ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2025 року м.Дніпро Справа № 904/5114/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач)

суддів: Чус О.В., Дарміна М.О.

секретар судового засідання: Скородумова Л.В.

представники сторін:

від позивача: не з`явився

від позивача: не з`явився

від відповідача: Ямковий В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

в режимі відеоконференції апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2025р.

(суддя Дичко В.О., м. Дніпро, повний текст рішення складено 10.02.2025р. )

у справі

за позовом: ОСОБА_1 , с. Зелена Балка

до Фізичної особи підприємця Нечитайла Сергія Михайловича, м. Кривий Ріг

про стягнення 47 913,47 доларів США (1 978 735,27 гривень)

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Нечитайла Сергія Михайловича про стягнення 47 913,47 доларів США (1 978 735,27 грн), а саме збитків у сумі 44 000 доларів США та 3% річних у сумі 3 913,47 доларів США.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Фізичною особою - підприємцем Нечитайлом Сергієм Михайловичем не виконано належним чином договір транспортного перевезення вантажу (транспортного експедирування), оскільки отримавши вантаж на перевезення, грошові кошти, одержані від покупців, останній не передав Позивачу.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2025р. у справі № 904/5114/24 у позові відмовлено.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить апеляційний суд скасувати рішення повністю та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник вказує на те, що обставини , на які посилається Позивач підтверджуються скріншотами листування в месенджері «Viber». Також, органом досудового розслідування встановлені факти та обставини, які викладені в постанові про закриття кримінального провадження від 30 вересня 2024 року, що мають доказове значення для вирішення цієї справи.

При цьому Апелянт звертає увагу, що у своїх заявах по суті Відповідач заперечує факт укладання договору транспортного перевезення вантажу (транспортного експедирування) тільки з тих підстав, що такий договір не був укладений у письмовій формі.

За доводами Скаржника, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання доставити товар та повернути за нього ОСОБА_1 грошові кошти в загальній сумі 44000 доларів США . При цьому орган досудового розслідування вважає, що Нечитайло С.М. мав можливість вжити заходів належного контролю та інструктажу водія ОСОБА_3 щодо його обов`язків по збереженню коштів та маршруту руху.

На думку Скаржника, наявність зобов`язання Відповідача підтверджується сталими між Позивачем та Відповідачем відносинами щодо перевезення вантажу з наступною інкасацією коштів за замовленням Позивача, яке було направлено у месенджері «Viber» від 22.11.2021 та прийнято Відповідачем шляхом його підтвердження, виконанням зобов`язання відповідним повідомленням у месенджері «Viber».

За доводами Скаржника, Відповідач неналежним чином організував виконання доручення ОСОБА_1 знаючи про значну суму коштів, яку мав забрати найнятий водій ОСОБА_3 , Відповідач мав можливість забезпечити автомобіль сейфом, або відправити разом з ОСОБА_3 експедитора чи інші особу, яка б мала забезпечувати збереження коштів. Крім того, на думку Апелянта, відхилення від маршруту (додаткове доручення водієві забрати попутний вантаж у м. Маріуполь ) також вплинуло на вину Відповідача, оскільки таке відхилення привело до негативних наслідків для Позивача.

Апелянт вважає безпідставними твердження Відповідача, що він особисто не виконував зобов`язання перед Позивачем щодо перевезення вказаних у скріншоті вантажів, які фактично перевозила інша особа - ОСОБА_3 , з яким Відповідач не перебував у жодних офіційних договірних відносинах.

Скаржник стверджує, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, яке полягало у тому, що ОСОБА_2 заяву свідка, яка має відповідати вимогам ст. 88, 90 ГПК України не надав, не повідомив причини відмови. Про надання відповідей було заявлено відповідне клопотання, у задоволенні якого судом було незаконно відмовлено, оскільки суд 1-ї інстанції , у порушення ст. 90 ГПК України, неправильно вирішив це клопотання, в якому Позивач просив суд зобов`язати надати відповідь по формі заяви свідка, і така заява мала бути подана та підписана особисто Відповідачем, а не його Представником у відзиві на позов. Тож апеляційний суд, який переглядає справу має усунути втрачену можливість отримання Позивачем від Відповідача відповідей на питання поставлені в порядку ст. 90 ГПК України у формі заяви свідка та зобов`язати Відповідача надати таку відповідь.

