ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2025 року м. Миколаїв Справа № 915/1530/24

Господарський суд Миколаївської області у складі:

судді Л.М. Ільєвої

при секретарі судового засідання К.Д. Савці

за участю представників:

від позивача - Гайдук Ю.В.,

від відповідача - Загороднюк А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агрінол" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Іст Трейд" про стягнення заборгованості в загальній сумі 1945216,07 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агрінол" звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Іст Трейд" про стягнення заборгованості в загальній сумі 2276775,17 грн., посилаючись на наступне.

Між ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Агрінол" та ТОВ «Агро Іст Трейд» було досягнуто згоди на поставку товару, а саме: бочки сталевої закатної, відповідно договору № 002403/17 від 24.03.2017р. Позивач стверджує, що протягом терміну дії договору та згідно до його умов були здійснені поставки товару у визначені строки на суму 17876775,17 грн. Сплачено відповідачем протягом вказаного строку суму в розмірі 15600000,00 грн. Позивач зазначає, що оскільки призначення платежу при проведенні розрахунків відповідачем було зазначено як «сплата заборгованості за бочку…», то позивач розумів та сприймав цей факт як погашення боргу в порядку черговості виникнення заборгованості. Відтак, за ствердженням позивача, станом на день подачі позову неоплаченими залишаються наступні видаткові накладні: АП № від 13.01.2022р. на суму 361200,00 грн. (за даною видатковою накладною борг складає 188775,17 грн.), АП № від 14.01.2022р. на суму 351600,00 грн.; АП № від 17.01.2022р. на суму 356400,00 грн.; АП № від 17.01.2022р. на суму 333600,00 грн.; АП № від 22.02.2022р. на суму 346800,00 грн.; АП № від 22.02.2022р. на суму 345600,00 грн.; АП № від 23.02.2022р. на суму 354000,00 грн. Загальна сума боргу станом на дату претензії становить 2276775,17 грн.

Наразі позивач зазначає про порушення покупцем умов щодо строку оплати за отриманий товар, а тому за зазначеними вище видатковими накладними досі не сплачено заборгованість зі значним простроченням строку оплати.

При цьому позивач вказав, що на час подачі позову до суду у позивача відсутній договір № 002403/17 від 24.03.2017р. та вказані видаткові накладні за підписом відповідача. Причиною відсутності є загальновідомий факт, а саме через окупацію рф з 24 лютого 2022р. м. Бердянськ (Запорізької області), де знаходилось і було зареєстровано ТОВ «НВП Агрінол». Так, позивач стверджує, що 26 лютого 2022 року військові формування російської федерації у незаконний спосіб захопили виробничі потужності, складські приміщення, промислову базу та офісні приміщення ТОВ «НВП Агрінол» (розташовані за адресою: Запорізька область, місто Бердянськ, Мелітопольське шосе б.84/1), в яких залишилась вся документація підприємства. Відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022р. «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» місто Бердянськ є окупованим з 27.02.2022р.

За ствердженням позивача, на виконання умов спірного договору, окрім видаткових накладних, покупцю пред`являлись податкові накладні, зареєстровані в Єдиному реєстрі ПН відповідно до законодавства України, які були складені постачальником за результатами проведених господарських операцій. Позивач, посилаючись на правовий висновок, наведений у постанові Верховного Суду від 03.06.2022 р. у справі № 922/2115/19, податкова накладна (залежно від фактичних обставин певної справи) може бути допустимим доказом, на підставі якого суд установлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним, якщо сторона, яка заперечує факт поставки, вчинила юридично значимі дії: зареєструвала податкову накладну; сформувала податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом тощо, оскільки підставою для виникнення у платника права на податковий кредит є факт лише реального (фактичного) здійснення господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг із метою їх використання у власній господарській діяльності.

Відтак, на думку позивача, спірний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме: майново-господарських зобов`язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України. Двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. З укладенням такого договору постачальник бере на себе обов`язок передати у власність покупця товар належної якості і водночас набуває права вимагати його оплати, а покупець зі свого боку набуває права вимагати від постачальника передачі цього товару та зобов`язаний здійснити оплату.

Позивач зазначив, що не може надати спірний договір, тому він посилається на вимоги, викладені в претензії № 09/10-1 від 09.10.24р., в якій відповідачу відповідно до ст. 222 ГКУ та ст. 530 ЦКУ встановлювався строк в 7 календарних днів з моменту отримання претензії для проведення погашення заборгованості в розмірі 2276775,17 грн.

Також позивачем разом з позовом заявлено клопотання про витребування доказів, згідно з яким позивач просив витребувати:

- у Головного управління ДПС у Миколаївській області податкову звітність платника податків ТОВ "Агро Іст Трейд" з ПДВ за 2022-2023 роки, а саме: декларацію з ПДВ з додатками № 1 до неї, в яких відображені податкові накладні ТОВ "НВП "Агрінол";

- у ТОВ "Агро Іст Трейд" належно завірену копію договору № 002403/17 від 24.03.2017р. та видаткові накладні, підписані покупцем: АП № від 13.01.2022р. на суму 361200,00 грн., АП № від 14.01.2022р. на суму 351600,00 грн., АП № від 17.01.2022р. на суму 356400,00 грн., АП № від 17.01.2022р. на суму 333600,00 грн., АП № від 22.02.2022р. на суму 346800,00 грн., АП № від 22.02.2022р. на суму 345600,00 грн., АП № від 23.02.2022р. на суму 354000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 16.12.2024 р. вказану позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агрінол" (вх. № 15576/24 від 10.12.2024) залишено без руху, оскільки заявником в порушення вимог ч. 3 ст. 162, ч. 2 ст. 164 ГПК України не надано доказів підтвердження обставин, зазначених у позовній заяві.

25.12.2024 р. від позивача через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС до господарського суду надійшла заява про усунення недоліків (вх. №16278/24), в якій заявником надані пояснення щодо неможливості надання певних документів до матеріалів справи, оскільки вони залишились за попереднім місцезнаходженням позивача на окупованій території та надано копії платіжних інструкцій про здійснення відповідачем платежів за спірним договором.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 27.12.2024 р. вказану позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агрінол" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/1530/24, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження, при цьому підготовче засідання призначено на 23.01.2025 р. о 15:20. Також вказаною ухвалою суду витребувано у Головного управління ДПС у Миколаївській області податкові декларації з податку на додану вартість ТОВ "Агро Іст Трейд" з додатками № 1 до них за 2022-2023 роки, в яких відображені податкові накладні ТОВ "НВП "Агрінол" та у ТОВ "Агро Іст Трейд" належним чином засвідчену копію договору № 002403/17 від 24.03.2017р. та видаткові накладні, підписані покупцем: АП № від 13.01.2022р. на суму 361200,00 грн., АП № від 14.01.2022р. на суму 351600,00 грн., АП № від 17.01.2022р. на суму 356400,00 грн., АП № від 17.01.2022р. на суму 333600,00 грн., АП № від 22.02.2022р. на суму 346800,00 грн., АП № від 22.02.2022р. на суму 345600,00 грн., АП № від 23.02.2022р. на суму 354000,00 грн.

13.01.2025 р. від представника відповідача - ТОВ "Агро Іст Трейд" Русанової Ю.П. до господарського суду через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 371/25).

Так, щодо витребуваних судом доказів відповідач зазначив, що згідно з Переліком територій, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій» від 22.11.2022р. №309 (із змінами та доповненнями), на території Миколаївської міської територіальної громади (де здійснює діяльність та зареєстроване підприємство) бойові дії проходили, починаючи з 26.02.2022р. по 11.11.2022р. Упродовж лютого-листопада 2022 року місто Миколаїв в цілому та особливо його Вітовський район регулярно потерпало від обстрілів бандитських сил рф, що здійснювалися мінометним вогнем, ствольною артилерію, ракетами С-300 та ракетними системами залпового вогню. Місця зберігання сільськогосподарської продукції є потенційною ціллю ворога, що підтверджується численними влучаннями засобами ураження бандитських сил рф по місцям зберігання сільськогосподарської продукції в Україні, які належать як державі Україна, так і юридичним особам приватного права. В результаті військових дій були зафіксовані окремі влучання і по території земельної ділянки, на якій розміщені виробничі та офісні приміщення ТОВ «Агро Іст Трейд» та розташовані поблизу будівлі інших суб`єктів господарювання. Як вказує відповідач, він здійснює господарську діяльність із заготівлі сировини (мед бджолиний натуральний), переробки та подальшого експорту на підставі експлуатаційного дозволу № 5 від 16.10.2013р. Невід`ємною складовою технологічного процесу фасування продукції у тару, в якій експортується мед, є процес його гомогенізації. Попри те, що підприємство забезпечене відповідним технологічним обладнанням та потужностями, у 2022 році відповідач не мав можливості використовувати власну установку із гомогенізації меду, оскільки вона розміщена у виробничій будівлі за адресою м. Миколаїв, вул. Заводська площа,1 (Корабельний район міста Миколаєва). З метою продовження ведення діяльності із збору, гомогенізації та продажу меду бджолиного ТОВ «Агро Іст Трейд» було змушене укласти договір про надання послуг із гомогенізації меду №1/08 від 10.08.2022р. із ФГ «Апіс Україна», розташованим у Київській області, яка у другому півріччі 2022 року була більш безпечним місцем, ніж Миколаїв. У зв`язку із веденням бойових дій у Вітовському районі міста Миколаєва в.о. директора ТОВ «Агро Іст Трейд» ОСОБА_7 було прийнято рішення про зміну місця зберігання документів, що були утворені під час ведення господарської діяльності. Після повернення до офісних та виробничих приміщень за адресою м. Миколаїв, вул. Заводська площа,1, частина документів, створених під час ведення господарської діяльності виявились відсутніми. Відсутність документів встановлена під час підготовки даного відзиву. З цієї причини, відповідач не повідомив суд про неможливість їх подання у п`ятиденний строк з моменту отримання ухвали суду. Відтак, відповідач просив суд визнати поважними причини неподання витребуваних доказів: договору № 002403/17 від 24.03.2017р.; підписаних видаткових накладних, що підтверджують виконання постачальником обов`язків за даним договором. При цьому, відповідач підтверджує факт укладання договору № 002403/17 від 24.03.2017р. та має в наявності фотокопію додаткової угоди №1 від 11.12.2017р., якою строк дії договору продовжено до 31.12.2018р.

Водночас у відзиві відповідач позов не визнає у повному обсязі з наступних підстав.

За ствердженням відповідача, бочку сталеву закатну вартістю 1046400,00 грн., а також будь-які інші товарно-матеріальні цінності, за видатковими накладними АП № від 22.02.22р. на суму 346 800,00 грн., АП № від 22.02.22р. на суму 345600,00 грн., АП № від 23.02.22р. на суму 354 000,00 грн., відповідач не отримував. Виписка податкових накладних на суму 1046400,00 грн. була здійснена позивачем без участі відповідача та за відсутності волевиявлення останнього. Податкові накладні, виписані позивачем на підставі вищенаведених видаткових накладних, на загальну суму 1046400,00 грн., відповідачем до податкового кредиту не включались.

