ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"23" липня 2025 р. м. Київ Справа № 911/1694/25

Суддя Бабкіна В.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ),

за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

1) Товариство з обмеженою відповідальністю "Стар Інвестмент ВАН" (01601, м. Київ, пл. Спортивна, 1),

2) Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Бережний Ярослав Вікторович (01024, м. Київ, пров. Козловського Івана, 4, оф. 1),

3) ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ),

4) Товариство з обмеженою відповідальністю «ВОЇНПРОД» (07400, Київська обл., Броварський р-н, м. Бровари, вул. Черняховського, буд. 21, кв. 41),

про витребування частки в статутному капіталі з чужого незаконного володіння,

Без виклику представників учасників процессу

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява б/н від 19.05.2025 р. (вх. № 613/25 від 20.05.2025 р.) ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Стар Інвестмент ВАН", 2) Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Ярослава Вікторовича, 3) ОСОБА_3 , про витребування частки в статутному капіталі з чужого незаконного володіння, а саме - 100 % у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЇНПРОД» (), що складає 550000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що згідно з постановою приватного виконавця від 26.04.2024 р. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 було передано на користь ТОВ «Стар Інвестмент ВАН» частку у статутному капіталі ТОВ «ВОЇНПРОД» в рахунок погашення боргу ОСОБА_3 . Між тим, вказана частка вибула з власності останнього 26.02.2021 р., внаслідок укладення між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ВОЇНПРОД» у розмірі 100%. У подальшому, власником частки у статутному капіталі ТОВ «ВОЇНПРОД» у розмірі 100 % став ОСОБА_2 . Відповідно, позивач стверджує, що у даному випадку мала місце незаконна, без відповідної правої підстави передача зазначеної частки в статутному капіталі товариства, що належить позивачу, у зв`язку з чим остання просить суд витребувати з володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частку у статутному капіталі ТОВ «ВОЇНПРОД» у розмірі 100%, що складає 550000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.06.2025 р. було відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання на 21.07.2025 р., встановлено учасникам процесу строки для подання заяв по суті спору.

21.07.2025 р. до Господарського суду Київської області представником позивача було подано заяву б/н від 21.07.2025 р. (вх. № 46/25 від 21.07.2025 р.) про забезпечення позову, відповідно до якої позивач просить суд накласти арешт на нежитлове приміщення (в літ. А) першого поверху, загальною площею 92,00 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, Харківське шосе, приміщення 1031, реєстраційний номер об`єкта майна 0.

Як слідує із заяви про забезпечення позову б/н від 21.07.2025 р. (вх. № 46/25 від 21.07.2025 р.), в якості підстави для забезпечення позову у вигляді накладення арешту на зазначене в ній нежитлове приміщення, позивач вказує на те, що ТОВ «ВОЇНПРОД» є власником частки у статутному капіталі ТОВ «МСІТІ 19» у розмірі 99,98%, у власності якого і знаходиться нежитлове приміщення (в літ. А) першого поверху, загальною площею 92,00 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, Харківське шосе, приміщення 1031, реєстраційний номер об`єкта майна 0. При цьому, 17.07.2025 р. ОСОБА_2 провів реєстраційну дію щодо зміни директора ТОВ «МСІТІ 19», що у подальшому дозволить розпоряджатися власністю вказаного товариства.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 б/н від 21.07.2025 р. (вх. № 46/25 від 21.07.2025 р.) про забезпечення позову, проаналізувавши норми господарського процесуального законодавства України, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому судових рішень і задоволених вимог позивача.

Водночас, забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 р. у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 р. у справі № 910/20479/17, від 11.09.2018 р. у справі № 922/1605/18,від 21.01.2019 р. у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 р. у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 р. у справі № 904/1417/19 та ін.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

При цьому, адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Крім того, заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності прав чи законних інтересів, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.07.2021 р. у справі № 914/2072/20.

Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доведення наявності таких обставин покладається на заявника.

Як слідує з матеріалів справи, за змістом прохальної частини позовної заяви позивач просить суд витребувати з володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частку у розмірі сто відсотків статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЇНПРОД», що складає 550000,00 грн.

Водночас, як слідує із заяви, що розглядається, необхідність застосування заходів забезпечення вказаного позову ОСОБА_1 шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення (в літ. А) першого поверху, загальною площею 92,00 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, Харківське шосе, приміщення 1031, реєстраційний номер об`єкта майна 0, позивач обґрунтовує зміною директора ТОВ «МСІТІ 19» (власника приміщення), часткою у статутному капіталі якого у розмірі 99,98% володіє ТОВ «ВОЇНПРОД».

При цьому, жодних обгрунтувань щодо того, яким саме чином зміна директора ТОВ «МСІТІ 19» та подальше можливе розпорядження майном вказаного товариства були б безпосередньо пов`язані з вищезазначеним предметом позову у даній справі, заявником не наведено.

Окрім цього, накладення чи ненакладення арешту на нерухоме майно ТОВ «МСІТІ 19», за висновком суду, не впливатиме на виконання рішення у разі задоволення позовних вимог у даній справі про витребування частки у статутному капіталі іншої юридичної особи ТОВ «ВОЇНПРОД».

Як зазначалося вище, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Так, відповідно до ст.ст. 73, 74, 77, 78 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Суд відзначає, що у даному випадку позивачем не наведено належних обґрунтувань та не надано суду доказів у розумінні чинного процесуального закону, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову, зокрема, щодо неможливості майбутнього виконання судового рішення про витребування частки в статутному капіталі з чужого незаконного володіння (у випадку задоволення позову) у разі невжиття заходів забезпечення, заявлених позивачем.

Водночас, саме лише припущення позивача про можливість утруднення майбутнього виконання рішення не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки в кожному конкретному випадку має бути доведено існування правових підстав для їх застосування - обґрунтованої ймовірності виникнення негативних наслідків в результаті незастосування судом забезпечувальних заходів.

Отже, за висновком суду, у даному випадку позивачем у встановленому процесуальним законом порядку не доведено того факту, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на вказане нежитлове приміщення, що належить ТОВ "МСІТІ 19", може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в цій справі в разі задоволення позову.

В той же час, як зазначалося вище, саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість існування загрози того, що в разі прийняття рішення судом його виконання буде неможливим, без наведення належного обґрунтування та без підтвердження таких посилань відповідними доказами, не є достатньою підставою для задоволення такої заяви.

Наведений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 18.10.2023 р. у справі № 922/1864/23, від 11.01.2024 р. у справі № 916/3599/23 та ін.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про недоведеність у даному випадку існування обставин, які відповідно до ст.ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України є підставою для задоволення заяви ОСОБА_1 б/н від 21.07.2025 р. (вх. № 46/25 від 21.07.2025 р.) про забезпечення позову у даній справі.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у разі відмови у задоволенні такої заяви покладається на позивача (заявника).

Керуючись статтями 136, 137, 140, 232, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 б/н від 21.07.2025 р. (вх. № 46/25 від 21.07.2025 р.) про забезпечення позову відмовити.

Ухвала господарського суду набирає законної сили в порядку статті 235 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала господарського суду оскаржується в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу підписано 23.07.2025 р.

Суддя В.М. Бабкіна