Також Скаржник посилається як на підставу для скасування оскаржуваного рішення на п. 2 ч. 3 ст. 277 ГПК України, згідно з яким рішення може бути скасовано, у разі якщо в його ухваленні брав участь суддя, якому було заявлено відвід і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою. Оскільки суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями повернути справу на новий судовий розгляд, Апелянт просить визнати заявлений відвід судді 1-ї інстанції обґрунтованим, скасувати повністю судове рішення 1-ї інстанції та ухвали нове рішення яким позовні вимоги Позивача задовольнити у повному обсязі.

Одночасно Апелянтом заявлено клопотання, в якому він просить постановити ухвалу якою зобов`язати Відповідача фізичну особу - підприємця Нечитайло Сергія Михайловича - виконати свій процесуальний обов`язок передбачений вимоги ст. 88, 90 ГПК України та надати відповідь на поставлені у першій заяві по суті питання:

"Чи виконував Відповідач до 22 листопада 2021 року замовлення приватного підприємця Буцького Євгенія щодо перевезення вантажу сонячний панелей, обладнання для сонячних панелей та іншого з подальшою інкасацією коштів, якщо так скільки разів та на яких умовах?

Чи підтверджує Відповідач, що прийняв замовлення Буцького Євгенія на здійснення перевезення вантажу з подальшою інкасацією коштів щодо замовлень: 22 листопада 2021 р. на адреси: АДРЕСА_1 , покупець на ім`я Дмитро, т. 050-705-4555; АДРЕСА_2 , покупець на ім`я Віталій, т. 050-840-4492; АДРЕСА_3 , покупець ОСОБА_4 , т. НОМЕР_1 ?

Чи підтверджує Відповідач, що залучив до виконання замовлення Буцького Євгенія нанятого Відповідачем водія ОСОБА_3 , якщо так на яких умовах?

Яким чином Відповідачем було організовано збереження отриманих коштів, які отримані водієм ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 від покупця на ім`я ОСОБА_5 ; АДРЕСА_2 , покупця на ім`я ОСОБА_6 ; АДРЕСА_3 , покупця ОСОБА_4 ?

Чи підтверджує Відповідач свої покази, які були надані їм органу досудового розслідування в кримінальному провадженні №0000714 від 23.06.2023 року будучи попередженими про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показів в протоколі допиту свідка ОСОБА_2 від 31.10.2023, протоколі одночасного допиту декількох осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 28.12.2023 року?

Роз`яснити Відповідачу наслідки невиконання обов`язку прямо передбаченого ч. 2 ст. 90 ГПК України."

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Від Відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що будь-які обставини, встановлені у межах закритого (у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення) кримінального провадження № 0000714, відомості про яке внесені 23.06.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України, підлягають доказуванню у загальному порядку при розгляді даної справи господарським судом.

Відповідач зазначає, що закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення, що мало місце у даному випадку, є реабілітуючою підставою, що свідчать про повну невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, що їй інкримінується, тому є передчасним посилання Скаржника на те, що, крім наданих ним скріншотів спілкування, наведені ним обставини встановлені органом досудового розслідування та викладені в постанові про закриття кримінального провадження від 30.09.2024, мають беззаперечне доказове значення для вирішення цієї справи.

За доводами Відповідача, судом першої інстанції правильно встановлено, що спеціальним законом чітко визначено перелік істотних умов, узгодження яких є обов`язковим та має відбуватися тільки в письмовій формі при укладанні договору транспортного експедирування, а також відсутність таких умов у наданих Позивачем скріншотах переписок, що свідчить про їх неузгодження сторонами, а також відсутність письмових доказів погодження наведених істотних умов договору, та відповідно про неукладення договору.

Крім того, Відповідач вказує, що скріншоти не можуть бути доказом на підтвердження договірних відносин сторін з огляду на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 28.12.2019 у справі № 922/788/19, згідно з яким роздруковані електронні листи, а тим паче скріншоти надсилання таких листів не є електронними документами або їх копіями. Наведене спростовує твердження Позивача про те, що скріншотами встановлено укладення між сторонами 22.11.2021 договору транспортного експедирування в електронній формі за допомогою месенджера «Viber».