Відповідач зазначає, що твердження позивача про зворотнє не відповідає дійсності. Факт отримання бочки сталевої закатної за накладними АП № від 13.01.2022р. на суму 361200,00 грн. (сума боргу 188775,17 грн.) АП № від 14.01.2022р. на суму 351600,00 грн., АП № від 17.01.2022р. на суму 356400,00 грн.; АП № від 17.01.2022р. на суму 333600,00 грн., який, за твердженням позивача, спричинив утворення заборгованості в сумі 1230375,17 грн., відповідач підтверджує. Факт включення відповідачем ПДВ, зазначеного в податкових накладних, складених при постачанні товару на суму 1230375,17 грн., відповідач підтверджує.

Разом з тим, за ствердженням відповідача всі вищенаведені видаткові накладні, борг за якими, за твердженням позивача, складає 2276775,17 грн., представником відповідача не підписані. Відповідач зауважує, що вищенаведені видаткові накладні не містять посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення з боку продавця (позивача), а також особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції з боку покупця (відповідача). Відтак, на думку відповідача, вищенаведені видаткові накладні не відповідають вимогам закону, а тому не є первинними документами, що підтверджують здійснення господарських операцій.

Як зазначає відповідач, судом вже витребувана податкова звітність відповідача з ПДВ за 2022-2023 роки у ГУ ДПС у Миколаївської області, тому на цій підставі вказана звітність відповідачем не надається.

Відповідач стверджує, що безпідставне завищення позовних вимог позивачем ТОВ «НВП «Агрінол» шляхом включення до позовних вимог стягнення заборгованості за непідписаними видатковими накладними, товар за якими на суму 1046400,00 грн. позивачем відповідачу не передавався, унеможливило розгляд справи судом за процедурою спрощеного (без виклику сторін) провадження.

Наразі відповідач зазначає, що факт здійснення оплати за отриману бочку металеву закатну у сумі 15600000,00 грн. підтверджує та просить суд взяти до уваги, що у призначенні платежу в наведених позивачем платіжних інструкціях, посилання на договір, рахунки та накладні відсутні. За ствердженнями відповідача, з тексту додаткової угоди №1 від 11.12.2017р. вбачається, що строк дії договору № 002403/17 від 24.03.2017р. вичерпано 31.12.2018р.

Відповідач, із посиланням на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 04.04.2023 р. у cправі № 916/1349/21, зазначає, що закінчення строку дії договору означає, що між його сторонами у майбутньому не будуть виникати взаємні права та обов`язки, що випливали із цього договору. Але ті зобов`язання, які вже існують на момент закінчення строку дії договору, будуть існувати і після його закінчення доти, доки вони не будуть припинені на підставах, встановлених договором або законом. Тому, на думку відповідача, у спірних правовідносинах застосовуються загальні положення статті 530 ЦК України, що встановлює строк (термін) виконання зобов`язання у випадках, коли його не встановлено договором, з урахуванням вимог інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України)».

Як вказує відповідач, передача товару у січні 2022 року відбулася поза межами дії договору № 002403/17 від 24.03.2017р. У лютому 2022 року відповідач товару не отримував. Відповідач не визнає факт підписання ним накладних АП № від 13.01.22р. на суму 361200,00 грн. (сума боргу 188775,17 грн.) АП № від 14.01.22р. на суму 351600,00 грн., АП № від 17.01.22р. на суму 356400,00 грн.; АП № від 17.01.22р. на суму 333600,00 грн., в яких міститься посилання на договір № 002403/17 від 24.03.2017р.

Щодо зазначення позивачем номеру та дати договору у вищенаведених накладних, які не підписані відповідачем, відповідач зауважує, що принцип змагальності не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

За ствердженням відповідача, за відсутності чинного договору претензія про погашення заборгованості була направлена позивачем за недійсною адресою. У поштовому відправленні, яким позивач направив відповідачу претензію поштовий індекс замість 54001 було зазначено 54009, що унеможливило отримання претензії позивачем. За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням ТОВ «Агро Іст Трейд» є вул. Спаська, буд.75-А/3, оф.304, м. Миколаїв, 54001. Виходячи з тексту першої сторінки претензії, дійсна адреса відповідача, включаючи індекс поштового відділення, позивачу відома. За даними трекінгу Укрпошти поштове відправлення за №606 прибуло до поштового відділення №54009 14.10.2024р. та 28.10.2024р. було відправлено відправнику після закінчення терміну зберігання. До поштового відділення №54001, яке обслуговує відповідача, поштове відправлення з №606 не надходило. Відтак, за ствердженням відповідача, у нього була об`єктивно відсутня можливість отримати претензію позивача.

Як зазначає відповідач, за відсутності будь-яких інших доказів про здійснення поставки майна, позивач намагається обґрунтувати позовні вимоги наявністю податкових накладних. Посилаючись на правовий висновок, наведений у постанові Верховного Суду від 04.08.2022 р. у cправі № 922/19/21, відповідач зазначає, що спірні правовідносини у справі №922/19/21, яка розглядається, стосуються питання стягнення з відповідача 1 671 067,50 грн заборгованості за договором купівлі-продажу товару (поставки). Суди, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшли висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту поставки товарів відповідачу. Видаткові накладні від 06.04.2020, на які посилається позивач як на підтвердження факту поставки товару, не підписані відповідачем. Жодних доказів на підтвердження того, що 06.04.2020 позивач передав відповідачу вказані видаткові накладні, немає. Тобто відсутні належним чином оформлені (підписані) відповідно до положень пунктів 3.8, 3.10 первинні документи, які б свідчили про здійснення господарських операцій та підтверджували факт поставки позивачем товару, а надані позивачем податкові накладні від 06.04.2020, які були в подальшому скориговані відповідачем, за відсутності інших належних та допустимих доказів поставки товару відповідачу за підписаним договором №21-11/01, не свідчать беззаперечно про поставку позивачем відповідачу товару з огляду на те, що, як було встановлено судом, позивачем також не доведено обставин зберігання та використання цього товару у господарській діяльності відповідача.

Відповідач, посилаючись на судові рішення у справі у справі № 757/15302/24-к, стверджує, що у ТОВ «НВП «Агрінол», фактичним власником якого є громадянин російської федерації, відсутнє право на звернення до суду за судовим захистом. Відтак, враховуючи неможливість для господарського Миколаївської області самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій (кримінальній) справі, відповідач просив суд застосувати норму пункту 5 частини 1 статті 227 ГПК України в частини задоволення позовних вимог про стягнення боргу в сумі 1230 375,17 грн. та зупинити провадження у справі в цій частині позовних вимог.

На думку відповідача, позивач зловживає процесуальними правами, що підтверджується ненаданням спірного договору та видаткових накладних. Як вказує відповідач, твердження про відсутність у позивача доступу до вказаних документів з тієї причини, що в захоплених терористичною федерацією офісних приміщеннях залишилась вся документація і позивач не має до неї доступу спростовується фактами, наведеними в ухвалах судів у кримінальному провадженні № 0000425 від 05.04.2022р. За ствердженням відповідача, вищенаведені факти свідчать про те, що фактичний бенефіціарний власник позивача мав всі можливості отримати ті докази, які позивач витребував у позивача - договір та видаткові накладні. Та обставина, що документи, які створюються підприємством під час ведення господарської діяльності у позивача є в наявності та надаються ним іншим судам при вирішенні спорів, на думку відповідача також підтверджується ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 20.09.2023 р. у справі № 912/1923/22, рішенням господарського суду Кіровоградської області від 14.08.2023 р. у справі № 912/1923/22, рішенням господарського суду Миколаївської області від 09.06.2023 р. у справі № 915/514/23.

14.01.2025 р. від позивача - ТОВ "НВП "Агрінол" до господарського суду через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшла заява про участь представника у підготовчому засіданні, яке призначене на 23.01.2025 р. о 15:20, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (вх. № 519/25).

17.01.2025 р. від представника відповідача - ТОВ "Агро Іст Трейд" Загороднюка А.Д. до господарського суду через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшла заява про участь у судових засіданнях по даній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (вх. № 730/25).

20.01.2025 р. від позивача до господарського суду через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшла відповідь на відзив (вх. № 783/25), згідно з якою позивач вважає заперечення відповідача, викладені у відзиві, безпідставними, такими, що не відповідають фактичній ситуації та нормам законодавства та наполягає на задоволенні позову.

Так, позивач зазначає, що відповідачем своєчасно не повертались в адресу позивача видаткові накладні на поставку товару, у зв`язку з чим, враховуючи цю обставину й факт поставки товару в період січня - лютого 2022р., попередньо до подачі позову до суду, позивач намагався владнати спір в досудовому порядку шляхом переговорів в телефонному режимі, але, враховуючи те, що відповідач уникає врегулювання спору та погашення заборгованості перед позивачем, було вирішено направити офіційного листа-претензії з приводу існуючої заборгованості та повторного направлення видаткових накладних (в двох примірниках) з проханням підписати та повернути позивачу. Також позивач просив надати копію договору та підписати акт звірки взаєморозрахунків. Оскільки, спірний договір неможливо було надати, позивач в претензії посилався на вимоги відповідно до ст. 222 ГКУ та ст. 530 ЦКУ, якими встановлювався строк в 7 календарних днів з моменту отримання претензії для проведення погашення заборгованості в розмірі 2276775,17 грн. Проте, претензію відповідач не отримав, так як йому заздалегідь було відомо, що позивач буде позиватися до суду, оскільки між сторонами неможливо врегулювати спір за взаємною згодою сторін в досудовому порядку.

Щодо направлення претензії на адресу відповідача із зазначенням поштового індексу 54009, позивач зазначає, що під час відправки претензії працівниками Укрпошти позивачу було повідомлено, що до зазначеної адреса, а саме: вул. Спаська, б. 75-А/3, офіс 304 (м. Миколаїв) відноситься поштовий індекс 54009. Тому при оформленні відправлення на адресу ТОВ «Агро Іст Трейд» працівник пошти зазначила індекс (в накладній Укрпошти № 606) - 54009, замість 54001 (який зазначений позивачем в адресі отримувача кореспонденції - відповідача). Як зазначає позивач, наразі можливо перевірити через пошукову систему, що дійсно адреса: вул. Спаська, б. 75-А/3, офіс 304 (м. Миколаїв) знаходиться за поштовим індексом 54009. На думку позивача, можливо відповідач усіма доступними способами намагається уникнути відповідальності, посилаючись на те, що направлення претензії із зазначенням іншого поштового індексу унеможливило отримання ним вказаної претензії. На думку позивача, відповідач навмисно вводить суд в оману, оскільки відповідно до рішення суду від 20.11.2024р. по справі № 400/3622/24 в юридичній адресі ТОВ «Агро Іст Трейд» зазначений саме індекс 54009. Тобто, подаючи позов до суду, ТОВ «Агро Іст Трейд» зазначає індекс 54009, який в даному спорі вони ж й заперечують. Відтак, за ствердженням позивача, відповідач використовує вигідну для себе ситуацію, зазначаючи там де потрібно один індекс, а в незручному для себе форматі цей же індекс (54009) заперечує у зв`язку з неможливістю отримання кореспонденції за ним, вчасності претензії позивача.

Як стверджує позивач, протягом всього існування договірних відносин між сторонами, покупець майже завжди вчасно сплачував за отриманий товар, і як вбачається з сформованого акту взаєморозрахунків (що наданий до позову), останній жодного разу в призначенні платежу не посилався на номер та дату договору, який наразі заперечує (щодо поставок товару протягом січня - лютого 2022р.). Враховуючи усі проведені телефонні розмови, які були до подачі позову до суду, а також можливість відповідача (щодо поставки товару незадовго до повномасштабного вторгнення РФ) скористуватись ситуацією, коли небажано підписувати та повертати своєчасно другі примірники видаткових накладних постачальнику, при цьому залишивши собі отриманий товар, дійсно доводиться підтверджувати та обґрунтовувати свої порушені права наявністю оформлених та зареєстрованих податкових накладних, оскільки іншого виходу у позивача не залишається. Відповідач усіма можливими способами намагається уникнути відповідальності за несвоєчасну оплату за отриманий товар, та навіть більше, взагалі не сплачувати за нього.

На думку позивача, єдиним можливим способом захисту порушеного права в даному випадку залишається отримання від податкових органів та дослідження в судовому процесі податкової звітності покупця (відповідача) стосовно відомостей про податковий кредит з урахуванням його коригування (Д1) (додаток 1 до декларації) про включення до складу податкового кредиту операцій по спірних взаємовідносинах між сторонами, а саме: ТОВ «НВП Агрінол» та ТОВ «Агро Іст Трейд».

Позивач зазначає, що він 13.05.2022 р. здійснив державну реєстрацію змін, а саме місцезнаходження юридичної особи за наступною юридичною адресою: 69019, м. Запоріжжя, вул. Рекордна, 34А, прим. 48. Підприємство знаходиться на обліку податкових органів України, подає звітність до усіх державних контролюючих установ, веде господарську діяльність в Україні та сплачує податки. Крім того, засновниками товариства є громадяни/особи України, інформація та перелік яких наведений у витягу з ЄДР: ОСОБА_1 , громадянство: Україна, розмір частки засновника (учасника): 3589,00 (19,40%); ОСОБА_2 , громадянство: Україна, Розмір частки засновника (учасника): 3589,00 (19,40%); ОСОБА_3 , громадянство: Україна, розмір частки засновника (учасника): 3589,00 (19,40%); ОСОБА_4 , громадянство: Україна, розмір частки засновника (учасника): 3404,00 (18,40%); Приватне акціонерне товариство «Компанія з управління активами "Славутич-Інвест", , резидентство: Україна, місцезнаходження: Україна, 69000, Запорізька обл., місто Запоріжжя, бульвар Центральний, будинок 21, розмір частки засновника (учасника): 3515,00 (19,00%); - ОСОБА_5 , громадянство: Україна, розмір частки засновника (учасника): 814,00 (4,40%).

За ствердженням позивача, вказані особи мають долі в товаристві менше 25%, а тому фактично усі і є кінцевими бенефіціарами, оскільки реєстраційною формою не передбачено виділення конкретного бенефіціарного власника, якщо такий не має долю 25 та більше відсотків. Проти жодної особи - засновника товариства не порушено кримінальних справ та немає жодних обвинувальних вироків. Ці особи не переслідуються за законами України та не перебувають під жодними санкціями/санкційними списками, а також не є громадянами російської федерації, про що стверджує відповідач. Вся ця інформація відображена у витягу з ЄДР, який долучено до даної заяви. ТОВ «НВП Агрінол» при перевірці в Державному реєстрі санкцій не значиться. Відтак, на думку позивача, наведена інформація відповідачем в відзиві щодо особи, про яку можливо тільки здогадуватись, немає жодного відношення до позивача, а твердження та припущення відповідача є недоречними.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 22.01.2025 р. у справі № 915/1530/24 задоволено заяви ТОВ "НВП "Агрінол" та ТОВ "Агро Іст Трейд" про участь представників у судовому засіданні, яке призначене на 23.01.2025 р. о 15:20, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку ЄСІТС (ВКЗ).

22.01.2025 р. від відповідача - ТОВ "Агро Іст Трейд" до господарського суду через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх. № 912/25). Так, відповідач зазначає, що у всіх документах, поданих до Миколаївського окружного адміністративного суду у справі № 400/3622/24 ТОВ «Агро Іст Трейд» зазначено індекс 54001. За ствердженням відповідача, вищеназване рішення в адміністративній справі було прийняте 20 листопада 2024 р., через 41 день після направлення позивачем претензії за недійсною адресою відповідача, яке відбулося 09 жовтня 2024р. Відтак, на думку відповідача, вказане рішення Миколаївського окружного адміністративного суду, в силу хронології подій, ніяк не могло бути джерелом інформації та причиною помилки позивача у зазначенні поштових реквізитів отримувача претензії. Відповідач вважає, що намагання позивача перекласти відповідальність за зазначення помилкової адреси на працівника поштового оператора засновані на перекручуванні чинного законодавства.

Відповідач наполягає на тому, що подання позову в частині позовних вимог на суму 1046400,00 грн. є намаганням позивача отримати оплату за непоставлений товар за видатковими накладними АП № від 22.02.22р. на суму 346 800,00 грн., АП № від 22.02.22р. на суму 345600,00 грн., АП № від 23.02.22р. на суму 354000,00 грн. Відповідач стверджує, що фактично не отримував товар за переліченими накладними на загальну суму 1046400,00 грн.

На думку відповідача, апелювання позивача до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань спростовуються не «цікавою інформацією з інтернету» (текст оригіналу відповіді на відзив). Як стверджує відповідач, ті обставини, що фізична особа ОСОБА_6 є фактичним бенефіціарним власником ТОВ «НВП Агрінол» встановлені ухвалою слідчого судді Печерського районного суду від 08.04.2024р. у справі № 757/15302/24-к; ухвалою колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду від 08.11.2023р. у справі № 11-cc/824/6143/2023; ухвалою колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду від 02.07.2024р. у справі № (єдиний унікальний номер справи: 757/52575/23-к). Вищенаведені судові рішення були ухвалені в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000425 від 05.04.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 111 КК України, вчинених ОСОБА_6 , яке здійснюється Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду від 08.04.2024р. у справі № 757/15302/24-к та від 19.09.2023 р. у справі № 757/41266/23-к в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000425 від 05.04.2022р. також встановлено, що ОСОБА_6 також має паспорт громадянина Російської Федерації серії НОМЕР_2 виданий 02.11.2007 року управлінням Федеральної міграційної служби по Рязанській області, адреса реєстрації в РФ: АДРЕСА_1».

Відтак, відповідач вважає, що, враховуючи правову позицію Верховного Суду щодо застосування норми до пункту 5 частини 1 статті 227 ГПК України, занотовану у постанові від 22.10.2024р. у справі № 905/18/23 та об`єктивної неможливості встановлення господарським судом Миколаївської області обставин, що мають значення для вирішення даного судового спору та встановлюються іншим судом у справі, що розглядається в порядку кримінального судочинства існують всі підстави для зупинення провадження у даній справі в частині позовних вимог у розмірі 1230 375,17 грн., до прийняття рішення (вироку) у кримінальному провадженні № 0000425 від 05.04.2022р.

23.01.2025 р. від Головного управління ДПС у Миколаївській області на електронну пошту господарського суду надійшов лист (вх. № 1029/25), згідно з яким надано копії податкових декларацій з податку на додану вартість ТОВ "Агро Іст Трейд" з додатком № 1 за 2022-2023 роки.

Так, у підготовчому засіданні господарського суду 23 січня 2025 року по справі №915/1530/24 за участю представників сторін судом було протокольно оголошено перерву до 13 лютого 2025 року о 12 год. 45 хв. в порядку ч. 5 ст. 183 ГПК України.

27.01.2025 р. від позивача до господарського суду через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшла заява про участь представника у судових засіданнях по справі № 915/1530/24 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (вх. № 1172/25).

10.02.2025 р. від відповідача - ТОВ "Агро Іст Трейд" до господарського суду через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшли додаткові пояснення у справі (вх. № 2000/25), згідно з якими відповідач стверджує, що його позиція, за якою визнається факт постачання товару в сумі 1230375,17 грн. (188775,17 +351600,00+356400,00+333600,00) знайшла своє підтвердження у податковій звітності, що надана ГУ ДПС у Миколаївській області на адресу суду. Водночас, цією ж звітністю підтверджується безпідставне завищення позивачем суми позовних вимог в розмірі 1046400,00 грн., які у додатку №1 до жодної з податкових декларацій з ПДВ не відображені. Крім того, відповідач зауважив, що при надсиланні претензії про погашення заборгованості позивач вказав не лише помилковий індекс, а й помилкову адресу: вулиця Спаська, 75/А, м. Миколаїв, 54009, в той час як місцезнаходженням відповідача за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є вул. Спаська, буд.75-А/3, оф.304, м. Миколаїв, 54001. Відтак, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в сумі 1046400,00 грн. та зупинити провадження у справі щодо стягнення із відповідача заборгованості у сумі 1230375,17 грн. до ухвалення вироку у кримінальному провадженні №0000425 від 05.04.2022р., що розслідується Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора.

12.02.2025 р. від позивача до господарського суду через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшла заява про зміну підстав позову (вх. № 2129/25), згідно з якою позивач просить стягнути з ТОВ "Агро Іст Трейд" борг в сумі 1230375,17 грн., 3% річних у розмірі 113410,69 грн. та інфляційні збитки в сумі 601430,21 грн.

Так, позивач зазначає, що між ним та відповідачем протягом останніх років (2017-2022р.) відбувалися сталі господарські відносини стосовно поставок бочок сталевих закатних (надалі - товар) відповідно договору № 002403/17 від 24.03.2017р. Даний договір вважався стороною позивача чинним та останній поставляв на протязі 2018-2022рр. товар за видатковими накладними з посиланням на цей договір.

Як позивачу стало відомо з відзиву на позов від 12.01.25 р., останній наполягає, що «при цьому, відповідач підтверджує факт укладання договору № 002403/17 від 24.03.2017р. та має в наявності фотокопію додаткової угоди №1 від 11.12.2017р., якою строк дії договору продовжено до 31.12.2018р.; - факт здійснення оплати за отриману бочку металеву закатну у сумі 15600000,00 грн. підтверджуємо. При цьому, просимо суд взяти до уваги, що у призначенні платежу в наведених позивачем платіжних інструкціях, посилання на договір, рахунки та накладні відсутні. З тексту додаткової угоди №1 від 11.12.2017р. вбачається, що строк дії договору № 002403/17 від 24.03.2017р. вичерпано 31.12.2018р.» З огляду на викладене відповідачем у відзиві позивач розцінює його позицію, як отримання товару не за вказаним договором, а у спрощений спосіб - за видатковими накладними того часу, оскільки оплату в розмірі 15600000,00 грн. за минулі роки відповідач також підтвердив. Тож, сприйняття сторонами даних господарських відносин щодо поставок бочок сталевих сприймалось на різних підставах (сторона позивача сприймала за договором, а сторона відповідача без договору).

