникає з 03.01.2024, тому нарахування пені слід здійснювати за період з 03.01.2024 по 03.07.2024, що відповідає положенням ч. 6 ст. 232 ГК України. Відповідно нарахування позивачем пені за період з 04.07.2024 по 03.01.2025 є безпідставним.

За розрахунком суду апеляційної інстанції пеня за період прострочення з 03.01.2024 по 03.07.2024 становить 82 497,35 грн.

Оскільки позивачем заявлено до стягнення 79 264,95 грн пені, що є меншим розміром, ніж за розрахунком суду, тому позовні вимоги про стягнення 79 264,95 грн пені слід задоволити повністю.

Враховуючи, що відповідач порушив умови оплати виконаних робіт більше як на 15 днів, відповідно вимога про стягнення штрафу у розмірі 29 083,06 грн є підставною, арифметично вірною та підлягає задоволенню.

Доводи апелянта про те, що ухвалою Господарського суду Волинської області від 23.01.2025 залишено без руху позов ТОВ "Луцьктехнобуд" та надано строк 10 днів на усунення недоліків, вказаних в ухвалі, ухвала направлена в електронний кабінет представника позивача адвоката Сорокопуда Миколи Олександровича 24.01.2025, тобто 03.02.2025 був останнім днем строку на усунення недоліків позивачем, а заява про усунення недоліків позовної заяви подана позивачем через електронний суд 04.02.2025, тобто вже з пропуском процесуального строку і клопотання про поновлення строку в ній відсутнє, колегія суддів вважає безпідставними, враховуючи наступне.

Згідно зі статтею 174 ГПК України, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у встановлений судом строк, заява вважається поданою у день її первинного подання. Якщо ж недоліки не усунуті, суд може залишити заяву без руху або повернути її позивачеві. У випадку повернення заяви, вона вважається неподаною.

Разом з тим суд не зобов`язаний повертати заяву, якщо недоліки були усунені хоча б з невеликим пропуском строку, особливо якщо пропуск є незначним.

Суд ураховує, що право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (пункт 27 рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", заява № 24402/02).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, та як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішення питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права. Застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства.

При цьому Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

У справі "Іліан проти Туреччини" Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Колегія суддів вважає, що повернення позовної заяви є можливим варіантом, якщо позивач пропустив строк на усунення недоліків, однак суд має право прийняти рішення про прийняття заяви до розгляду, якщо вважає це виправданим з огляду на обставини справи.

Разом з тим обставини та долучені до матеріалів справи докази у їх сукупності свідчать, що у даному випадку в діях позивача не вбачається ознак невиправданої бездіяльності чи зловживання процесуальними правами та обов`язками, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не порушено норм процесуального права, а також принципу рівності сторін, не допущено надмірного формалізму та непропорційності між застосованими засобами та поставленою метою, наслідком чого стало дотримання права позивача на судовий захист.

Інші заперечення апелянта, викладені у апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, адже не спростовують наведених судових висновків, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Відповідно до ст. 74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до п. 1 част. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції, апеляційним судом не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування ухваленого у справі № 903/93/25 рішення, а наведені в ній доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права.

На підставі ст. 129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Волиньдорбуд - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Волинської області від 06 травня 2025 року у справі № 903/93/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Справу № 903/93/25 повернути Господарському суду Волинської області.

Повну постанову складено "01" серпня 2025 р.

Головуючий суддя Крейбух О.Г.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Юрчук М.І.