ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2025 р. Справа№ 910/1185/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яценко О.В.

суддів: Тищенко О.В.

Хрипуна О.О.

секретаря судового засідання: Антонюк А.С.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 15.07.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги»

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2025 (повний текст складено 10.06.2025)

у справі № 910/1185/25 (суддя Т.П. Капцова)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Н.З. Техно»

до Комунального некомерційного підприємства «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про розірвання договору та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про розірвання укладеного між сторонами договору від 26.03.2022 та зобов`язання відповідача повернути позивачу передані у безоплатне користування апарати штучної вентиляції легень марки «Vela».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не здійснює заходів для підтримання переданих речей у належному стані, при цьому недбале поводження відповідача із переданими позивачем апаратами штучної вентиляції легень призвело до того, що таке обладнання перебуває у технічно несправному стані, а його використання є неможливим та становить як загрозу для пацієнтів, так і загрозу значного пошкодження та/або знищення такого обладнання.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, пославшись на те, що:

- строк, на який майно було передано ще не закінчився, а підстави для дострокового розірвання договору позички відсутні, оскільки при наданні у користування апаратів штучної вентиляції легень не було обумовлено їх періодичного технічного обслуговування, як і не було передано інструкції з їх експлуатації;

- спірні апарати використовуються в лікувальній роботі й відповідачеві бракує апаратів штучної вентиляції легень відповідно до нормативів Міністерства охорони здоров`я України.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що:

- відповідач хибно вважає, що апарати штучної вентиляції легень були передані у строк до настання перемоги у війні, позаяк відповідно до досягнутих у березні 2022 року домовленостей, апарати мали б бути у використанні у період тяжкого стану у Києві та області і мали б бути повернуті після стабілізації ситуації;

- наявність або відсутність у відповідача необхідної кількості медичного обладнання не може бути підставою для відмови у розірванні договору позички, який був укладений між позивачем та відповідачем, оскільки позивач визначив підставою для розірвання договору позички неналежне використання його апаратів, що в кінцевому результаті може привести до їх несправності, а не відсутність потреби у відповідача в їх використанні;

- у відзиві на позовну заяву відповідач визнав, що апарати ШВЛ ним використовуються не відповідно до інструкції з експлуатації, лікарня не несе витрат на їх утримання, їх технічне обслуговування з моменту введення в експлуатацію не здійснювалось, що свідчить про те, що відповідач фактично погодився з доводами позивача щодо наявності підстав для розірвання договору позички, позаяк незнання правил експлуатації апаратів ШВЛ не звільняє його від обов`язку використовувати їх відповідно до правил експлуатації і так, щоб це не призвело до їх несправності або завдання шкоди пацієнтам, яким надається медична допомога.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.06.2025 у справі № 910/1185/25 позов задоволено повністю, розірвано договір позички, укладений 26.03.2022 між позивачем та відповідачем та витребувано з володіння та користування відповідача на користь позивача апарати штучної вентиляції легень, марка Vela виробництва Vyaire Medical (США), у кількості 30 шт., передані за актом № 03-01 прийому-передачі та введення в експлуатацію медичного обладнання від 26.03.2022.

При розгляді спору сторін по суті суд першої інстанції встановив:

- між сторонами у спрощений спосіб був укладений договір позички за умовами якого позивачем відповідачу передано 30 апаратів штучної вентиляції легень марки «Vela». При цьому строк такого договору встановлений «після стабілізації і нашої Перемоги». Вказані обставини встановлені у постанові Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2024 у справі № 910/14780/23;

- за змістом положень ст. 834 ЦК України позичкодавець має право вимагати розірвання договору і повернення речі у разі, якщо в результаті недбалого поводження з річчю вона може бути знищена або пошкоджена;

- у розділі 6 Інструкції з використання апарата штучної вентиляції легень серії Diamond Vela(тм) визначені строки планового обслуговування таких апаратів, проте відповідач відповідне обслуговування обладнання не проводив про що він сам вказав у листі № 586 від 24.06.2024;

- 07.01.2025 позивач направив відповідачу повідомлення про розірвання договору позички на підставі п. 4 ч. 2 ст. 834 ЦК України (лист від 04.01.2024), яке відповідач отримав і листом № 75 від 21.01.2025 надав відповідь, за змістом якої договір може бути розірвано після закінчення строку, на який його було укладено.