Відповідач наголошує, що не залучав для виконання своїх обов`язків громадянина ОСОБА_3 , не погоджував умови договору, особисто не виконував зобов`язання перед Позивачем щодо перевезення вказаних у скріншоті вантажів, які фактично перевозила інша особа - ОСОБА_3 , з яким Відповідач не перебував в офіційних договірних відносинах, а тому йому особисто невідомо про обставини прийняття ОСОБА_3 пропозиції Позивача.

Відповідач стверджує, що показання свідка не є допустимим доказом існування договірних, у т.ч. трудових відносин, оскільки правила оформлення фізичною особою-підприємцем найманих працівників на роботу, яке регулюється нормами КЗпП України. Позивач самостійно довірив ОСОБА_3 свій товар, вартість і обсяг якого Відповідачу достовірно не були відомі, оскільки він не приймав його від Позивача особисто, а ОСОБА_3 не діяв як найманий працівник чи представник ОСОБА_2 чи особа, залучена експедитором, а здійснював перевезення самостійно і незалежно від Відповідача.

Також, у відзиві йдеться про те, що належний Відповідачу транспортний засіб DAF, державний номер НОМЕР_2 , був переданий ОСОБА_3 у користування шляхом передачі йому реєстраційного документу на цей транспортний засіб, що не породжує жодних зобов`язань власника транспортного засобу перед третіми особами щодо надання транспортно-експедиційних послуг та не покладає на нього відповідальність за збереження вантажу, отримання коштів тощо під час перевезення перед третіми особами - власниками такого вантажу чи коштів за відсутності укладеного договору.

На думку Відповідача, зникнення людини, якій він довірив свій власний автомобіль, ніяк не доводить його особисту причетність до здійснення перевезень та не покладає на нього , як на власника автомобіля, обов`язок відповідати перед Позивачем за дії ОСОБА_3 у зобов`язанні, стороною якого він не був.

На переконання Відповідача, показання ОСОБА_2 як свідка, надані ним в ході допиту та одночасного допиту з Позивачем на досудовому слідстві є також недопустимим доказом. При цьому не відповідають дійсності твердження Позивача про те, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання доставити товар та повернути за нього ОСОБА_1 кошти у загальній сумі 44000 доларів США. Таке твердження є оціночним та недоведеним жодними доказами у справі, тому ця обставина не може вважатися встановленою та підлягає доказуванню на загальних підставах, однак не є доведеною Позивачем та заперечується Відповідачем .

Відповідач звертає увагу, що у справі відсутні докази реального руху його активів. Докази сплати покупцями сум як Позивачу, так і експедитору, якими можуть бути у випадку готівкових розрахунків фіскальні чи товарні чеки, квитанції до прибуткових касових ордерів також відсутні, що свідчить про недостатність доказів для підтвердження доводів позивача щодо отримання будь-ким та будь-яких коштів від Замовників Позивача.

Позивачем не наведено у позові та апеляційній скарзі правову природу заявлених до стягнення збитків та не доведено наявність передбачених законом підстав для їх стягнення з Відповідача, та їх розмір.

Відповідач посилається на те, що висновки суду першої інстанції про відсутність укладеного між сторонами договору та договірного обв`язку відповідача перед Позивачем повністю відповідають матеріалам та фактичним обставинам справи.

Відповідач вважає безпідставними твердження Скаржника про порушення судом норм процесуального права, оскільки представник Відповідача - ОСОБА_7 у відзиві на позов зазначив, що Відповідач користується своїм правом передбаченим ст. 68 ГПК України та відмовившись надавати відповіді на питання, не зазначив, з яких саме конкретних причин, а також про те, що оскільки ОСОБА_2 не надав заяву свідка, яка має відповідати вимогам ст. 88, 90 ГПК України та особисто не повідомив і не розкрив причини відмови у наданні відповіді було заявлено відповідне клопотання у задоволенні якого судом було відмовлено, оскільки закон не встановлює вимоги до форми та змісту повідомлення учасника про відмову від відповіді на запитання іншого учасника справи, поставлені в порядку письмового опитування, а лише вимагає повідомити суд, що було зроблено Відповідачем через представника з наведенням причин такої відмови.