Позивач зазначає, що неотримання відповідачем претензії (на яку посилався позивач) з встановленням останньому строку на оплату за отриманий товар (7 кал. дн.) на підставі ст. 530 ЦКУ та 222 ГКУ наразі є неактуальним.

Як вказує позивач, ознайомившись з податковою звітністю відповідача (наявної в матеріалах справи), з якої стало відомо, що останній скористався податковим кредитом лише за податковими накладними постачальника (ІПН 29 - ТОВ «НВП Агрінол») за січень 2022р. в розмірі 1169000,00 (обсяг постачання (без податку на додану вартість)) грн. та 233800,00 (сума податку на додану вартість) грн. (разом 1402800,00 грн.) (додаток 1 до податкової декларації з ПДВ за січень 2022р. - графа 9 стор. 3). Вказана сума відповідає чотирьом видатковим накладним за січень 2022р. (за якими рахується заборгованість у розмірі 1230375,17 грн.): АП № від 13.01.2022р. на суму 361200,00 грн. (за даною видатковою накладною борг складає 188 775,17 грн.), АП № від 14.01.2022р. на суму 351600,00 грн.; АП № від 17.01.2022р. на суму 356400,00 грн.; АП № від 17.01.2022р. на суму 333600,00 грн.

За ствердженням позивача, на даний час підтвердити заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 1046400,00 грн. за видатковими накладними за лютий 2022р. не представляється можливим. Відтак, позивачем пред`являється вимога до стягнення боргу за накладними січня 2022р. у розмірі 1230375,17 грн.

Позивач зазначає, що відповідач підтвердив факт отримання бочки сталевої закатної за накладними АП № від 13.01.2022р. на суму 361200,00 грн. (сума боргу 188775,17 грн.) АП № від 14.01.2022р. на суму 351600,00 грн., АП № від 17.01.2022р. на суму 356400,00 грн.; АП № від 17.01.2022р. на суму 333600,00 грн., факт включення відповідачем ПДВ, зазначеного в податкових накладних, складених при постачанні товару на суму 1230375,17 грн., відповідач також підтвердив.

Відтак, на думку позивача, відповідач визнає заборгованість перед ним у розмірі 1230375,17 грн., однак вказана заборгованість відповідачем не сплачена.

Як вказує позивач, окрім видаткових накладних, покупцю пред`являлись податкові накладні, зареєстровані в Єдиному реєстрі ПН відповідно до законодавства України, які були складені постачальником за результатами проведених господарських операцій. Позивач зазначає, що в судовій практиці можливе обґрунтування матеріальних вимог податковими накладними, які підтверджують справжність договірних відносин між сторонами стосовно поставки товару постачальником за умовами договору. Крім того, отримана судом податкова звітність покупця щодо відомостей про податковий кредит, на думку позивача, підтверджує справжність договірних відносин між позивачем та відповідачем.

Позивач, посилаючись на правовий висновок, що міститься у постанові Верховного Суду від 03.06.2022 р. у справі № 922/2115/19, зазначає, що податкова накладна (залежно від фактичних обставин певної справи) може бути допустимим доказом, на підставі якого суд установлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним, якщо сторона, яка заперечує факт поставки, вчинила юридично значимі дії: зареєструвала податкову накладну; сформувала податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом тощо, оскільки підставою для виникнення у платника права на податковий кредит є факт лише реального (фактичного) здійснення господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг із метою їх використання у власній господарській діяльності.

Відтак, на думку позивача, з викладеного вбачається, що відносини сторін з поставки товару, які хоч і не підтверджені наявністю письмового договору та видатковими накладними, проте знайшли своє відображення в частині реєстрації податкових накладних в реєстрі ПН постачальником та сформованого податкового кредиту покупцем, підтвердженого податковою звітністю останнього за січень 2022р., що в свою чергу відображає реальність та справжність господарських відносин з постачання бочок сталевих ТОВ «НВП Агрінол» для потреб ТОВ «Агро Іст Трейд». Позивач вважає, що такі відносини і є договірними, укладеними в спрощений спосіб, не заборонений законодавством України, які в свою чергу породжують взаємні права та обов`язки сторін.

Отже, за ствердженням позивача, отримання товару відповідачем є підставою для виникнення обов`язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар.

Також у зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань з оплати товару позивачем нараховано відповідачу інфляційні збитки, які складають 601430,21 грн., та 3% річних в сумі 113410,69 грн.

12.02.2025 р. від відповідача - ТОВ "Агро Іст Трейд" до господарського суду через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшли заперечення проти заяви про зміну підстав позову (вх. № 2142/25). Як вказує відповідач, із посиланням на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 р. у справі № 924/1473/15, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. При цьому збільшити або зменшити розмір позовних вимог можна лише тоді, коли вони виражені у певному цифровому еквіваленті, наприклад, у грошовому розмірі. Доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмета позову, а не через збільшення розміру позовних вимог.

Враховуючи вищенаведену правову позицію Верховного Суду, відповідач вважає, що 1) зміна розміру позовних вимог є дискрецією позивача; 2) зміна розміру позовних вимог є зміною предмету позову; 3) одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Зі змісту та назви заяви позивача у справі вбачається зміна підстав позову (відмова від вимоги виконання зобов`язань, що виникли на підставі письмового договору, визнання відсутності факту вручення позивачу претензії, обґрунтування підстав позову іншими, відмінними від заявлених у позовній заяві, приписами Цивільного кодексу України). В силу самої назви та заключної частини вищенаведеної заяви позивача факт зміни підстав позову позивачем визнається, а відтак доказування не потребує. Водночас, якщо за вимогами позовної заяви позивач до предмету позову була включена вимога про стягнення боргу із відповідача за семи накладними, то у заяві про зміну підстав позову йдеться про стягнення боргу за чотирма накладними. При цьому, заявою про зміну підстав позову до предмету позову включено стягнення із позивача інфляційних збитків та трьох відсотків річних. У позовній заяві вказана вимога була відсутня. При цьому, розмір позовних вимог із суми 2276775,17 грн. зменшився до 1945216,07 грн.

На думку відповідача, змінивши розмір позовних вимог, позивач змінив і предмет позову. Зменшення кількості накладних, тобто кількості поставок товару, за які стягується борг, є також зміною предмету позову. Зміною предмету позову відповідач вважає також включення до позовних вимог стягнення із відповідача інфляційних збитків та трьох відсотків річних. Разом з тим, з урахуванням вищенаведених висновків Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Відтак, відповідач просив суд відмовити у прийнятті до розгляду заяви позивача про зміну підстав позову.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 12.02.2025 р. у справі № 915/1530/24 задоволено заяву ТОВ "НВП "Агрінол" про участь представника у судовому засіданні, яке призначене на 20.02.2025 р. о 16:00, та у всіх наступних судових засіданнях в даній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку ЄСІТС (ВКЗ).

13.02.2025 р. від позивача до господарського суду через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшли заперечення на заяву про зупинення розгляду справи (вх. № 2208/25).

Так, позивач зазначає. що письмові пояснення відповідача від 07.02.2025р., в яких однією із вимог є зупинення провадження у справі щодо стягнення із відповідача заборгованості у сумі 1230375,17 грн. до ухвалення вироку у кримінальному провадженні № 0000425 від 05.04.2022р., що розслідується Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора є, на думку позивача, безпідставним.

За ствердженням позивача, посилання відповідача на вищезазначене кримінальне провадження жодного відношення немає до ТОВ «НВП Агрінол», яке, як вже зазначалось раніше, 13.05.2022р. було перереєстровано в м. Запоріжжі, знаходиться на обліку в податкових органах України, сплачує податки до бюджету України, веде господарську діяльність за законами України. ТОВ «НВП Агрінол» при перевірці в Державному реєстрі санкцій не значиться. Особа, про яку постійно згадує відповідач, жодним чином ніякого впливу на ТОВ «НВП Агрінол» не має, так само, як і не має до позивача відношення, оскільки не є його власником, бенефіціаром, засновником і т.п. Вичерпаний перелік засновників було надано раніше у відповіді на відзив. Стосовно даних осіб не порушено кримінальних справ та немає жодних обвинувальних вироків. Ці особи не переслідуються за законами України та не перебувають під жодними санкціями/ санкційними списками, а також не є громадянами російської федерації, про що стверджує відповідач.

Посилання відповідача на ухвали та постанови за вказаним кримінальним провадженням, на думку позивача є намаганням уникнути відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, які є предметом даної справи. Позивач зазначає, що він як до повномасштабного вторгнення, так і після 24.02.2022р., залишається резидентом України та намагається захистити свої порушені права відповідачем, який усілякими способами уникає відповідальності. Відтак, позивач просив суд відмовити в задоволенні вимоги відповідача стосовно зупинення справи № 915/1530/24.

Також 13.02.2025 р. від позивача до господарського суду через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшла заява про зміну предмету позову (вх. № 2235/25), в якій позивач просив суд вважати заяву про зміну підстав позову від 11.02.2025р. (вх. № 2129/25) поданою помилково та не враховувати її при розгляді справи № 915/1530/24, оскільки в назві та прохальній частині самої заяви було допущено помилку в найменуванні терміну «зміна підстав позову». Також позивач просив прийняти заяву про зміну предмета позову до розгляду та задовольнити її в повному обсязі, стягнувши з ТОВ "Агро Іст Трейд" борг в сумі 1230375,17 грн., 3% річних у розмірі 113410,69 грн. та інфляційні збитки в сумі 601430,21 грн.

Під час підготовчого засідання 13.02.2025 р. представник позивача просив суд не розглядати заяву про зміну підстав позову від 11.02.2025р. (вх. № 2129/25), яка подана помилково.

За результатами розгляду вказаного клопотання позивача, судом постановлено протокольну ухвалу про залишення без розгляду заяви позивача про зміну підстав позову від 11.02.2025 р. за вх. № 2129/25), про що зазначено в протоколі судового засідання від 13.02.2025 року.

Також протокольною ухвалою від 13.02.2025 р. судом відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про зупинення розгляду справи (вх. № 2000/25 від 10.02.2025 р.), оскільки відповідачем не доведено наявність підстав для зупинення провадження у справі згідно зі ст. 227 ГПК України.

Крім того, у підготовчому засіданні 13.02.2025 р. представник відповідача просив суд надати час для підготовки заперечень на заяву позивача про зміну предмету позову від 13.02.2025 року з огляду на те, що представнику про заяву стало відомо лише у даному підготовчому засіданні.

Так, у підготовчому засіданні господарського суду 13 лютого 2025 року по справі №915/1530/24 за участю представників сторін судом було протокольно оголошено перерву до 20 лютого 2025 року о 16 год. 00 хв. в порядку ч. 5 ст. 183 ГПК України.

20.02.2025 р. від відповідача - ТОВ "Агро Іст Трейд" до господарського суду через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (підготовчого засідання) та продовження строку проведення підготовчого провадження) (вх. № 2601/25), в якому відповідач просив з метою забезпечення вимог п. 2 ч. 3 ст. 2 ГПК України щодо рівності сторін надати відповідачу час для підготовки відповіді на заявлені нові позовні вимоги та встановити строк для надання відповіді на заяву про зміну предмету позову до 27.02.2025р. і призначити проведення підготовчого засідання після вказаної дати.

Під час підготовчого засідання 20.02.2025 р. представник відповідача підтримав своє клопотання про відкладення підготовчого засідання для належної підготовки заперечень щодо заяви позивача про зміну предмету позову, у зв`язку з чим просив продовжити строк підготовчого провадження. Представник позивача проти продовження строку підготовчого провадження не заперечував.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 20.02.2025 р. у справі № 915/1530/24 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів.

Також у підготовчому засіданні 20 лютого 2025 року по справі №915/1530/24 за участю представників сторін судом було протокольно оголошено перерву до 10 березня 2025 року о 12 год. 00 хв. в порядку ч. 5 ст. 183 ГПК України.

05.03.2025 р. від представника відповідача -ТОВ "Агро Іст Трейд" Загороднюка А.Д. до господарського суду через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшло клопотання про витребування доказів (вх. № 3351/25). Так, відповідач зазначає, що однією із підстав заперечення позову та зупинення провадження у справі щодо стягнення боргу за накладними АП № від 13.01.22р. на суму 361200,00 грн. (сума боргу 188775,17 грн.) АП № від 14.01.22р. на суму 351600,00 грн., АП № від 17.01.22р. на суму 356400,00 грн.; АП № від 17.01.22р. на суму 333600,00 грн., який, за твердженням позивача, спричинив утворення заборгованості в сумі 1230375,17 грн., є та обставина, що кінцевим бенефіціарним власником позивача є ОСОБА_6 , який окрім паспорта громадянина України, має паспорт громадянина російської федерації. Вказана обставина, за ствердженням відповідача, встановлена ухвалами слідчого судді Печерського районного суду від 08.04.2024р. у справі № 757/15302/24-к та від 19.09.2023 у справі №757/41266/23-к. Станом на дату подання даного клопотання відповідачу невідомо, чи ухвалений вирок у кримінальній справі щодо вчинення злочину фактичним бенефіціарним власником позивача.

Наразі відповідач зазначає, що обґрунтовує невизнання позовних вимог у даній справі №915/1530/24 наявністю обставин, які встановлені іншим судом, що розглядає кримінальну справу.

Відповідач зауважує, що позивач подав заяву про зміну предмету позову про стягнення 1945216,07 грн. При цьому, вказана заява про зміну предмету позову містить: відмову щодо стягнення боргу за частиною накладних, вказаних у позовній заяві; відмову від таких підстав позову, як наявність договору поставки у письмовій формі між сторонами, направлення позивачем письмової претензії відповідачу; посилання на нові норми матеріального (статті 174,180,181,265 Господарського кодексу України, статті 612,655, 692 Цивільного кодексу України) та процесуального права (статті 46, 49 ГПК України) та відповідну судову практику Верховного Суду. Зазначена заява про зміну предмету позову містить нові позовні вимоги щодо стягнення інфляційних збитків та 3% річних з тієї суми боргу, щодо якої відповідач просив зупинити провадження до ухвалення вироку у кримінальному провадженні № 0000425 від 05.04.2022р. Загальна сума інфляційних збитків та 3% річних складає 714840,90 грн. Вказана сума не заявлялась до стягування у позовній заяві і позивач не мав змоги надати свої заперечення та докази, що їх обґрунтовують, проти цієї суми позовних вимог. При цьому, докази подані відповідачем на спростування обставин, на наявності яких наполягав позивач (поставка товару у лютому 2022р. на суму 1046400,00 грн., наявність укладеного сторонами договору поставки у письмовій формі, факт направлення позивачем за дійсною адресою відповідача претензії-вимоги про погашення боргу) після подання заяви про зміну предмету позову не є актуальними.

На думку відповідача, відмова позивача від частини раніше заявлених позовних вимог та включення до предмету позову нових позовних вимог спричиняє необхідність подання відповідачем та їх врахування судом як заперечень проти таких вимог, так і нових доказів. В іншому випадку будуть порушені принципи рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та диспозитивності, які в силу імперативних вимог пунктів 2, 4 та 5 частини третьої статті 2 ГПК України є основними засадами (принципами) господарського судочинства.

Як зазначає відповідач, з боку позивача вже подавались: заява про зміну підстав позову; клопотання про відмову від заяви про зміну підстав позову; заява про зміну предмету позову; клопотання про відкладення підготовчого засідання з метою надання запиту перевізникам про наявність документів, що підтверджують перевезення товару (які в порушення вимог частини 2 статті 80 ГПК України не були подані позивачем разом із позовною заявою); клопотання про витребування доказів. Станом на момент подання даного клопотання Господарський суд Миколаївської області не відмовив позивачу у задоволенні жодного клопотання (заяви) у даній справі.

Відповідач, із посиланням на правову позицію, наведену у постановах Верховного Суду від 22.01.2025 р. у справі № 917/267/24 та від 30.08.2022р. у справі № 904/1427/21, зауважує, що створення судом необґрунтованих переваг в поданні та оцінці доказів на етапі розгляду справи першою та апеляційною інстанціями може порушувати принцип рівності прав сторін у процесі. Вибіркова оцінка окремих доказів та залишення поза увагою інших доказів, які мають суттєве значення для встановлення фактичних обставин справи, можуть мати наслідком порушення обох зазначених принципів.

Як вказує відповідач, з метою доведення обставин, наведених у даному клопотанні та у запереченнях проти заяви про зміну предмету позову, представником відповідача, адвокатом Загороднюком А.Д. був направлений адвокатський запит від 17.02.2025р. №17/1 до Печерського районного суду м. Києва про надання завірених ухвал слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08.04.2024р. у справі № 757/15302/24-к та від 19.09.2023 у справі №757/41266/23-к, Ухвали колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду від 08.11.2023р. у справі № 11-cc/824/6143/2023 (єдиний унікальний номер справи: 757/41266/23-к) та від 02.07.2024р. у справі № (єдиний унікальний номер справи: 757/52575/23-к). Водночас, у адвокатському запиті до Печерського районного суду м. Києва запитувалась інформація про прийняття остаточного рішення (вироку) у кримінальному провадженні № 0000425 від 05.04.2022р. За ствердженням відповідача, у відповіді Печерського районного суду м. Києва від 25.02.2025р. №04/770/2025 зазначено про неможливість задоволення запиту, оскільки відповідач не є стороною у справах та під час судового розгляду судом не вирішувались питання щодо його прав, свобод, інтересів чи обов`язків, а відтак, вимога щодо надання інформації у справі та надання копій ухвал не ґрунтується на нормах чинного законодавства, водночас повідомлено, що запитувана інформація може бути надана на підставі офіційного запиту суду.

Відповідач стверджує, що у вищенаведених ухвалах Печерського районного суду м. Києва та Київського апеляційного суду йдеться про те, що вказаними судами встановлені наступні обставини, які мають значення для вирішення по суті спору, що слухається Господарським судом Миколаївської області при розгляді справи №915/1530/24: кінцевим бенефіціарним власником позивача, ТОВ "НВП «Агрінол» (), є фізична особа ОСОБА_6 ; кінцевий бенефіціарний власник позивача, ТОВ "НВП «Агрінол» () ОСОБА_6 , є одночасно громадянином України та російської федерації.

На думку відповідача, ця ж інформація має бути встановлена остаточним рішенням (вироком) у кримінальному провадженні № 0000425 від 05.04.2022р.

Відтак, відповідач просив суд встановити строк для надання додаткових доказів у справі з урахуванням поданої позивачем заяви про зміну предмету позову; витребувати у Печерського районного суду м. Києва ухвали: слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08.04.2024р. у справі № 757/15302/24-к та від 19.09.2023 у справі №757/41266/23-к; колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду від 08.11.2023р. у справі № 11-cc/824/6143/2023 (єдиний унікальний номер справи: 757/41266/23-к) та від 02.07.2024р. у справі № (єдиний унікальний номер справи: 757/52575/23-к); витребувати у Печерського районного суду м. Києва остаточне рішення (вирок) у кримінальному провадженні № 0000425 від 05.04.2022р., якщо таке ухвалене.

06.03.2025 р. від відповідача - ТОВ "Агро Іст Трейд" до господарського суду через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшли заперечення проти заяви про зміну предмета позову (вх. № 3437/25). Так, відповідач вказує, що однією із підстав заперечення позову та зупинення провадження у справі щодо стягнення боргу за накладними АП № від 13.01.22р. на суму 361200,00 грн. (сума боргу 188775,17 грн.) АП № від 14.01.22р. на суму 351600,00 грн., АП № від 17.01.22р. на суму 356400,00 грн.; АП № від 17.01.22р. на суму 333600,00 грн., який, за твердженням позивача, спричинив утворення заборгованості в сумі 1230375,17 грн., є та обставина, що кінцевим бенефіціарним власником позивача є ОСОБА_6 , який окрім паспорта громадянина України, має паспорт громадянина російської федерації. Вказана обставина, на думку відповідача, встановлена ухвалами слідчого судді Печерського районного суду від 08.04.2024р. у справі № 757/15302/24-к та від 19.09.2023 у справі №757/41266/23-к.

Як зазначає відповідач, з метою встановлення обставин щодо заборони виконання грошових зобов`язань на користь позивача, представником ТОВ «Агро Іст Трейд», адвокатом Загороднюком А.Д. був направлений адвокатський запит від 17.02.2025р. №17/1 до Печерського районного суду м. Києва, предметом якого є надання завірених ухвал слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08.04.2024р. у справі № 757/15302/24-к та від 19.09.2023 у справі №757/41266/23-к, Ухвали колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду від 08.11.2023р. у справі № 11-cc/824/6143/2023 (єдиний унікальний номер справи: 757/41266/23-к) та від 02.07.2024р. у справі № (єдиний унікальний номер справи: 757/52575/23-к). За ствердженням відповідача, у вищенаведених ухвалах Печерського районного суду м. Києва та Київського апеляційного суду йдеться про те, що вказаними судами встановлені наступні обставини, які, на думку відповідача, мають значення для вирішення по суті спору, що слухається Господарським судом Миколаївської області при розгляді справи №915/1530/24: кінцевим бенефіціарним власником позивача, ТОВ "НВП «Агрінол» (), є фізична особа ОСОБА_6 ; кінцевий бенефіціарний власник позивача, ТОВ «НВП «Агрінол» () ОСОБА_6 , є одночасно громадянином України та російської федерації. Відповідач вважає, що ця ж інформація має бути встановлена остаточним рішенням (вироком) у кримінальному провадженні № 0000425 від 05.04.2022р. Як вказує відповідач, відповіддю Печерського районного суду м. Києва від 25.02.2025р. №04/770/2025 у наданні запитуваних ухвал відмовлено. При цьому, Печерським районним судом м. Києва зазначено, що запитувана інформація може бути надана на підставі офіційного запиту суду. Відтак, 04.03.2025р. відповідачем подано до Господарського суду Миколаївської області клопотання про витребування у Печерського районного суду м. Києва наступних доказів: копій ухвал слідчого судді Печерського районногопо суду м. Києва від 08.04.2024р. у справі № 757/15302/24-к та від 19.09.2023 у справі №757/41266/23-к; копій ухвал колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду від 08.11.2023р. у справі № 11-cc/824/6143/2023 (єдиний унікальний номер справи: 757/41266/23-к) та від 02.07.2024р. у справі № (єдиний унікальний номер справи: 757/52575/23-к); остаточного рішення (вироку) у кримінальному провадженні № 0000425 від 05.04.2022р.