З огляду на вказані обставини, суд першої інстанції, встановивши, що договір позички не був розірваний за домовленістю сторін, зважаючи на встановлені обставини неналежного догляду за обладнанням, визнав, що наявні підстави для розірвання договору позички, що був укладений між позивачем та відповідачем 26.03.2022 у спрощений спосіб та повернення відповідачем переданого у користування обладнання.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Комунальне некомерційне підприємство «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2025 у справі № 910/1185/25 скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що судом першої інстанції було неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на ті ж самі обставини, що і в суді першої інстанції, зауваживши на тому, що позивачем не надано доказів недбалого поводження відповідачем з спірним обладнанням.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 24.06.2025 справа № 910/1185/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Тищенко О.В., Хрипун О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального некомерційного підприємства «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2025 у справі № 910/1185/25, постановлено розгляд справи здійснювати у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, справу № 910/1185/25 призначено до розгляду на 15.07.2025 об 11:50 год., витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/1185/25.

03.07.2025 матеріали цієї справи надішли до Північного апеляційного господарського суду.

10.07.2025 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник проти задоволення апеляційної скарги заперечив, пославшись на те, що апелянтом не наведено жодних доводів та доказів, які б суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення (що підтверджується самим текстом оскаржуваного рішення) проігнорував або не розглянув, або не дав їм належної правової оцінки з точки зору поданих сторонами доказів та положень законодавства України.

Станом на 15.07.2025 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.

Під час розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає зміні чи скасуванню, з наступних підстав.

У березні 2022 року позивачем відповідачу передано 30 апаратів штучної вентиляції легень марки «Vela» (далі обладнання), що сторонами не заперечується та підтверджується листом позивача № 3-01 від 26.03.2022 та актом № 03-01 прийому-передачі та введення в експлуатацію медичного обладнання від 26.03.2022.

Зі змісту листа вбачається, що обладнання направляється для потреб лікарні для роботи в умовах воєнного стану. Всі питання будуть вирішуватися після стабілізації і нашої Перемоги.

У липні 2023 року позивач направив відповідачу претензію з вимогою повернути обладнання.

Оскільки відповідач обладнання не повернув, позивач звернувся до суду з відповідним позовом до суду (справа № 910/14780/23), у якому просив зобов`язати відповідача повернути позивачу надані у тимчасове безоплатне користування апарати штучної вентиляції легень у кількості 30 штук

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.12.2023 у справі № 910/14780/23 позов було задоволено та зобов`язано Комунальне некомерційне підприємство «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Торгово-Промислова Компанія «Н.З. Техно» надані у тимчасове безоплатне користування апарати штучної вентиляції легень у кількості 30 штук.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2024 апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» було задоволено, рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2023 у справі № 910/14780/23 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-Промислова Компанія «Н.З. Техно».

Суди в зазначеній справі встановили, що:

- аналіз долучених до матеріалів справи документів, а також характер спірних правовідносин сторін, дозволяє зробити висновок, що за своїм змістом та правовою природою, укладений між сторонами правочин є договором позички з безоплатного користування майном (речами), відмінним від нерухомого;

- як вбачається зі змісту укладеного правочину та акта прийому-передачі відповідного медичного обладнання, останнє було передане позивачем відповідачеві у безоплатне користування «для потреб лікарні для роботи в умовах воєнного стану. Всі питання будуть вирішуватися після стабілізації і нашої Перемоги». Отже, з вказаного договору не вбачається про встановлення сторонами строку користування річчю, а тому, він визначається відповідно до мети користування обладнання;

- за таких обставин, з урахуванням того, що станом на момент звернення позивача до відповідача із претензією № 07-01 від 11.07.2023 строк користування обладнанням за вказаним вище договором позички відповідно до мети його користування, визначеної власне ТОВ «Торгово-Промислова Компанія «Н.З. Техно», не закінчився, враховуючи, що КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» продовжує користуватися річчю за її призначенням та відповідно до мети, визначеної у договорі позички, що, тим самим, свідчить про не закінчення строку дії договору позички, на переконання колегії суддів відсутніми є правові підстави для повернення відповідачем обладнання позивачу, переданого останньому як благодійна допомога у вигляді безоплатної передачі КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» права користування обладнанням про що сторонами укладено договір позички у спрощений спосіб.