За позицією Відповідача, суд правомірно відмовив у задоволенні клопотання Позивача про зобов`язання Відповідача надати відповіді на питання в порядку статей 88, 90 ГПК України, оскільки, останній скористався своїм правом відмовитися від надання таких відповідей з підстав, визначених статтями 67, 68 ГПК України, з огляду на те, що ці питання стосувалися показань щодо себе , і які можуть тягнути юридичну відповідальність для нього.

Крім того ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2025 обґрунтовано відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Дичку Володимиру Олександровичу у справі № 904/5114/24, оскільки судом встановлено, що наведені Позивачем у заяві підстави зводяться до незгоди з процесуальними рішеннями судді, яка сама по собі не може бути підставою для відводу. Отже, розгляд справи було здійснено законним та повноважним складом суду з дотриманням вимог процесуального законодавства.

Одночасно Відповідачем заявлено про стягнення з Позивача понесені Відповідачем витрати на професійну правничу допомогу у сумі 40 000,00 грн за розгляд справи у суді апеляційної інстанції, розмір яких буде підтверджено у ході розгляду справи.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2025р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кощеєв І.М. (доповідач), судді Чус О.В., Дармін М.О..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.03.2025р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи/копії матеріалів справи №904/5114/24.

Матеріали справи № 904/5114/24 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.03.2025р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2025р. у справі № 904/5114/24 залишено без руху, надано апелянту строк 10 днів, з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків, а саме, для надання суду доказів сплати судового збору.

Від Скаржника до суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.03.2025 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду у судове засідання на 02.07.2025.

Від представників сторін надійшли клопотання про їх участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів та підсистеми відеоконференцзв`язку Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі ЄСІТС).

Ухвалами суду від 24.06.2025 задоволені клопотання Позивача та Відповідача про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів та підсистеми відеоконференцзв`язку Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи .

У судовому засіданні 02.07.2025 оголошено перерву до 15.07.2025.

У судове засідання 15.07.2025 представники Позивача не з`явились.

Беручи до уваги, що неявка Позивача належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за його відсутності.

Представник Відповідача надав пояснення у справі.

У судовому засіданні 15.07.2025 була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи.

Позивачем надані копії договорів постачання сонячної електростанції:

1 . № 08092021 від 08.09.2021, укладеного між Фізичною особою підприємцем Буцьким Євгенієм Володимировичем (постачальником) та ОСОБА_8 (замовником) укладено договір постачання сонячної електростанції (т.1 а.с. 27-30), згідно з пунктом 1.1 якого в порядку та на умовах даного договору постачальник зобов`язується продати замовнику, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити систему сонячної електростанції.

2. № 07112021.01 від 07.11.2021, укладеного між Фізичною особою підприємцем Буцьким Євгенієм Володимировичем (постачальником) та Дяковим Віктором Михайловичем (замовником) укладено договір постачання сонячної електростанції (т.1 а.с. 34-35), відповідно до пункту 1.1 якого в порядку та на умовах даного договору постачальник зобов`язується продати замовнику, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити систему сонячної електростанції.

3. № 09112021.02 від 09.11.2021, укладеного між Фізичною особою підприємцем Буцьким Євгенієм Володимировичем (постачальником) та Щегловим Дмитром Олександровичем (замовником) укладено договір постачання сонячної електростанції (а.с. 31-32), відповідно до п.п. 1.1, 1.2 якого в порядку та на умовах даного договору постачальник зобов`язується продати замовнику, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити систему сонячної електростанції. Кількість, асортимент і технічні характеристики обладнання вказуються у специфікації № 1, яка є невід`ємним додатком даного договору.

За твердженням Позивача, для поставки товару, який є предметом вказаних договорів, він залучив Фізичну особу підприємця Нечитайла Сергія Михайловича (Відповідача) та зазначає, що з останнім склались довготривалі господарські відносини, а саме: Відповідач виконував замовлення Позивача щодо перевезення сонячних панелей територією України. За поставлені сонячні панелі, від замовників Буцького Є.В. (Позивача), Відповідач отримував грошові кошти, які потім передавав Позивачу. За свої послуги з перевезення вантажу Фізична особа підприємець Нечитайло С.М. отримував плату.

Також Позивач зазначає, що, листування між Буцьким Євгенієм Володимировичем та Відповідачем здійснювалось з використанням месенджера «Viber», на підтвердження чого у матеріалах справи наявні скриншоти (знімки зображень екрану мобільного телефону) листування з "Рохла Машина Сергей", "Сергей Машина Р…"(т.1 а.с. 38-40). У повідомленнях месенджера «Viber» містяться істотні умови виконання договору транспортного експедирування, передбаченого ст. 929 Цивільного кодексу України: адреси доставки, вантаж, сума, яка підлягає отриманню за вантаж та поверненню, а також розмір вартості послуг за виконання договору. Вказані умови Відповідач погодив, оскільки підтвердив маршрут. 23.11.2021 залучений водій Червотока Сергій Борисович, який на автомобілі DAF, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , мав виконати замовлення. 25.11.2021 Фізична особа підприємець Нечитайло Сергій Михайлович повідомленням месенджера «Viber» підтвердив виконання зобов`язання та отримання грошових коштів, які мав передати 26.11.2021 Буцькому Євгенію Володимировичу.

На думку Позивача, наведені вище обставини та правовідносини містять усі елементи договору транспортного перевезення вантажу (транспортного експедирування) та свідчать про укладення між Фізичною особою підприємцем Буцьким Євгенієм Володимировичем та Фізичною особою підприємцем Нечитайлом Сергієм Михайловичем договору транспортного експедирування.

Між тим, як зазначає Позивач, Відповідач грошові кошти, отримані від замовників, Позивачу не передав, натомість повідомив, що водій ОСОБА_3 залишив відчиненим автомобіль та зник, грошових коштів у салоні автомобіля не виявлено. Отже, Відповідачем умови договору транспортного експедирування (який, на переконання Позивача , укладений між ним та Відповідачем) у частині передання грошових коштів у сумі 44000доларів США замовнику послуг не виконані, чим завдано Позивачу збитки у вказаній сумі.

У зв`язку з неоплатою Відповідачем збитків, завданих неналежним виконанням договору, Позивачем нараховані 3% річних у сумі 3 913,47 доларів США.

Неоплата вказаних сум збитків та річних Відповідачем стало підставою для звернення Позивача з позовом у даній справі.

За результатом розгляду позовної заяви місцевим господарським судом прийнято оскаржуване рішення, в якому суд зазначив, що Позивач не довів належними та допустимими доказами укладення договору транспортного експедирування між ним та Відповідачем із дотриманням визначеної законодавством України процедури, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, у межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 4 ст. 203 Цивільного кодексу України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно з ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За приписами ст. 208 Цивільного кодексу України у письмовій формі належить вчиняти:

1) правочини між юридичними особами;

2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу;

3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу;

4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно зі ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не

встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За приписами ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

При цьому положення глави 65 Цивільного кодексу України поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником.

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 930 Цивільного кодексу України договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі. Клієнт повинен видати експедиторові довіреність, якщо вона є необхідною для виконання його обов`язків.

Отже, з огляду на викладене, перевезення вантажу здійснюється за письмовим договором перевезення (транспортного експедирування), його укладення підтверджується складенням транспортної накладної, а особливості укладення та виконання таких договорів встановлені законом.

При цьому суд враховує, що згідно зі ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Правові та організаційні засади транспортно-експедиторської діяльності в Україні визначає Закон України «Про транспортно-експедиторську діяльність».

Відповідно до ч.ч. 1-3, 11-13 ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі.

Істотними умовами договору транспортного експедирування, серед іншого, є:

відомості про сторони договору:

для фізичних осіб громадян України: прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків та інших обов`язкових платежів;

вид послуги експедитора;

вид та найменування вантажу;

права, обов`язки сторін;

відповідальність сторін, у тому числі в разі завдання шкоди внаслідок дії непереборної сили;

розмір плати експедитору;

порядок розрахунків;

пункти відправлення та призначення вантажу;

порядок погодження змін маршруту, виду транспорту, вказівок клієнта;

строк (термін) виконання договору;

а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні.

Такими документами можуть бути:

авіаційна вантажна накладна (Air Waybill);

міжнародна автомобільна накладна (CMR);

накладна СМГС (накладна УМВС);

коносамент (Bill of Lading);

накладна ЦІМ (CIM);

вантажна відомість (Cargo Manifest);

інші документи, визначені законами України.

Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

На підставі ч. 1 ст. 11 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" експедитор зобов`язаний надавати транспортно-експедиторські послуги згідно з договором транспортного експедирування і вказівками клієнта, погодженими з експедитором у встановленому договором порядку.

Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" передбачено, що клієнт зобов`язаний своєчасно надати експедитору повну, точну і достовірну інформацію щодо найменування, кількості, якості та інших характеристик вантажу, його властивостей, умов його перевезення, іншу інформацію, необхідну для виконання експедитором своїх обов`язків за договором транспортного експедирування, а також документи, що стосуються вантажу, які потрібні для здійснення митного, санітарного та інших видів державного контролю і нагляду, забезпечення безпечних умов перевезення вантажу.

У даному випадку, у справі відсутній договір транспортного експедирування, укладений між Позивачем та Відповідачем .

Як правильно встановлено місцевим господарським судом, Позивачем не подані документи, які б підтверджували факт передачі Відповідачу для перевезення систем сонячних електростанцій, відсутні будь-які товарно-транспортні документи, документи на підтвердження кількості, вартості товару тощо, або будь-які супроводжувальні документи.

Крім того суд зазначає, що згідно з п.8 ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка (або порушення зобов`язання); шкідливий результат такої поведінки (шкода); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Застосування принципу вини, при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою. Встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності шкоди.

Грошовим виразом майнової шкоди є збитки.

У цьому спорі, на переконання колегії суддів, заявляючи про стягнення з Відповідача збитків за неналежне виконання останнім договору транспортного експедирування, Позивачем не доведено спричинення йому таких збитків, оскільки не підтверджено наявність складу цивільного правопорушення, а також не доведено розмір таких збитків.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 ГПК України.

За умовами ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Щодо досліджуваної справи, то Відповідачем в обґрунтування своїх доводів та на підтвердження своєї позиції не надано належних доказів.

Наявні у матеріалах справи скриншоти листування в месенджері «Viber» не являються належними доказами у розумінні ст.76 ГПК України, оскільки не підтверджують досягнення домовленостей щодо всіх істотних умов, необхідних для укладення договору транспортного перевезення вантажу (транспортного експедирування), і у будь-якому випадку не підтверджують факт доставки вантажу та передачі грошей водію ОСОБА_3 .. Ці повідомлення не містять посилань на відповідні договори, повну інформацію про отримувачів, щодо кількості товару та не підтверджують саме здійснення оплати.

Інші докази сплати покупцями сум, як Позивачу так і експедитору, та/ або отримання ними товару у справі відсутні.

Одночасно, як правильно зазначено місцевим господарським судом, обставини, встановлені у межах закритого (у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення) кримінального провадження № 0000714, відомості про яке внесені 23.06.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України, підлягають доказуванню у загальному порядку при розгляді даної справи господарським судом. Доводи скарги про зворотне ґрунтуються на помилковому тлумаченні Скаржником норм права.

Отже, ОСОБА_1 не довів належними та допустимими доказами укладення договору транспортного експедирування між ним та ФОП Нечитайло С.М. з дотриманням визначеної законодавством України процедури, а також завдання Відповідачем збитків у визначеному Позивачем розмірі.

Таким чином, з урахуванням положень наведених вище норм та фактичних обставин справи місцевим господарським судом зроблено правильний висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Фізичної особи підприємця Нечитайла Сергія Михайловича 44 000 доларів США.

У зв`язку з відмовою у задоволенні вимоги про стягнення збитків у вказаній вище сумі, відсутні й підстави для задоволенні вимог Позивача про стягнення з Відповідача 3% річних у сумі 3913,47 доларів США, нарахованих за прострочення грошового зобов`язання.

Посилання Скаржника на те, що між Позивачем та Відповідачем склались тривалі господарські відносини з доставки вантажу та подальшої інкасації грошей не доведені, докази в їх обґрунтування не надані та, у будь-якому випадку, не підтверджують факт спричинення Відповідачем збитків саме у даному випадку.

Твердження Скаржника про те, що Відповідач мав забезпечити схоронність грошей, за відсутності доказів узгодження сторонами відповідних умов, є безпідставними.