Наразі відповідач зазначив, що вказані ухвали Печерського районного суду м. Києва та Київського апеляційного суду були доступними у Єдиному державному реєстрі судових рішень були доступними на дату подання заяви про зміну предмету позову. Відтак, з урахуванням наведеного та на підставі вимог підпункту 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією російської федерації» від 03.03.2022р. № 187 та частини 6 статті 75 ГПК України відповідач просить суд зупинити провадження у справі до прийняття остаточного рішення (вироку) у кримінальному провадженні у справі № 0000425 від 05.04.2022р.

Відповідач, посилаючись на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 р. у справі № 924/1473/15, зазначив, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Як вказує відповідач, не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Відповідач зауважує, що у заяві про зміну предмету позову позивач змінив, тобто більше не посилається на наявність тих обставин, якими був обґрунтований позов у позовній заяві: наявність договору поставки у письмовій формі між сторонами; направлення позивачем письмової претензії відповідачу; наявність оформлених (підписаних сторонами) видаткових накладних, наявність факту поставки за накладними АП № від 22.02.22р. на суму 346800,00 грн., АП № від 22.02.22р. на суму 345600,00 грн., АП № від 23.02.22р. на суму 354000,00 грн. Вищенаведене, на думку відповідача, підтверджує, що у позовній заяві первісні обставини позову не збережені. Відтак, відповідач вважає, що у заяві про зміну предмету позову позивач змінив не лише предмет, а і підстави позову. За ствердженням відповідача, на користь цього також вказує той факт, що первісно позивач подав заяву майже ідентичного змісту, але назвав її «заява про зміну підстав позову». Після поданих відповідачем заперечень проти заяви про зміну підстав позову позивач просив суд вважати її неподаною та подав іншу заяву, названу «заява про зміну предмету позову». Проте зміна назва заяви не змінила її суті. Адже текст вищенаведених двох заяв позивача майже ідентичний.

Також відповідач зауважив, що у позовній заяві відсутні як вимоги про стягнення інфляційних збитків та трьох відсотків річних, так і розрахунки із посиланнями на період, індекси інфляції інфляційних збитків та відповідні розрахунки та періоди стягнення трьох відсотків річних. Наведене, на думку відповідача, свідчить про одночасну зміну позивачем, як предмету, так і підстав позову, що є порушенням висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 25.06.2019р. у справі № 924/1473/15, які є обов`язковими для врахування всіма господарськими судами.

На думку відповідача, за своєю суттю, заява про зміну підстав позову є поданням нового позову, що є неприпустимим за нормами ГПК України.

Між тим підготовче засідання у даній справі 10.03.2025 р. не відбулось у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Ільєвої Л.М.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 14.03.2025 р. у справі № 915/1530/24 підготовче засідання призначено на 24 березня 2025 року о 12:00.

24.03.2025 р. від відповідача - ТОВ "Агро Іст Трейд" до господарського суду через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшли додаткові пояснення по справі (вх. № 4521/25), згідно з якими відповідач просив клопотання про витребування доказів, подане відповідачем 04.03.2025р., задовольнити, посилаючись на те, що з боку позивача вже подавались заява про зміну підстав позову, клопотання про відмову від заяви про зміну підстав позову, заява про зміну предмету позову, клопотання про відкладення підготовчого засідання з метою надання запиту перевізникам про наявність документів, що підтверджують перевезення товару (які, на думку відповідача, в порушення вимог частини 2 статті 80 ГПК України не були подані позивачем разом із позовною заявою), клопотання про витребування доказів. Відповідач зазначає, що станом на момент подання даного клопотання суд не відмовив позивачу у задоволенні жодного клопотання (заяви) у даній справі. Відповідач, із посиланням на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 22.01.2025 р. у справі № 917/267/24 та від 30.08.2022р. у справі № 904/1427/21, зазначає, що створення судом необґрунтованих переваг в поданні та оцінці доказів на етапі розгляду справи першою та апеляційною інстанціями може порушувати принцип рівності прав сторін у процесі. Вибіркова оцінка окремих доказів та залишення поза увагою інших доказів, які мають суттєве значення для встановлення фактичних обставин справи, можуть мати наслідком порушення обох зазначених принципів.

Під час підготовчого засідання 24.03.2025 р. по справі № 915/1530/24 судом було розглянуто заяву позивача про зміну предмету позову (вх. № 2235/25 від 13.02.2025 р.), за результатами чого судом постановлено протокольну ухвалу про прийняття вказаної заяви позивача про зміну предмету позову згідно з ч. 3 ст. 46 ГПК України, у зв`язку з чим судом постановлено здійснювати розгляд позовних вимог здійснювати в редакції, викладеній у заяві про зміну предмету позову, виходячи з наступного.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Оскільки предмет позову кореспондує із способами захисту права, які визначені, зокрема, статтею 16 ЦК, то зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, що може полягати в обранні позивачем іншого, на відміну від первісно обраного, способу захисту порушеного права в межах спірних правовідносин (постанова Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №922/53/19).

Відповідно до частини третьої статті 46 ГПК до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Необхідність у зміні предмета позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Збільшити або зменшити розмір позовних вимог можна лише тоді, коли вони виражені у певному цифровому еквіваленті, наприклад, у грошовому розмірі. Доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмету позову, а не через збільшення розміру позовних вимог. Аналогічні висновки щодо застосування частини третьої статті 46 ГПК викладені в постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі № 910/18389/20.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 177 ГПК завданням підготовчого засідання є остаточне визначення предмету спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу.

Так, першочергово позивач звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором поставки товару у розмірі 2276775,17 грн., стверджуючи про неоплату відповідачем поставленого товару за видатковими накладними АП № від 13.01.2022р. на суму 361200,00 грн. (за даною видатковою накладною борг складає 188775,17 грн.), АП № від 14.01.2022р. на суму 351600,00 грн.; АП № від 17.01.2022р. на суму 356400,00 грн.; АП № від 17.01.2022р. на суму 333600,00 грн.; АП № від 22.02.2022р. на суму 346800,00 грн.; АП № від 22.02.2022р. на суму 345600,00 грн.; АП № від 23.02.2022р. на суму 354000,00 грн. В подальшому ТОВ "НВП "Агрінол" подало заяву про зміну предмету позову, виключивши з суми заборгованості вартість товару за видатковими накладними за період лютого 2022 року АП № від 22.02.22р. на суму 346800,00 грн., АП № від 22.02.22р. на суму 345600,00 грн., АП № від 23.02.22р. на суму 354000,00 грн., і доповнивши позовні вимоги вимогами про стягнення 3% річних у розмірі 113410,69 грн. та інфляційних збитків в сумі 601430,21 грн.

У контексті наведеного судом враховано, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.0.2020 у справі №910/4590/19; пункт 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19).

Відтак, доповнення позивачем позовних вимог вимогами про стягнення річних та інфляційних збитків не суперечить нормам процесуального права та цілком узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 46 ГПК України. Тому прийняття судом вказаної заяви позивача про зміну предмету позову відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 17.08.2021 у справі №910/19210/15, від 15.11.2023 року у справі № 911/1607/22.

Щодо заперечень відповідача стосовно того, що у поданій заяві позивач змінив також підстави позову, а тому така заява є новим позовом, суд зауважує, що первісно позовні вимоги ґрунтувались на невиконанні відповідачем умов договору поставки. В заяві позивача про зміну предмету позову не змінена нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, позивач лише доповнив обставини щодо строку виникнення у відповідача обов`язку по оплаті товару з урахуванням відсутності окремого договору поставки. Так, слід зазначити, що не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 46 Господарського процесуального кодексу викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/2575/19). Таким чином, суд вважає безпідставними доводи відповідача про подання позивачем фактично нового позову при зверненні до суду із заявою про зміну предмету позову. Водночас посилання відповідача на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 25.06.2019р. у справі № 924/1473/15 у даному випадку є недоречними, оскільки вказані висновки нерелевантні відносно даного спору, у вказаній справі № 924/1473/15 предметом спору були немайнові вимоги про часткове визнання недійсним та скасування рішення, визнання права постійного користування земельною ділянкою.

Також у підготовчому засіданні 24.03.2025 р. судом розглянуто клопотання відповідача про витребування доказів (вх. № 3351/25 від 05.03.2025 р.), за результатами чого судом постановлено протокольну ухвалу про відмову у задоволенні вказаного клопотання, оскільки суд не вбачав підстав для витребування вказаних заявником судових рішень, адже особа, про яку зазначає відповідач ( ОСОБА_6 ), не є у складі засновників або бенефіціарних власників позивача ТОВ "НВП "Агрінол". До того ж вказані відповідачем судові рішення саме як такі не є доказами (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2024 у справі № 191/4364/21), які можуть бути витребувані в порядку ст. 81 ГПК України. У даному випадку лише обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для господарського суду при розгляді справи про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 75 ГПК України). До того ж правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду (ч. 7 ст. 75 ГПК України).

У підготовчому засіданні 24.03.2025 р. представник відповідача просив надати час для викладення своїх заперечень на змінені позовні вимоги.

Так, у підготовчому засіданні 24 березня 2025 року по справі №915/1530/24 за участю представників сторін судом було протокольно оголошено перерву до 31 березня 2025 року о 14 год. 10 хв. в порядку ч. 5 ст. 183 ГПК України.

27.03.2025 р. від відповідача - ТОВ "Агро Іст Трейд" до господарського суду через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшла заява про відвід судді (вх. № 4734/25).

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 27.03.2025 р. у справі № 915/1530/24 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Іст Трейд" (вх. № 4734/25 від 27.03.2025) про відвід судді Ільєвої Л.М. від розгляду даної справи відмовлено.

28.03.2025 р. від відповідача - ТОВ "Агро Іст Трейд" до господарського суду через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшли зауваження з приводу неповноти протоколу судового засідання від 24.03.2025 року у справі № 915/1530/24 (вх. № 4788/25).

31.03.2025 р. від відповідача - ТОВ "Агро Іст Трейд" до господарського суду через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшли додаткові пояснення із запереченнями щодо позовних вимог, наведених у заяві про зміну предмету позову (вх. № 4854/25).

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 31.03.2025 р. у справі № 915/1530/24 закрито підготовче провадження, та справу призначено до судового розгляду по суті на 17.04.2025 року о 12:00.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 02.04.2025 р. у справі №915/1530/24 зауваження відповідача - ТОВ "Агро Іст Трейд" з приводу неповноти протоколу судового засідання від 24.03.2025р. у даній справі відхилені.

02.04.2025 р. від відповідача - ТОВ "Агро Іст Трейд" до господарського суду через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшла повторно заява про відвід судді (вх. № 5004/25).

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 02.04.2025 у справі № 915/1530/24 повторну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Іст Трейд" (вх. № 5004/25 від 02.04.2025) про відвід судді Ільєвої Л.М. від розгляду справи № 915/1530/24 з мотивів неповноти відображення всіх пояснень і доводів в протоколі судового засідання у режимі відеоконференції № 4252227 від 24.03.2025р. визнано необґрунтованою; вирішення питання про відвід судді Ільєвої Л.М. від розгляду справи № 915/1530/24 передано на розгляд судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому ч. 1 ст. 32 ГПК України; повторну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Іст Трейд" про відвід судді Ільєвої Л.М. від розгляду справи № 915/1530/24 з інших мотивів залишено без розгляду.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 09.04.2025 у справі № 915/1530/24, постановленою іншим складом суду, визначеним у порядку, встановленому ч. 1 ст. 32 ГПК України, - суддею Олейняш Є.М., відмовлено в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Іст Трейд" про відвід судді Ільєвої Л. М. (вх. № 5004/25 від 02.04.2025).

У судовому засіданні господарського суду 17 квітня 2025 року по справі №915/1530/24 за участю представників сторін судом було протокольно оголошено перерву до 19 травня 2025 р. о 14:30 в порядку ч. 2 ст. 216 ГПК України.

19.05.2025 р. від позивача до господарського суду через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшла заява (вх. № 7518/25), згідно з якою позивач просив відкласти розгляд справи, призначений на 19.05.2025 р., на іншу дату у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю представника позивача, а також надати представнику можливість приймати участь в режимі відеоконференції наступного засідання.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 19.05.2025 р. розгляд справи №915/1530/24 відкладено на 30.06.2025 р. о 12:00, з огляду на клопотання позивача та позицію відповідача.

У судовому засіданні господарського суду 30 червня 2025 року по справі №915/1530/24 за участю представників сторін судом було оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення, при цьому судом відкладено ухвалення та проголошення судового рішення до 09 липня 2025 р. о 13:00 в порядку абз. 2 ст. 219 ГПК України, про що в судовому засіданні господарського суду повідомлено представників сторін.

Між тим судове засідання у даній справі 09.07.2025 р. не відбулось у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Миколаєві та Миколаївській області повітряної тривоги, про що господарським судом складено відповідну довідку.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 09.07.2025 р. у справі № 915/1530/24 призначено судове засідання на 11 липня 2025 року о 10:20.

В судовому засіданні 11.07.2025 р. судом проголошено вступну та резолютивну частирну рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

Як випливає з матеріалів справи та визнається сторонами, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агрінол" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро Іст Трейд" була досягнута домовленість щодо поставки відповідачу товару, а саме бочки сталевої закатної з гофрами на корпусі 1А2/LIC F (з внутрішнім лаковим покриттям).

Так, з наданих позивачем видаткових накладних АП № від 13.01.2022 р. на суму 361200,00 грн., АП № від 14.01.2022 р. на суму 351600,00 грн., АП № від 17.01.2022 р. на суму 356400,00 грн. та АП № від 17.01.2022р. на суму 333600,00 грн., вбачається, що позивачем було поставлено відповідачу вказані вище товари на загальну суму 1402800,00 грн. (в т.ч. ПДВ 233800,00 грн.).

Із матеріалів справи вбачається, що за фактом поставки обумовленого вищевказаними видатковими накладними товару позивачем було виписані та зареєстровані податкові накладні:

- від 13.01.2022 р. № 247 на суму 301000,00 грн. (ПДВ 60200,00 грн.);

- від 14.01.2022 р. № 294 на суму 293000,00 грн. (ПДВ 58600,00 грн.);

- від 17.01.2022 р. № 386 на суму 297000,00 грн. (ПДВ 59400,00 грн.);

- від 17.01.2022 р. № 391 на суму 278000,00 грн. (ПДВ 55600,00 грн.).

Також матеріалами справи підтверджено що відповідачем подано до органу ДПС у Миколаївській області податкову декларацію з податку на додану вартість за січень 2022 року (додаток 1), де в розділі « 2.1 Відомості про операції з придбання з податком на додану вартість, які підлягають оподаткуванню за основною ставкою та ставками 7% і 14%» зазначені відомості про операцію з придбання товарів на загальну суму 1169000,00 грн. (ПДВ 233800,00 грн.) у постачальника з індивідуальним податковим номером 29 (ТОВ "НВП "Агрінол").

При цьому у відзиві на позовну заяву відповідач визнав факт отримання бочки сталевої закатної за накладними АП № від 13.01.2022 р. на суму 361200,00 грн. (сума боргу 188775,17 грн.), АП № від 14.01.2022 р. на суму 351600,00 грн., АП № від 17.01.2022 р. на суму 356400,00 грн.; АП № від 17.01.2022р. на суму 333600,00 грн. та факт включення відповідачем ПДВ, зазначеного в податкових накладних, складених при постачанні товару за вказаними видатковими накладними.

Поряд з цим, як стверджує позивач, поставлений позивачем товар було частково оплачено лише за видатковою накладною АП № від 13.01.2022 р., тому борг за вказаною видатковою накладною складає 188775,17 грн., інша частина поставленого товару за видатковими накладними АП № від 14.01.22р. на суму 351600,00 грн., АП № від 17.01.22р. на суму 356 400,00 грн. та АП № від 17.01.22р. на суму 333600,00 грн. взагалі не сплачена. У зв`язку з цим позивачем заявлено до стягнення суму боргу за вказаними накладними січня 2022р. у розмірі 1230375,17 грн.

Наразі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, господарський суд зазначає, що дії ТОВ "НВП "Агрінол" щодо постачання обумовленого товару та його прийняття відповідачем згідно видаткових накладних АП № від 13.01.2022 р., АП № від 14.01.2022 р., АП № від 17.01.2022 р. та АП № від 17.01.2022 р. свідчать про те, що між сторонами виникли зобов`язання з поставки товару, що підтверджено позивачем та не оспорюється відповідачем.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 206 Цивільного кодексу України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність; юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів.

За приписами ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Наразі ст. 208 Цивільного кодексу України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини між юридичними особами.

Відповідно до частини першої статті 181 Господарського кодексу України господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

При цьому відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 218 Цивільного кодексу України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 184 Господарського кодексу України укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Також відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Наразі слід зазначити, що законом не встановлена особлива форма договору поставки/купівлі-продажу спірного товару.

Так, суб`єкти господарської діяльності можуть укладати господарські договори, в тому числі договори поставки, у письмовій формі як шляхом складення єдиного документа за підписом обох сторін, так й у спрощеній формі на підставі видаткових накладних, які у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку та Цивільного кодексу України, є первинними документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її здійснення та засвідчують факт поставки товару, відтак є підставою виникнення у сторін зобов`язань, зокрема обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 30.11.2022 у справі №916/36/22.

Отже, враховуючи вчинені сторонами фактичні дії, які свідчать про укладення сторонами договору на придбання товару, суд доходить до висновку про наявність ознак правовідносин, які виникли на підставі договору поставки, укладеного саме у спрощений спосіб шляхом підписання видаткових накладних, а не на підставі договору поставки у письмовій формі шляхом складення єдиного документа.

В свою чергу вказані обставини свідчать про виникнення у сторін по справі господарських зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України).

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом, на виконання умов договору позивачем було здійснено поставку товару відповідачу на загальну суму 1402800,00 грн. (в т.ч. ПДВ 233800,00 грн.), що підтверджується видатковими накладними АП № від 13.01.2022 р., АП № від 14.01.2022 р., АП № від 17.01.2022 р. та АП № від 17.01.2022 р., відповідно до яких поставлено і передано товар на суму 1402800,00 грн., який був частково оплачений відповідачем в сумі 172424,83 грн. лише за видатковою накладною АП № від 13.01.2022 р.

Так, у відповідності з ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

При цьому факт поставки товару на загальну суму 1402800,00 грн. відповідачем не оспорюється.

Виходячи з вищенаведеного, суд доходить до висновку про належне виконання позивачем своїх зобов`язань перед відповідачем згідно вищевказаних накладних.

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Отримання відповідачем поставленого з боку позивача товару є підставою виникнення у відповідача зобов`язання оплатити поставлений товар відповідно до умов чинного законодавства на підставі оформлених відповідно до умов договору видаткових накладних.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом, обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 28.02.2018 у справі №910/9075/17, якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 Цивільного кодексу України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов`язку негайного виконання; такий обов`язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 Цивільного кодексу України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом України в постанові від 19.08.2014 у справі №925/1332/13, де зазначено, що зі змісту статті 692 Цивільного кодексу України вбачається, що за загальним правилом, обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі - продажу не встановлено інший строк оплати. Відтак, обов`язок покупця оплатити товар (з огляду на приписи статті 692 Цивільного кодексу України) виникає з моменту його прийняття.

У постанові Верховного Суду від 10.04.2025 року у справі № 927/1187/23 з подібних правовідносин також вказано, що складені сторонами в двосторонньому порядку видаткові накладні є самостійними підставами виникнення у відповідача обов`язку здійснити повний розрахунок за отриманий товар після його отримання в силу норми закону.

Як вбачається з видаткових накладних АП № від 13.01.2022 р., АП № від 14.01.2022 р., АП № від 17.01.2022 р. та АП № від 17.01.2022 р., в них не встановлено строк оплати отриманого товару, тому відповідач був зобов`язаний оплатити товар після його отримання, що відповідає положенням ст. 692 ЦК України.

Наразі судом встановлено, що відповідач не виконав свої зобов`язання з оплати отриманого товару за вказаними видатковими накладними, у зв`язку з чим у нього існує заборгованість перед позивачем в заявленій сумі 1230375,17 грн. (1402800,00 грн. поставлено - 172424,83 грн. оплачено), розмір якої відповідачем не оспорюється.

Натомість відповідач вказує, що у ТОВ «НВП «Агрінол» відсутнє право на звернення до суду за судовим захистом, оскільки фактичним власником Товариства є громадянин російської федерації. При цьому відповідач посилається на встановлення постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 р. № 187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» мораторію (заборони) на виконання, у тому числі в примусовому порядку грошових та інших зобов`язань кредиторами (стягувачами), за якими є російська федерація або такі особи (далі - особи, пов`язані з державою-агресором): громадяни російської федерації, крім тих, що проживають на території України на законних підставах; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства російської федерації; юридичні особи, утворені відповідно до законодавства іноземної держави, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, яких є російська федерація, громадянин російської федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства російської федерації, - у випадку виконання зобов`язань перед ними за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті.

Вказані доводи відповідача судом оцінюються критично з огляду на таке.

Так, відповідач стверджував, що ОСОБА_6 є кінцевим бенефіціарним власником позивача та щодо нього розпочато кримінальне провадження Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора № 0000425 від 05.04.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 111 КК України.

Разом з тим, згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стосовно позивача ТОВ "НВП "Агрінол" засновниками вказаного товариства є громадяни/особи України, а саме:

- ОСОБА_1 , громадянство: Україна, Розмір частки засновника (учасника): 3589,00 (19,40%);

- ОСОБА_2 , громадянство: Україна, Розмір частки засновника (учасника): 3589,00 (19,40%);

- ОСОБА_3 , громадянство: Україна, Розмір частки засновника (учасника): 3589,00 (19,40%);

- ОСОБА_4 , громадянство: Україна, Розмір частки засновника (учасника): 3404,00 (18,40%);

- Приватне акціонерне товариство "Компанія з управління активами "Славутич-Інвест", Код , резидентство: Україна, Місцезнаходження: Україна, 69000, Запорізька обл., місто Запоріжжя, Бульвар Центральний, будинок 21, Розмір частки засновника (учасника): 3515,00 (19,00%);

- ОСОБА_5 , громадянство: Україна, Розмір частки засновника (учасника): 814,00 (4,40%).

Таким чином, безпідставними є твердження відповідача про те, що ОСОБА_6 є кінцевим бенефіціарним власником позивача.

Більш того, в матеріалах справи відсутні докази віднесення позивача до переліку осіб, на яких розповсюджується мораторій згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 р. № 187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації». Натомість відповідачем не спростовано той факт, що підприємство позивача знаходиться на обліку податкових органів України, подає звітність до усіх державних контролюючих установ, веде господарську діяльність в Україні, жодних заборон у діяльності ТОВ "НВП "Агрінол" судом не встановлено.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За таких обставин, суд доходить до висновку про безпідставне невиконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань щодо оплати поставленого позивачем товару, що є недопустимим згідно ст. 525 Цивільного кодексу України. Тим більш суд зауважує, що зобов`язання з оплати товару у відповідача виникло до початку військової агресії рф 24.02.2022 року, відповідачем при цьому не наведено поважних причин неможливості виконання зобов`язань щодо оплати поставленого позивачем товару після його прийняття на протязі 14-18 січня 2022 року і до 24.02.2022 року.

Згідно зі ст. 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є примусове виконання обов`язку в натурі.

Разом з тим у постанові від 29.06.2021 у справі № 910/2842/20 Верховний Суд зазначив, що згідно з пунктом 5 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України та абзацом 6 частини 2 статті 20 Господарського кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Отже, суд вправі задовольнити позов про спонукання виконати умови договору лише в разі, якщо встановить, що у особи такий обов`язок наявний, але вона ухилилася від його виконання. При цьому у справі має бути доведено наявність відповідного правовідношення, а саме прямого законодавчого обов`язку відповідача щодо виконання договору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019р. по справі №910/16744/17 вказала, що такий спосіб захисту як примусове виконання обов`язку в натурі застосовується у зобов`язальних правовідносинах у випадках, коли особа має виконати зобов`язання на користь позивача, але відмовляється від виконання останнього чи уникає його. Примусове виконання обов`язку в натурі має наслідком імперативне присудження за рішенням суду (стягнення, витребування тощо), і не спрямоване на підсилення існуючого зобов`язання, яке не виконується, способом його відтворення в резолютивній частині рішення суду аналогічно тому, як воно було унормовано сторонами у договорі.

Відтак, суд доходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості в заявленій сумі 1230375,17 грн., що цілком відповідає такому способу захисту цивільних прав та інтересів позивача як примусове виконання обов`язку в натурі.

Щодо вимог про стягнення 3% річних в сумі 113410,69 грн. та інфляційних втрат в сумі 601430,21 грн. суд зазначає наступне.

Невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несплата відповідачем всієї вартості отриманого товару) згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання, зокрема з боку відповідача.

Ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Тобто, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він або взагалі не приступив до виконання зобов`язання, або якщо він не виконав зобов`язання в межах встановленого в договорі чи законі строку.

Враховуючи те, що відповідачем не були виконані зобов`язання перед позивачем за спірним правочином щодо оплати отриманого товару у встановлений законом строк, відповідно відповідачем було допущено прострочення виконання своїх зобов`язань, починаючи з наступного дня після отримання товару згідно з видатковими накладними, а саме:

-АП № від 13.01.2022 р. на суму 361200,00 грн. (заборгованість за якою складає 188775,17 грн.) - 14.01.2022 р.;

- АП № від 14.01.2022 р. на суму 351600,00 грн. - 15.01.2022 р.;

- АП № від 17.01.2022 р. на суму 356400,00 грн. - 18.01.2022 р.;

- АП № від 17.01.2022р. на суму 333600,00 грн. - 18.01.2022 р.

Виходячи з системного аналізу законодавства, обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки випливає з вимог ст. 625 ЦК України.

Зокрема, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Слід зазначити, що виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

Враховуючи вищенаведене та порушення відповідачем термінів сплати вартості поставленого товару за спірний період, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано 3% річних. Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми 3% річних в розмірі 113410,69 грн., судом встановлено, що вказаний розрахунок 3% річних здійснено позивачем арифметично неправильно без урахування кількості календарних днів у 2024 році - 366 днів.

Таким чином, виходячи з наведеного, судом за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "LІGA 360" самостійно здійснено перерахунок 3% річних, виходячи з існуючої суми боргу у відповідний період прострочення оплати товару за відповідною накладною, а саме:

Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума
з 14/01/2022 до 31/12/2023 188 775,17 x 3 % x 717 : 365 : 10071711 124,81 грн.
з 01/01/2024 до 31/12/2024 188 775,17 x 3 % x 366 : 366 : 1003665 663,26 грн.
з 01/01/2025 до 10/02/2025 188 775,17 x 3 % x 41 : 365 : 10041636,15 грн.
з 15/01/2022 до 31/12/2023 351 600,00 x 3 % x 716 : 365 : 10071620 691,42 грн.
з 01/01/2024 до 31/12/2024 351 600,00 x 3 % x 366 : 366 : 10036610 548,00 грн.
з 01/01/2025 до 10/02/2025 351 600,00 x 3 % x 41 : 365 : 100411 184,84 грн.
з 18/01/2022 до 31/12/2023 356 400,00 x 3 % x 713 : 365 : 10071320 886,02 грн.
з 01/01/2024 до 31/12/2024 356 400,00 x 3 % x 366 : 366 : 10036610 692,00 грн.
з 01/01/2025 до 10/02/2025 356 400,00 x 3 % x 41 : 365 : 100411 201,02 грн.
з 18/01/2022 до 31/12/2023 333 600,00 x 3 % x 713 : 365 : 10071319 549,87 грн.
з 01/01/2024 до 31/12/2024 333 600,00 x 3 % x 366 : 366 : 10036610 008,00 грн.
з 01/01/2025 до 10/02/2025 333 600,00 x 3 % x 41 : 365 : 100411 124,19 грн.
Відтак, з відповідача підлягають стягненню 3% річних, нараховані за несвоєчасну оплату вартості поставленого товару, в сумі 113309,57 грн.

Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Згідно роз`яснень, наведених в п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань № 14 від 17.12.2013 р., інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. В листі Верховного Суду України від 03.04.97 р. N 62-97 р. також наведені відповідні рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ Верховного Суду України.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що факт знецінення або незнецінення грошових коштів і відповідно обґрунтованість заявлених до стягнення збитків від інфляції необхідно встановлювати на момент звернення до суду з позовом про таке стягнення.

Зважаючи на викладене та з урахуванням наведених рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції, судом було перевірено здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат в загальному розмірі 601430,21 грн. та встановлено, що вказаний розрахунок інфляційних нарахувань було здійснено позивачем із застосуванням невірного сукупного індексу інфляції за обраний період прострочення за період з лютого 2022 року по січень 2025 року. Так, судом за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "LІGA 360" самостійно здійснено перерахунок інфляційних втрат з урахуванням вказаного періоду прострочення та встановленого судом сукупного індексу інфляції у визначеному періоді (1,48830840), в результаті чого встановлено, що сума інфляції дорівнює 600 802,53 грн. (1230375,17 x 1,48830840 - 1230375,17).

Відтак, з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати, нараховані за несвоєчасну оплату вартості поставленого товару, в сумі 600802,53 грн.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідіність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Наразі суд не вбачає необхідності надавати оцінку решті доводів сторін, зокрема, щодо направлення відповідачу вимоги, оскільки така оцінка не впливає на вказані вище висновки суду про існування у відповідача невиконаного зобов`язання з оплати товару з моменту його отримання.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").

Водночас, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії", Серявін проти України").

Так, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у цій справі як джерело права.

Оцінюючи надані сторонами докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агрінол" обґрунтовані та відповідають вимогам чинного законодавства і фактичним обставинам справи, однак підлягають частковому задоволенню у зв`язку з невірним визначенням суми 3% річних та інфляційних втрат.

У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення частково відбулось на користь позивача, згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача, пропорційно задоволеним вимогам. З урахуванням того, що позовна заява була подана в електронній формі через "Електронний суд" ЄСІТС, відповідно ставка судового збору за подачу даного позову розраховується із застосуванням коефіцієнту 0,8 у відповідності до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", а тому розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача, складає 23333,85 грн. ((1944487,27 грн. х 29178,24 грн. /1945216,07 грн.) х 0,8).

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агрінол" (69019, м. Запоріжжя, вул. Рекордна, 34-А, приміщення 48;e-mail: ; ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Іст Трейд" (54001, м. Миколаїв, вул. Спаська, 75-А/3, оф. 304; e-mail: ; ) про стягнення заборгованості в загальній сумі 1945216,07 грн. задовольнити частково.

2. СТЯГНУТИ з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Іст Трейд" (54001, м. Миколаїв, вул. Спаська, 75-А/3, оф. 304; e-mail: ; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агрінол" (69019, м. Запоріжжя, вул. Рекордна, 34-А, приміщення 48; e-mail: ; ) основний борг в сумі 1230375/один мільйон двісті тридцять тисяч триста сімдесят п`ять/грн. 17 коп., інфляційні втрати в сумі 600802/шістсот тисяч вісімсот дві/грн. 53 коп., 3% річних в сумі 113309/сто тринадцять тисяч триста дев`ять/грн. 57 коп., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 23333/двадцять три тисячі триста тридцять три/ грн. 85 коп.

3. В задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агрінол" відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складання повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено та підписано 21 липня 2025 р.

Суддя Л.М. Ільєва