30.04.2024 позивач звернувся до відповідача із вимогою, у якій, серед іншого, просив надати документальне підтвердження належного використання обладнання, зокрема, інформацію стосовно витрат, пов`язаних із підтриманням обладнання у належному стані.

Оскільки відповідач не надав відповідь на вказану вимогу представник позивача направив відповідачеві низку адвокатських запитів.

У відповідь на адвокатський запит, відповідач листом № 586 від 24.06.2024 повідомив, що передане позивачем обладнання поставлено на позабалансовий рахунок та використовується відповідачем за призначенням. Обладнання знаходиться в належному стані, його ремонт не здійснювався через відсутність потреби, тому витрати, пов`язані з експлуатацією обладнання не були понесені.

У подальшому позивач направив відповідачу клопотання від 06.11.2024 про надання доступу до обладнання. Копію зазначеного клопотання було направлено позивачем до Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Листом № 061-10618 від 15.11.2024 Департамент охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повідомив позивача, що за інформацією КНП «КМКЛШМД» від 15.11.2024 № 061/26-1448 в телефонному режимі з представником ТОВ «ТПК «Н.З.Техно» було узгоджено дату та час проведення перевірки - 29.11.2024 о 15:00.

Аналогічні дата та час проведення перевірки зазначені у листі відповідача № 1081 від 20.11.2024.

19.12.2024 позивач направив відповідачу лист, у якому зазначено, що в усній розмові із представником відповідача попередньо була узгоджена дата - 29.11.2024, однак за кілька днів до цього огляд був перенесений на невизначену дату. На початку грудня 2024 року працівники позивача знову намагалися узгодити час та дату огляду обладнання, однак конкретна дата визначена не була, оскільки представники відповідача повідомили про те, що надати для огляду обладнання складно з технічних причин, тому попросили їх зателефонувати знову, але не раніше 10.01.2025. Зрештою позивач у зазначеному листі просив забезпечити доступ до обладнання до кінця січня 2025 року.

Докази вручення відповідачу зазначеного листа, як і докази його розгляду останнім в матеріалах справи відсутні.

Листом від 04.01.2024, який було надіслано відповідачу 07.01.2025, позивач повідомив відповідача про розірвання договору позички, за яким відповідачу було надано обладнання, та вимагав протягом 7 днів від дати отримання цього листа повернути обладнання.

У відповідь, листом № 75 від 21.01.2025, відповідач повідомив, що строк дії договору позички ще не сплив і відповідач зможе розірвати договір лише після стабілізації ситуації в країні і нашої перемоги, тобто після закінчення строку, на який такий договір було укладено.

Звертаючись до суду з цим позовом позивач просить розірвати договір позички, укладений між позивачем та відповідачем 26.03.2022 та зобов`язати відповідача повернути позивачу передані у безоплатне користування апарати штучної вентиляції легень марки «Vela», а у обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач не здійснює заходів для підтримання обладнання у належному стані, у зв`язку з чим воно перебуває у технічно несправному стані, а його використання є неможливим та становить як загрозу для пацієнтів, так і загрозу його значного пошкодження та/або знищення.

Правові позиції сторін детального наведені вище.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив, що колегія суддів вважає вірним, з огляду на таке.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Частинами 1, 2 ст. 180 ГК України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

За приписами ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК України).

За загальним правилом, відповідно до ст. 208 ЦК України, правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 ЦК України).

У свою чергу, відповідно до ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, законом передбачена можливість укладення договорів у спрощеному порядку, зокрема, через ділову переписку - шляхом обміну документами та у вигляді конклюдентних дій. При цьому договори, укладені зазначеними способами, вважаються такими, що укладені в письмовій формі.

При цьому правовідносини, які склалися між сторонами, фактично є укладенням договору в спрощений спосіб. Таке оформлення договірних правовідносин сторонами відповідає приписам чинного законодавства України та за своєю правовою природою укладений сторонами правочин є договором позички, який підпадає під правове регулювання Глави 60 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 827 ЦК України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. До договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 831 ЦК України якщо сторони не встановили строку користування річчю, він визначається відповідно до мети користування нею.

За приписами ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст.75 ГПК України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

З урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у п.32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17 (провадження № 12-144гс18), преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України» та від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Христов проти України», №24465/04, від 19.02.2009, «Пономарьов проти України», №3236/03, від 03.04.2008).