Одночасно колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання Скаржника про постановлення ухвали щодо зобов`язання Відповідача надати відповідь на поставлені Позивачем питання і зазначає про те, що місцевим господарським судом було розглянуто аналогічне клопотання і за результатами такого розгляду у його задоволенні було відмовлено.

Апеляційний суд погоджується з відмовою місцевим господарським судом у задоволенні клопотання Позивача надати відповіді на питання у порядку ст.ст.88, 90 ГПК України, з підстав, наведених в ухвалі суду першої інстанції від 14.01.2025 (т.1 а.с.202-203).

Зокрема у вказаній ухвалі суд послався на те, що у силу приписів п.1 ч.5, ч.6 ст. 90 Господарського процесуального кодексу України учасник справи має право відмовитися від надання відповіді на поставлені запитання згідно зі ст. 67, 68 цього Кодексу.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 68 Господарського процесуального кодексу України свідок, який з`явився на вимогу суду, не має права відмовитися давати показання, зокрема, крім показань щодо себе.

У цій справі, у відзиві на позовну заяву, Відповідач скористався своїм правом не давати показання стосовно себе, з посиланням на наявні законні підстави для відмови від давання показань та надання відповідей на вказані питання.

Доводи Відповідача щодо неподання таких відповідей у формі заяви свідка є безпідставними, оскільки у даному випадку, як вже було зазначено, Відповідач відмовився давати показання проти себе, при цьому конкретна форма викладення такої відмови законом не передбачена.

Крім того, на підставі лише заяви свідка не можуть бути встановлені обставини, які відповідно до закону або звичаїв ділового обороту повинні фіксуватися у відповідних документах. Це означає, що якщо для підтвердження факту потрібен певний документ (наприклад, договір, акт, накладна), то сама заява свідка не може бути достатнім доказом. Отже, належним підтвердженням надання відповідних послуг Відповідачем могли б бути супроводжувальні, розрахункові документи, накладні, акти, довіреності на отримання товару тощо, які не був позбавлений можливості подати і сам Позивач, але своїм правом не скористався.

При цьому суд зазначає, що відповідно до ч.4 ст.13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (у даному випадку щодо подання Позивачем усіх доказів на підтвердження своєї позиції).

Стосовно вимог скарги про визнання апеляційним судом обґрунтованим заявлений відвід судді 1-ї інстанції та скасування повністю оскаржуване рішення на підставі п. 2 ч. 3 ст. 277 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою

У даній справі, 17.01.2025 від Позивача до суду першої інстанції надійшла заява про відвід судді Дичку В.О., яка обґрунтована процесуальними порушеннями, допущеними судом при постановленні ухвали від 14.01.2025, якою відмовлено у задоволенні клопотання Позивача про зобов`язання ФОП Нечитайла С.М. надати відповіді на питання у порядку статей 88, 90 Господарського процесуального кодексу України. На думку заявника, вказані дії судді викликають об`єктивну недовіру складу суду, який проводить судовий процес поверхово, що вплине на прийняття законного рішення у справі № 904/5114/24.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2025 заяву про відвід судді визнано необґрунтованою.

20.01.2025 справу № 904/5114/24 передано судді Мельниченко І.Ф. для вирішення питання про відвід.

Розглянувши подану Позивачем заяву про відвід судді Дичку В.О. у справі № 904/5114/24, господарський суд, у складі судді Мельниченко І.Ф., дійшов висновку про відмову у її задоволенні у зв`язку з тим, що наведені Позивачем у заяві підстави зводяться до незгоди з процесуальними рішеннями судді.

При цьому у силу приписів ч.4 ст.35 ГПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

З огляду на викладене, колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновками місцевого господарського суду та вважає необґрунтованими підстави для відводу судді, наведені у заяві Позивача від 17.01.2025.

Інші доводи Скаржника не мають суттєвого впливу на вирішення даного спору, оскільки не спростовують вказаних вище висновків суду.

Підсумовуючи вищенаведене, судова колегія вважає, що викладені в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судового рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

10. Судові витрати

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2025р. у справі №904/5114/24 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 16.07.2025

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя М.О.Дармін

Суддя О.В. Чус