ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2025 р. Справа№ 925/596/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

без повідомлення учасників справи

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Ватутіна на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 29.05.2025

у справі №925/596/25 (суддя - Спаських Н.М.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Рябошапко Михайла Олександровича

до Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Ватутіна

про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Рябошапко Михайло Олександрович звернувся з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Ватутіна про стягнення заборгованості за договором оренди сільськогосподарської техніки (з екіпажем) №123 від 03.10.2023 у загальному розмірі 404158,27 грн, з яких: 331233,52 грн - основна заборгованість, 15490,84 грн - 3% річних та 57433,91 грн - інфляційні втрати.

Оскаржуваною ухвалою Господарського суду Черкаської області від 29.05.2025 матеріали справи №925/596/25 направлено за підсудністю до Господарського суду Кіровоградської області.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Приватне сільськогосподарське підприємство ім. Ватутіна звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до Господарського суду Черкаської області для продовження розгляду позовної заяви Фізичної особи-підприємця Рябошапко М.О.

В обґрунтування доводів викладених в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права та за неповного з`ясування обставин справи.

Відповідач зазначає, що оскільки даний спір стосується стягнення боргу по орендній платі, то згідно положень ч. 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) позов може бути пред`явлено за місцем виконання договору, тобто місцезнаходження наймодавця. Місцезнаходження позивача, як наймодавця за договором, зареєстроване в м. Умань Черкаської області, а тому цілком законним є звернення з позовом до Господарського суду Черкаської області. У той же час місцевим господарським судом порушено приписи ч. 5 ст. 29 ГПК України та не прийнято позовну заяву до розгляду за місцем виконання договору.

Орім того апелянт наголошує, що при визначенні місця виконання спірного договору суд мав застосувати положення п. 5 ч. 1 ст. 44 Закону України «Про міжнародне приватне право» за аналогією.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 05.06.2025 апеляційну скаргу у справі №925/596/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2025 відмовлено у задоволенні клопотання Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Ватутіна про відстрочення сплати судового збору, апеляційну скаргу залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Ватутіна на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 29.05.2025 у справі №925/596/25, вирішено здійснювати розгляд справи без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) на підставі ч. 2 ст. 271 ГПК України, встановлено позивачу строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Фізична особа-підприємець Рябошапко М.О. не скористався правом наданим ст. 263 ГПК України та відзиву на апеляційну скаргу не надав, що в силу положень зазначеної статті не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом при прийнятті оскарженої ухвали норм процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Статтею 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах (ст. 1 ГПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Параграфом 3 глави 2 ГПК України урегульовано територіальну юрисдикцію (підсудність).

За загальним правилом, відповідно до ст. 27 ГПК України, позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцем проживання фізичної особи, яка не є підприємцем, визнається зареєстроване у встановленому законом порядку місце її проживання або перебування.

Статтею 29 ГПК України встановлено альтернативну підсудність справ за вибором позивача.

За загальним правилом, вирішуючи питання територіальної підсудності справ, слід з`ясовувати характер спірних правовідносин.

Звертаючись до суду з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Ватутіна Фізична особа-підприємець Рябошапко М.О. обґрунтовує свої вимоги неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди сільськогосподарської техніки (з екіпажем) №123 від 03.10.2023 в частині оплати орендних платежів.

Отже, до спірних правовідносин застосовується загальне правило територіальної підсудності справ, визначене ст. 27 ГПК України, або ж альтернативна підсудність справ, яка застосовується за вибором позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 29 ГПК України, право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 5 ст. 29 ГПК України (на вказану норму процесуального закону посилається відповідач, обґрунтовуючи необхідність розгляду спору Господарським судом Черкаської області), позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 532 ЦК України, місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання за грошовим зобов`язанням провадиться за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання.

Дослідивши умови укладеного між сторонами договору, колегія суддів зазначає, що посилання скаржника на п. 5 ст. 29 ГПК України, про те, що підсудність даної справи визначається за місцем виконання договору, є безпідставні, оскільки правила цієї статті застосовуються до зобов`язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці. У разі якщо така особливість не визначена і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності. При цьому, за загальним правилом, місце виконання зобов`язання є договірною умовою та узгоджується сторонами у договорі, тобто, сторони можуть передбачити будь-яке місце виконання, яке буде зручне для сторін. Місце виконання договору, у випадку його визначення сторонами у договорі, є однією з умов договору, що зумовлює обов`язок виконання договору саме у погодженому сторонами місці.