Згідно з ч. 2 ст. 3 ГПК України, якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права

Таким чином, вищезгадані судові рішення Європейського суду з прав людини та сама Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод є пріоритетним джерелом права для національного суду, тому судове рішення у справі № 910/14780/23 (постанова Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2024) не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі й у даній справі, не можуть йому суперечити, а тому факт того, що:

- зі змісту укладеного правочину, обладнання було передане позивачем відповідачеві у безоплатне користування «для потреб лікарні для роботи в умовах воєнного стану. Всі питання будуть вирішуватися після стабілізації і нашої Перемоги»;

- строк дії укладеного сторонами правочину, та, відповідно, безоплатного користування переданим медичним обладнанням, що за згодою між позивачем та відповідачем визначений як «після стабілізації і нашої Перемоги», на час розгляду справи № 910/14780/23 не настав,

підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2024 у справі № 910/14780/23, яке набрало законної сили, є преюдиційними і не потребують доведення в цій справі.

З огляду на вказане суд першої інстанції цілком вірно відхилив твердження позивача про те, що обладнання передавалось у зв`язку із окупацією Київської області та ймовірною окупацією міста Києва, й ситуація стабілізувалася після контрнаступу, що тривав з 22.03.2022 до 02.04.2022, внаслідок якого територія Київської області була деокупована, оскільки вказаним позивач намагається домогтися повторного розгляду спору, переоцінки доказів та ухвалення нового рішення, що свідчить про порушення принципу res judicata (принцип остаточності рішення).

Обов`язки користувача визначені у ст. 833 ЦК України, згідно з частинами 1, 2 якої користувач несе звичайні витрати щодо підтримання належного стану речі, переданої йому в користування. Користувач зобов`язаний: 1) користуватися річчю за її призначенням або відповідно до мети, визначеної у договорі; 2) користуватися річчю особисто, якщо інше не встановлено договором; 3) повернути річ після закінчення строку договору в такому самому стані, в якому вона була на момент її передання.

Частиною 1 ст. 834 ЦК України передбачено, що користувач має право повернути річ, передану йому у користування, в будь-який час до спливу строку договору. Якщо річ потребує особливого догляду або зберігання, користувач зобов`язаний повідомити позичкодавця про відмову від договору (позички) не пізніш як за сім днів до повернення речі.

Відповідно до ч. 2 ст. 834 ЦК України позичкодавець має право вимагати розірвання договору і повернення речі у разі, якщо: 1) у зв`язку з непередбаченими обставинами річ стала потрібною йому самому; 2) користування річчю не відповідає її призначенню та умовам договору; 3) річ самочинно передана у користування іншій особі; 4) в результаті недбалого поводження з річчю вона може бути знищена або пошкоджена.

За актом № 03-01 прийому-передачі та введення в експлуатацію медичного обладнання від 26.03.2022 позивачем було передано та введено в експлуатацію апарати штучної вентиляції легень модель Vela виробництва Vyaire Medical (США) у кількості 30 шт.

За змістом довіреності від 12.05.2021, чинної на момент укладення договору позички, Vyaire Medical, Inc., раніше займалося бізнесом як Care Fusion («Vyaire») (виробник), уповноважує Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Н.З. Техно» (уповноважений представник), в інтересах та коли і де це потрібно, від імені виробника створювати події, виконувати юридичні дії, пов`язані зі здійсненням функцій уповноваженого представника виробника в Україні. Цією довіреністю виробник призначає уповноваженого представника на території України з наданням йому права та обмежень, зокрема: здійснювати постачання, інсталяцію медичних виробів та навчати персонал; забезпечувати гарантійним та післягарантійним сервісним обслуговуванням кваліфікованими інженерами уповноваженого представника впродовж всього строку експлуатації. Виробник підтверджує, що ця довіреність видана тільки одному уповноваженому представнику в Україні відносно кожного окремого медичного виробу. Перелік медичних виробів щодо яких поширюється юридична дія довіреності включає, зокрема, апарат штучної вентиляції легень, модель Vela. Ця довіреність дійсна протягом 12 місяців з дати, зазначеної вище, якщо раніше не буде скасовано виробником на свій розсуд.

У подальшому виробником були видані довіреності від 08.05.2023 та від 23.05.2024 на наступний дванадцятимісячний термін з аналогічним обсягом прав уповноваженого представника.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції цілком вірно визнав слушними доводи позивача про те, що єдиним сертифікованим центром з технічного обслуговування апаратів штучної вентиляції легень, моделі Vela, є позивач і лише його працівники на території України уповноважені виробником забезпечувати обладнання гарантійним та післягарантійним сервісним обслуговуванням.

У розділі 6 Інструкції з використання апарата штучної вентиляції легень серії Diamond Vela(тм) зазначено, що:

- потрібно періодично перевіряти датчик СО2 на надмірну вологу або накопичення виділень;

- кожні 12 місяців точність датчика Capnostat(R) 5 повинна порівнюватися із калібрувальним газом.

У розділі 7 Інструкції з використання апарата штучної вентиляції легень серії Diamond Vela(тм) зазначено, що:

- кожні 500 годин потрібно перевіряти та при необхідності чистити впускний повітряний фільтр;

- щороку необхідно здійснювати планово-профілактичне обслуговування Vela, яке включає заміну: заднього повітряного фільтра, фільтру підводу кисню, фільтрувальних сіток та кілець ущільнювачів глушника турбіни, вентилятора фільтра, із наступним обслуговуванням: видалення і заміна вищевказаних компонентів, перевірка калібрування, контрольна перевірка, щоб підтвердити, що вентилятор функціонує в межах оптимальних параметрів;

- експлуатаційна перевірка батареї повинна здійснюватися, як зазначено в Інструкції з сервісного обслуговування Vela. На додаток до порядку випробування батареї, CareFusion рекомендує здійснювати заміну внутрішніх батарей кожні 10 000 годин, або кожні 2 роки.

Отже, спірне обладнання мало проходити відповідне гарантійне та післягарантійне сервісне обслуговування, яка фактично мав здійснювати позивач, проте, як свідчать обставини справи, відповідач відповідне обслуговування обладнання не проводив.

Так, у листі № 586 від 24.06.2024 самим відповідачем вказано, що обладнання знаходиться в належному стані, його ремонт не здійснювався через відсутність потреби, тому витрати, пов`язані з експлуатацією обладнання не були понесені.

Тобто матеріалами справи підтверджено, що відповідач користується обладнанням без дотримання встановлених виробником вимог, а саме не здійснює періодичне обслуговування та експлуатаційну перевірку і заміну батарей. При цьому запевнення відповідача про перебування обладнання у справному стані не нівелює необхідність його періодичного обслуговування.

Суд першої інстанції цілком вірно критично оцінив доводи відповідача про те, що при передачі обладнання не було умов щодо необхідності його обслуговування та не була передана відповідна інструкція з використання, оскільки, по-перше, позивачем було поставлено відповідачу аналогічне обладнання за договором поставки № 03-16 від 16.03.2020, що був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Н.З. Техно» (постачальник), Комунальним некомерційним підприємством «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (отримувач) та Благодійною організацією «Фонд Родини Загорій» (платник), за змістом підп. 3.6.2 п. 3.6 якого отримувач зобов`язався експлуатувати товар відповідно до вимог правил експлуатації, а у п. 4 акту прийому-передачі товару від 18.03.2020, що є додатком № 2 до зазначеного договору, відповідач підтвердив про ознайомлення з умовами експлуатації, а по-друге, необґрунтовано припускати можливість використання високотехнологічного медичного обладнання в лікувальній роботі без ознайомлення з інструкцією щодо його використання та технологічного супроводу.

При цьому, як вірно зауважено позивачем, в результаті недбалого поводження відповідача з обладнанням воно може бути пошкоджене або знищено, що відповідно до п. 4 ст. 834 ЦК України надає позивачу право вимагати розірвання договору і повернення речі.

Як встановлено вище, 07.01.2025 позивач направив відповідачу повідомлення про розірвання договору позички на підставі п. 4 ст. 834 ЦК України (лист від 04.01.2024), яке відповідач отримав і листом № 75 від 21.01.2025 надав відповідь, за змістом якої договір може бути розірвано після закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до ч. 3 ст. 827 ЦК України до договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу, яка регулює відносини найму (оренди) майна.

У своїй постанові у справі № 910/15100/17 від 22.01.2019 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що строк користування не є істотною умовою договору позички, а річ за таким договором може передаватися в користування без визначення строку. У такому разі якщо строк користування річчю не може бути визначений відповідно до мети користування нею, за аналогією закону має застосовуватися ч. 2 ст. 763 ЦК України, відповідно до якої якщо строк найму не встановлений, то договір найму вважається укладеним на невизначений строк; кожна зі сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а в разі найму нерухомого майна - за три місяці.

Отже, у разі укладення договору позички на невизначений строк, позичкодавець може відмовитися від договору у будь-який час і право позичкодавця на відмову від договору позички є безумовним та не залежить від виконання або невиконання користувачем покладених на нього обов`язків.

Однак, як встановлено судом вище, за згодою між позивачем та відповідачем строк дії укладеного сторонами правочину та, відповідно, безоплатного користування переданим медичним обладнанням, визначений як «після стабілізації і нашої Перемоги», а відтак встановлений спірним договором строк його дії на час розгляду справи № 910/14780/23 не сплив.

Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже про розірвання договору в порядку ч. 1 ст. 651 ЦК України сторони вправі домовитися в будь-який час на свій розсуд (крім випадків, обумовлених законодавчо).

Разом з тим законодавець передбачає випадки, коли розгляд питання про розірвання договору передається на вирішення суду за ініціативою однієї із сторін. При цьому на розгляд суду можуть передаватися вимоги про розірвання договору не з будь-яких підстав, а у випадках, передбачених законом або договором.

Так, ч. 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Як на підставу для розірвання Договору позивач посилається на п. 4 ч. 2 ст. 834 ЦК України, яким передбачено, що позичкодавець має право вимагати розірвання договору і повернення речі у разі, якщо в результаті недбалого поводження з річчю вона може бути знищена або пошкоджена.

Як встановлено вище відповідач користується обладнанням без дотримання встановлених виробником вимог, а саме не здійснює періодичне обслуговування та експлуатаційну перевірку і заміну батарей, що безумовно може призвести до пошкодження або знищення спірного обладнання.

Вказане свідчить про наявність підстав для розірвання спірного договору.

При цьому те, що такі апарати використовуються в лікувальній роботі не може свідчить про відсутність у відповідача обов`язку належним чином експлуатувати такі апарати.

За приписами ч.ч. 2, 3 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Відтак, оскільки договір позички не був розірваний за домовленістю сторін, зважаючи на встановлені судом обставини неналежного догляду за обладнанням, суд першої інстанції цілком вірно встановив, що наявні підстави для розірвання договору позички, що був укладений між позивачем та відповідачем 26.03.2022 у спрощений спосіб та повернення відповідачем переданого у користування обладнання.

Щодо ефективності обраного позивачем способу захисту шляхом зобов`язання відповідача повернути позивачу обладнання, слід зазначає таке.

У постанові від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що у разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові.

У кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (ст. 14 ГПК України ), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (п. 4 ч. 5 ст. 12 ГПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2021 у справі № 9901/172/20, від 01.07.2021 у справі № 9901/381/20, від 26.10.2021 у справі № 766/20797/18, від 01.02.2022 у справі № 750/3192/14, від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц, від 04.07.2023 у справі № 233/4365/18).

Саме тому, виходячи з мети позову, який заявив позивач, і його обґрунтування, вимогу зобов`язати відповідача повернути позивачу передані у безоплатне користування апарати штучної вентиляції легень марки «Vela» слід розуміти як вимогу про витребування цього майна з володіння і користування відповідача на користь позивача.

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справі № 633/408/18.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, суд першої інстанції цілком вірно встановив обґрунтованість заявленого позову, та задовольнив позовні вимоги про розірвання договору позички, що був укладений між позивачем та відповідачем 26.03.2022 у спрощений спосіб та про витребування з володіння та користування відповідача на користь позивача апарати штучної вентиляції легень, марка Vela виробництва Vyaire Medical (США), у кількості 30 шт., передані за актом № 03-01 прийому-передачі та введення в експлуатацію медичного обладнання від 26.03.2022.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване судове рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду міста Києва від 09.06.2025 у справі № 910/1185/25, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Враховуючи вимоги та доводи апеляційної скарги, апеляційна скарга Комунального некомерційного підприємства «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на апелянта.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2025 у справі № 910/1185/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2025 у справі № 910/1185/25залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 15.07.2025

Головуючий суддя О.В. Яценко

Судді О.В. Тищенко

О.О. Хрипун