Як було зазначено, предметом позову у даному спорі є вимога саме про стягнення грошових коштів (заборгованість за договором оренди сільськогосподарської техніки) у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди сільськогосподарської техніки (з екіпажем) №123 від 03.10.2023. У той же час, умовами наведеного договору не врегульовано питання щодо місця виконання грошового зобов`язання. Вказаний договір містить зустрічні зобов`язання сторін по передачі в оренду сільськогосподарської техніки та сплаті орендної плати. Проте, умови договору не містять істотної умови з визначенням місця виконання договору.

Пунктом 4.4 договору сторонами передбачено місце передачі техніки - за місцезнаходженням орендаря.

Отже, даний спір про стягнення заборгованості безпосередньо не пов`язаний з місцем виконання угоди, оскільки предметом спору є вимога про стягнення коштів. Водночас зобов`язання з оплати орендної плати за договором не є такими, які належить, через їх особливість, виконувати тільки в певному місці.

Враховуючи вищевикладене та те, що виконання договору в частині сплати орендних платежів може бути проведено в будь-якому місті, відсутні відомості щодо узгодження сторонами місця виконання (здійснення) орендних платежів за договором оренди №123 від 03.10.2023, колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для застосування положення ч. 5 ст. 29 ГПК України у даному спорі та необхідність визначення підсудності за загальними правилами.

Приймаючи до уваги, що зобов`язання зі сплати орендних платежів не є такими, що можуть виконуватись лише в певному місці (ч. 5 ст. 29 ГПК України), а також враховуючи те, що місцезнаходженням юридичної особи відповідача Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Ватутіна є: Кіровоградська обл., Вільшанський р-н, с. Мала Вільшанка, суд першої інстанції підставно, з дотриманням приписів процесуального законодавства, направив матеріали позовної заяви за територіальною підсудністю до Господарського суду Кіровоградської області за місцем знаходження відповідача.

У зв`язку з наведеним, доводи апелянта про порушення судом першої інстанції приписів ст. 29 ГПК України є помилковими і не відповідають матеріалам справи, оскільки підсудність даної справи визначається за загальним правилом за (місцезнаходженням відповідача), а не за вибором позивача.

При цьому колегія суддів відхиляє, за необґрунтованістю, доводи скаржника стосовно того, що при визначенні місця виконання спірного договору суд мав застосувати положення п. 5 ч. 1 ст. 44 Закону України «Про міжнародне приватне право» за аналогією, позаяк за загальними принципами міжнародного приватного права компетентний суд при розгляді справи застосовує процесуальне законодавство своєї держави, відсилання колізійної норми до права іноземної держави вважається відсиланням саме до норм матеріального, а не процесуального права.

У ч. 1 ст. 9 Закону України «Про міжнародне приватне право» закріплюється, що будь-яке відсилання до права іноземної держави має розглядатися як відсилання до норм матеріального права, яке регулює відповідні правовідносини, виключаючи застосування його колізійних норм, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, оскільки у даному випадку спірним є питання правомірності застосування саме процесуальних норм, застосування норм Закону України «Про міжнародне приватне право» за аналогією не допускається.

Ураховуючи викладене, Господарський суд Черкаської області правильно визначив процесуальне право, яке підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду по вирішенню даного питання і не вказують на допущення судом порушення норм процесуального закону, який його регулює, тому апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Ватутіна необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Черкаської області від 29.05.2025 у справі №925/596/25 - без змін.

З огляду на відмову у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції може бути оскаржено в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції про передачу справи на розгляд іншого суду.

Разом з цим згідно з п. 2 ч. 1 ст. 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали суду першої інстанції, зазначені в п. п. 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 ч. 1 ст. 255 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Оскільки ухвала суду першої інстанції про передачу справи на розгляд іншого суду до зазначеного переліку не відноситься, дана постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 27, 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Ватутіна залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Черкаської області від 29.05.2025 у справі №925/596/25 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко