ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року

м. Київ

cправа № 911/426/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т. Б. - головуючого, Багай Н. О., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Денисюк І. Г.,

представники учасників справи:

позивача - Коноваленко І. М.,

відповідача - Семашко Д. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніфрейт"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2025 (судді: Демидова А. М. - головуючий, Владимиренко С. В., Ходаківська І. П.) та рішення Господарського суду Київської області від 17.10.2024 (суддя Рябцева О. О.) у справі

за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніфрейт"

про стягнення 302 035,10 грн

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніфрейт"

до Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

про визнання відсутності права на стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1.1. У лютому 2024 року Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (далі - ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль") звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніфрейт" (далі - ТОВ "Юніфрейт") про стягнення з відповідача (з урахуванням заяви про зміну предмета позову, прийняту судом) 302 035,10 грн, з яких: 194 642,45 грн боргу, 6934,10 грн 3% річних, 12 746,26 грн інфляційних втрат та 87 712,29 грн пені.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання взятих на себе згідно з договором від 30.12.2014 № 80.1-14/1-66 позивачем були надані послуги, передбачені умовами договору, за період березень-грудень 2022 року, січень-грудень 2023 року, січень, лютий та 27 березня 2024 року, які не оплачені відповідачем.

1.3. ТОВ "Юніфрейт" у відзиві на позовну заяву, заперечуючи проти її задоволення, вказувало, зокрема, на те, що товариством умови договору виконувалися належним чином, що підтверджується актом звіряння розрахунків, до повномасштабного вторгнення країни-агресора та введення воєнного стану.

Господарська діяльність товариства безпосередньо пов`язана з діяльністю аеропорту "Бориспіль", працівники не мають можливості виконувати свою роботу та споживати комунальні послуги через заборону ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" та частковою зупинкою діяльності аеропорту.

Послуги, які повинні надаватися позивачем згідно з умовами договору, фактично не надавалися ТОВ "Юніфрейт", яке не мало можливості отримувати такі послуги у зв`язку з недопуском до орендованого приміщення з 24.02.2022

1.4. ТОВ "Юніфрейт" також подало до суду зустрічну позовну заяву до ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", яку згідно з ухвалою Господарського суду Київської області від 02.04.2024 прийнято до розгляду, про відсутність права стягнення заборгованості, яку обґрунтовано тим, що послуги, які повинні надаватись ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" за договором від 30.12.2014 № 80.1-14/1-66 та додаткових угод до нього, фактично не надавались, а ТОВ "Юніфрейт" фізично не має можливості отримувати такі послуги у зв`язку з не допуском до орендованого нежитлового приміщення з 24.02.2022.

1.5. У відзиві на зустрічну позовну заяву ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" просило відмовити в її задоволенні, вказуючи, зокрема, на те, що ТОВ "Юніфрейт" не вчинялися жодні дії, передбачені договором, а також не було доведено, що послуги товариством не отримувалися.

1.6. 22.04.2024 ТОВ "Юніфрейт" подано до суду клопотання в порядку частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України про витребування у ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" доказів щодо осіб, які знаходяться в орендованому товариством приміщенні та часу їх перебування там, яке залишено судом без задоволення.

1.7. Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.06.2024 зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 911/2007/23 за позовом ТОВ "Юніфрейт" до ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" про розірвання договору від 30.12.2014 № 80.1-14/1-66 та зобов`язання звільнити від відповідальності у зв`язку із настанням форс-мажорних обставин, яке убуло поновлено згідно з ухвалою від 26.07.2024.

2. Короткий зміст судових рішень у справі

2.1. Рішенням Господарського суду Київської області від 17.10.2024, залишеним без мін постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2025, первісний позов задоволено частково та стягнуто з ТОВ "Юніфрейт" на користь ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" 194 642,45 грн боргу, 87 626,79 грн пені, 6927,85 грн 3 % річних, 12 746,26 грн інфляційних втрат та 4 529,15 грн судового збору. В інший частині позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

2.2. Судові рішення мотивовано тим, що матеріали справи не містять доказів оплати ТОВ "Юніфрейт" наданих ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" послуг згідно з укладеним договором за період з березня 2022 року по березень 2024 року на загальну суму 194 642,45 грн, що підлягають стягненню, як і заявлені до стягнення суми пені, 3% річних та інфляційних втрат, з урахуванням правильного розрахунку заявлених до стягнення сум.

У частині зустрічного позову суди виходили з того, що рішенням Господарського суду міста Києва від 12.05.2023 у справі 910/2007/23 відмовлено в задоволенні позову ТОВ "Юніфрейт" про розірвання договору, а тому твердження ТОВ "Юніфрейт", що договір є розірваним, є необґрунтованим, а у справі № 911/2007/23 було встановлено, що до 18.02.2023 договір був чинним. З огляду на задоволення позовних вимог за первісним позовом, зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. Не погоджуючись з постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2025 та рішенням Господарського суду Київської області від 17.10.2024, ТОВ "Юніфрейт" у касаційній скарзі просить їх скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи підстави для касаційного оскарження посиланням на пункти 1, 3, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Скаржник вказує на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

3.1.1. Так, заявник касаційної скарги з посиланням на положення статті 617 Цивільного кодексу України та статті 218 Господарського кодексу України зазначає, що для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: наявність обставин непереборної сили; їх надзвичайний характер; неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками. Близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 01.10.2020 у справі № 904/5610/19, від 21.03.2024 у справі № 910/6185/23.

Згідно з наявним в матеріалах справи сертифікатом Торгово-промислової палати України (далі - ТПП України) від 01.05.2023 № 3100-23-2065 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) ТПП України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) ТОВ "Юніфрейт" щодо обов`язку (зобов`язання) використання приміщення № 25 на першому поверсі бізнес-центру вантажного терміналу Аеропорту Бориспіль та користування комунальними послугами на його утримання, що унеможливлено через відсутність доступу до орендованого офісного приміщення у зв`язку із частковою зупинкою виробничої діяльності ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" через закриття повітряного простору України для польотів цивільної авіації, призупинення надання аеронавігаційних послуг у повітряному просторі України за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 30.12.2014 № 80.1-14/1-66, які унеможливили його виконання в зазначений термін.

Сертифікатом засвідчено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) настали 24.02.2022 та тривали станом на 01.05.2023.

Скаржник вважає помилковими висновки судів попередніх інстанцій стосовно того, що ТОВ "Юніфрейт" відповідно до умов пункту 5.2 договору позбавлене права посилатись на форс-мажор у зв`язку із пропуском строку повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин, а оцінка вказаного сертифікату не входить в предмет доказування, оскільки не впливає на вирішення спору по суті.

У разі наявності певних обставин (форс-мажорних), які засвідчені для конкретної особи відповідним сертифікатом ТПП України, суд має оцінити зазначений доказ у сукупності з іншими доказами відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України. Водночас, настання форс-мажорних обставин не є підставою для невиконання стороною зобов`язання, строк виконання якого настав до дати настання таких обставин, а також для звільнення сторони від відповідальності в такому випадку постанови Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16; від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18; від 25.11.2021 у справі № 905/55/21; від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17; від 07.06.2023 у справі № 912/750/22; від 07.06.2023 у справі № 906/540/22; від 15.06.2023 у справі № 910/8580/22; від 29.06.2023 у справі № 922/999/22; від 05.12.2023 у справі № 917/1593/22.

Однак, судами всупереч викладеним висновкам, наданий відповідачем сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) суди не розглянули у сукупності з іншими доказами.

3.1.2. Крім сертифікату суди не дослідили в повному обсязі матеріали справи та докази, які були надані ТОВ "Юніфрейт", а саме лист від 25.11.2022 за вих.№ 01/11-001, в якому зазначено що доступ до орендованого приміщення, в тому числі на територію аеропорту Бориспіль, заборонений, у той час як цим листом підтверджено заборону доступу до орендованого приміщення ТОВ "Юніфрейт", у зв`язку з тим, що ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" є військовим об`єктом з початку війни.

Суди не звернули увагу на те, що ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" не надано жодних первинних документів на підтвердження понесення відповідних витрат виставлених відповідачу за спірним договором, а відповідач наголошує, що суди безпідставно не врахували, що в орендованому приміщенні весь спірний час перебували військові, які і користувалися послугами ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль".

Суди не врахували повідомлення ТОВ "Юніфрейт" про відсутність доступу до орендованого приміщення, наявність сторонніх осіб. Відсутність належних актів приймання-передачі послуг або мотивованої відмови від підписання таких актів не є автоматичним визнанням наданих послуг за умов неможливості доступу до об`єкта.

Суд апеляційної інстанції не витребував докази, які мали істотне значення для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, зокрема докази, що підтверджують неможливість користування орендованим приміщенням через перебування в ньому інших осіб.

3.1.3. Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник вказує на недостовірний розрахунок визначеної судами неустойки у виді пені в сумі 87 626,79 грн, яку розраховано з урахуванням податку на додану вартість (далі - ПДВ) у сумі компенсаційних витрат позивача, що є помилковим.

Згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 916/1319/19, застосування будь-яких заходів юридичної відповідальності за порушення господарських зобов`язань до юридичної особи не віднесено законодавцем до об`єктів оподаткування ПДВ.

Скаржник вважає, що наразі немає відповідного висновку Верховного Суду, а саме, що при розрахунку розміру неустойки у виді пені згідно з частиною 2 статті 343, частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, не включається ПДВ.

3.2. У відзиві на касаційну скаргу ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" просить залишити її без задоволення, а судові рішення у справі без змін, вказуючи на необґрунтованість та недоведеність доводів скаржника, з підстав, наведених у відзиві. Зокрема, не відповідають дійсності посилання заявника касаційної скарги на те, що суди попередніх інстанцій неповністю дослідили всіх обставин справи, оскільки такі посилання є лише суб`єктивною думкою відповідача, а судами було досліджено та надано належну оцінку всім наявним в матеріалах справи доказам.

Підприємство акцентувало увагу на тому, що позивач не вчиняв жодних дій спрямованих на перешкоджання здійснення діяльності відповідача та спрямованих на обмеження доступу відповідача на територію аеропорту, при цьому можливість чи не можливість доступу відповідача до орендованого майна не звільняє його від виконання обов`язку за договором, у той час як договором не встановлено, що не користування майном та відсутність можливості користування орендованим майном є підставою для не сплати послуг за договором. Також, бізнес-центр вантажного терміналу ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" розташований поза межами зони обмеженого доступу, що охороняється. З початку введення воєнного стану, контрагентам ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" доведено інформацію щодо пересування територією підприємства виключно по встановлених маршрутах з доступом до орендованих приміщень.

ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" акцентує увагу на тому, що відповідачем не надано жодного доказу, який би свідчив про неможливість доступу чи перешкоджання з боку ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" до орендованого приміщення. Відповідачем не направлялися на адресу позивача будь-які документи, які б свідчили про відсутність доступу до орендованого майна, або недопущення працівників відповідача на територію ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль". За весь час до ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" не надходили від ТОВ "Юніфрейт" будь-які скарги, акти, та інші документи, у тому числі складені за участю представників ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", щодо можливого недопущення відповідача до орендованого майна.

4. Розгляд касаційної скарги і позиція Верховного Суду

4.1. Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права в межах касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити з огляду на таке.

4.2. Суди попередніх інстанцій установили, що 17.09.2014 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (орендодавець) та ТОВ "Юніфрейт" (орендар) було укладено договір оренди № 1624 нерухомого майна, що належить до державної власності, згідно з умовами пункту 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення № 25 на першому поверсі бізнес-центру вантажного терміналу, загальною площею 22, 9 м2 (майно), розміщене за адресою: Київська область, м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт "Бориспіль", що перебуває на балансі ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (балансоутримувач), вартість якого становить за незалежною оцінкою 641910,00 грн без врахування ПДВ станом на 31.01.2014.

30.12.2014 між ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" та ТОВ "Юніфрейт" було укладено договір № 80.1-14/1-66 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, за умовами підпункту 1.1.1 пункту 1.1 якого у зв`язку з наданням орендарю в строкове платне користування нежитлового приміщення № 25 на першому поверсі бізнес-центру вантажного терміналу, загальною площею 22,9 м2, з метою розміщення офісного приміщення без права здійснення митно-брокерської діяльності, балансоутримувач надає, а орендар отримує такі послуги:

- забезпечення теплом (теплова енергія); обсяг наданих послуг в місяць розраховується розрахунковим шляхом за 22,9 м2 1,374 Гкал; оплата за одиницю вимірювання в місяць: 900,00 грн без ПДВ;

- забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці; обсяг наданих послуг в місяць: 4 працівники; оплата за одиницю вимірювання в місяць: 15,20 грн без ПДВ (за 1 працівника);

- використання води для прибирання орендованого майна самостійно орендарем; обсяг наданих послуг в місяць: 22,9 кв.м; оплата за одиницю вимірювання в місяць: 1,35 грн без ПДВ (за 1 кв.м);

- прибирання (сміттєзбірника) та вивезення твердих побутових відходів; обсяг наданих послуг в місяць: 0,161 куб.м; оплата за одиницю вимірювання в місяць: 30,70 грн без ПДВ (за 1 куб.м);

- підтримання в належному стані території, прилеглої до орендованого майна, використання мереж освітлення території балансоутримувача, обслуговування внутрішньо портових доріг та під`їзних шляхів, приміщень загального користування; щомісячна сплата в розмірі 3000,00 грн без ПДВ.

Згідно з підпунктом 1.1.3 пункту 1.1 договору орендар сплачує балансоутримувачу компенсацію земельного податку за звітний рік за оренду майна.

У пункті 1.4 договору передбачено, що розмір оплати за послуги залежить від фактичного їх об`єму, тарифів та витрат балансоутримувача, пов`язаних з обсягом послуг в період їх надання, якості послуг та інших випадків, передбачених чинним законодавством України.

Сторони договору від 30.12.2014 № 80.1-14/1-66 також передбачили, зокрема, такі його умови:

- згідно з пунктом 1.6 договору в разі припинення надання в строкове платне користування майна припиняється дія цього договору. В цьому випадку сплата за послуги здійснюється до дати фактичного звільнення орендарем майна, яке підтверджується підписанням сторонами відповідного акта приймання-передачі державного майна до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, від 17.09.2014 № 1624;

- пунктом 1.9 договору передбачено, що ціни на послуги можуть змінюватись у разі зміни витрат балансоутримувача, пов`язаних з наданням цих послуг, та інших випадках, передбачених чинним законодавством України. Балансоутримувач зобов`язаний повідомити орендаря у письмовій формі (рекомендованим листом з повідомленням або вручити уповноваженій особі під розписку, - такий лист буде вважатися невід`ємною частиною договору) не пізніше, ніж за 15 календарних днів до введення їх в дію, а орендар зобов`язаний прийняти їх для розрахунків.

Якщо не пізніше ніж за 5 календарних днів до дня введення нової вартості в дію орендар не повідомить письмово балансоутримувача про відмову прийняття до розрахунку нової вартості послуг, вона вважається прийнятою.

Якщо орендар не приймає нову вартість, про це він письмово повинен повідомити балансоутримувача до введення її в дію;

- відповідно до підпункту 2.1.1 пункту 2.1 договору балансоутримувач зобов`язується надавати орендарю визначені договором послуги;

- за змістом підпункту 2.1.6 пункту 2.1 договору балансоутримувач зобов`язується щомісяця, до 10 числа місяця, наступного за звітним, виставляти орендарю рахунок за надані послуги за звітний місяць та складати акт приймання-здачі виконаних послуг, який є контрольним та звітним документом сторін щодо надання-отримання послуг та їх якості;

- орендар зобов`язується своєчасно здійснювати розрахунки за договором (підпункт 2.2.1 пункту 2.2 договору);

- згідно з підпунктом 2.2.2 пункту 2.2 договору орендар зобов`язується щомісяця, з 10 числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії балансоутримувача рахунок та акт приймання-здачі виконаних послуг. Сплата рахунку здійснюється орендарем до 20 числа того ж місяця. Підписаний акт приймання-здачі виконаних послуг орендар зобов`язаний повернути в бухгалтерію балансоутримувача протягом 5-ти робочих днів з дати його отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом 5-ти робочих днів акт приймання-здачі виконаних послуг не буде повернутий балансоутримувачу та не надана в цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаним сторонами.

Акт приймання-здачі виконаних послуг підписується керівниками сторін або призначеними керівниками повноважними особами (за умови надання документів про надання таких повноважень).

Підписання акта приймання-здачі виконаних послуг орендарем є підтвердженням відсутності претензій до якості наданих послуг;

- відповідно до підпункту 2.2.13 пункту 2.2 договору орендар зобов`язується надавати балансоутримувачу перелік електрообладнання та кількість працюючих згідно прикладеної до договору форми (додаток № 6).

У разі зміни кількості працюючих в орендованому об`єкті та/або кількості, потужності, режиму роботи електрообладнання, своєчасно підготувати новий перелік, підписати відповідальною особою, та передати в службу головного енергетика балансоутримувача для внесення відповідних змін в договір щодо передачі орендарю величини потужності електричної енергії та забезпечення його працівників санітарно-гігієнічними умовами праці;

- у пункті 5.1 договору сторони передбачили, що звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків, передбачених договором, якщо це є наслідком обставин непереборної сили, що виникли після укладення договору в результаті подій надзвичайного характеру, які жодна з сторін не могла ні передбачити, ні попередити, включаючи, але не обмежуючись переліченим: пожежі, повені, землетруси, воєнні дії, страйки, що перешкоджають виконанню договірних зобов`язань у цілому та частково, якщо ті обставини безпосередньо вплинули на виконання обов`язків, передбачених договором, на період їх дії;

- відповідно до пунктів 5.2-5.4 договору сторона, для якої склалась неможливість виконання обов`язків за договором, зобов`язана у письмовій формі повідомити іншу сторону протягом 14 календарних днів з моменту настання форс-мажору. Відсутність такого повідомлення позбавляє відповідну сторону права посилатись на форс-мажор у майбутньому. Якщо дія форс-мажору триває більше 30 календарних днів, кожна з сторін має право на розірвання договору і несе відповідальність за таке розірвання за умови, що вона повідомить про це іншу сторону не пізніше, як за 20 календарних днів до розірвання. Достатнім доказом дії форс-мажору є документ, виданий Торгово-промисловою палатою;

- пунктами 6.1, 6.3 договору встановлено, що договір набирає чинності з 17.09.2014 (дати підписання сторонами акта № 1 приймання-передачі державного майна від 17.09.2014) та діє до 16.09.2015 включно. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору протягом одного місяця після закінчення строку його чинності, договір вважається продовженим на кожний наступний рік на тих самих умовах..

Суди також установили, що між ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" та ТОВ "Юніфрейт" укладалися додаткові угоди до договору від 30.12.2014 № 80.1-14/1-66, а саме:

- додаткова угода від 01.09.2015 щодо викладення у новій редакції деяких умов договору, якою сторони узгодили, що балансоутримувач надає, а орендар отримує послугу з прибирання приміщень загального користування; обсяг наданих послуг в місяць: 12,137 м2; оплата за одиницю вимірювання в місяць: 22,50 без ПДВ (за 1 м2) та встановили, що орендар щорічно сплачує балансоутримувачу компенсацію земельного податку за звітний рік за оренду майна. Сума компенсації розраховується пропорційно площі орендованого майна. Сплата відбувається в термін, визначений підпунктом 2.2.2 договору;

- додаткова угода від 07.05.2018 № 3 щодо викладення в новій редакції деяких умов договору, якою сторони узгодили, зокрема, що вартість послуг може змінюватись у разі зміни витрат балансоутримувача, пов`язаних з наданням цих послуг, та інших випадках, передбачених чинним законодавством України. Балансоутримувач зобов`язаний повідомити орендаря у письмовій формі (рекомендованим листом з повідомленням або вручити уповноваженій особі під розписку) не пізніше, ніж за 15 календарних днів до введення їх в дію, а орендар зобов`язаний прийняти їх для розрахунків. Даний лист буде вважатися невід`ємною частиною договору. При цьому сторони визнають юридичну чинність такого листа та не здійснюють жодних дій щодо внесення змін в договір. Якщо не пізніше ніж за 5 календарних днів до дня введення нової вартості в дію орендар не повідомить письмово балансоутримувача про відмову прийняття до розрахунку нової вартості послуг, вона вважається прийнятою. Якщо орендар не приймає нову вартість, про це він письмово повинен повідомити балансоутримувача до введення її в дію. Щомісяця до 10 числа місяця, наступного за звітним, виставляти орендарю рахунок-фактуру за надані послуги за звітний місяць та складати акт приймання-здачі виконаних послуг, який є контрольним та звітним документом сторін щодо надання-отримання послуг та їх якості. Щомісяця з 10 числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії балансоутримувача рахунок, акт та раз на рік рахунок-фактуру на оплату земельного податку згідно з пунктом 1.1.3 договору. Орендар несе відповідальність за вчасне отримання рахунку та акта. Датою отримання рахунку та акта вважається 15 число кожного місяця незалежно від дати його фактичного отримання. Сплата рахунку здійснюється орендарем до 20 числа того ж місяця. Підписаний акт орендар зобов`язаний повернути в бухгалтерію балансоутримувача протягом 5-ти робочих днів з дати його отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом 5-ти робочих днів акт не буде повернутий балансоутримувачу та не надана в цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаним сторонами. Акт приймання-здачі виконаних послуг підписується керівниками сторін або призначеними керівниками повноважними особами (за умови надання документів про надання таких повноважень). Підписання акта приймання-здачі виконаних послуг орендарем є підтвердженням відсутності претензій до якості наданих послуг;

- додаткова угода від 18.03.2019 № 4, в якій сторони узгодили, що балансоутримувач надає, а орендар отримує та оплачує послуги, за вартостями (цінами), зазначеними в таблиці № 1;

- додаткова угода № 6, в якій сторони узгодили, що в разі припинення надання в строкове платне користування майна, нарахування оплати за послуги відбувається до дати фактичного повернення майна (включно), що фіксується у відповідному акті, який складається за формою, що розробляється Фондом державного майна України, станом на дату повернення орендованого майна (акт повернення) до договору оренди нерухомого або іншого окремого індивідуального майна, що належить до державної власності, № 1624 від 17.09.2014 в редакції від 10.02.2021 з урахуванням положень пункту 2.2.18 договору. Орендар зобов`язаний дотримуватись вимог положення про перепустки ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль". Договір набирає чинності з 17.09.2014 та діє до 16.09.2025;

- додаткова угода від 30.08.2022 № 7 в якій сторони узгодили пункти 1-4 таблиці № 1 договору викласти в новій редакції: "виробництво, транспортування та постачання теплової енергії - за 1 Гкал; обсяг наданих послуг в місяць розраховується розрахунковим шляхом за 22,9 м2 ? 1,374 Гкал; оплата за одиницю вимірювання в місяць з 15.01.2022 р.: 4139,58 грн без ПДВ; забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці одного працівника - за місяць; обсяг наданих послуг в місяць: 4 працівники; оплата за одиницю вимірювання в місяць з 15.01.2022: 140,46 грн без ПДВ (за 1 працівника); вода, використана для прибирання 1-го м2 приміщення самостійно - за місяць; обсяг наданих послуг в місяць - 22,9 м2; оплата за одиницю вимірювання в місяць з 15.01.2022: 6,33 грн без ПДВ; відшкодування витрат вартоcті послуги з поводження з побутовими відходами - за 1 м3; обсяг наданих послуг в місяць - 0,161 м3; оплата за одиницю вимірювання в місяць з 01.02.2022 відповідно до цін і тарифів, встановлених сторонньою організацією, що надає послугу балансоутримувачу; утримання контейнерів для побутових відходів та контроль за вивозом побутових відходів з території ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" - побутові відходи та великогабаритні відходи за 1 м3; обсяг наданих послуг в місяць - 0,161 м3; оплата за одиницю вимірювання в місяць з 01.02.2022: 22,00 грн без ПДВ".

4.3. Суди попередніх інстанцій установили, що листами від 29.12.2022 № 37-22-133, від 31.03.2023 № 25-22/1-59, від 13.10.2023 № 25-22/1-416 ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" відповідно до пункту 1.9 договору від 30.12.2014 № 80.1-14/1-66 (у редакції додаткової угоди від 07.05.2018 № 3) повідомляло відповідача про зміну вартості послуг, які орендар отримав, однак повідомлення про відмову прийняття до розрахунку нової вартості послуг не висловив. Отже, суди дійшли висновку, що нова вартість послуг відповідно до пункту 1.9 договору від 30.12.2014 № 80.1-14/1-66 (у редакції додаткової угоди від 07.05.2018 № 3) вважається прийнятою відповідачем.

4.4. Суди також установили, що ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" у період з квітня 2022 року по березень 2024 року, з урахуванням коригування вартості наданих послуг, було виставлено ТОВ "Юніфрейт" рахунки-фактури на оплату за надані послуги у період з березня 2022 року по березень 2024 року згідно з договором від 30.12.2014 № 80.1-14/1-66 на загальну суму 194 691,06 грн, а також складені акти здачі-приймання робіт (надання послуг) згідно з договором підписані уповноваженими особами позивача та направлені відповідачу за допомогою програмного забезпечення М.Е.Dос, що підтверджується виписками із вказаного програмного забезпечення.

Також ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" надані відомості про споживання теплової енергії субспоживачами на підтвердження обсягів спожитої теплової енергії, а також звіти про об`єми збирання та перевезення побутових відходів і великогабаритних відходів з території ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль".

Акти здачі-приймання робіт (надання послуг) згідно з договором від 30.12.2014 № 80.1-14/1-66 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю за період з березня 2022 року по березень 2024 року відповідачем не підписані.

4.5. Предметом первісного позову ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" є вимоги про стягнення з ТОВ "Юніфрейт" 194 642,45 грн боргу, 6934,10 грн 3% річних, 12 746,26 грн інфляційних втрат та 87 712,29 грн пені на надані у період березень-грудень 2022 року, січень-грудень 2023 року, січень, лютий та 27 березня 2024 року послуги згідно з договором від 30.12.2014 № 80.1-14/1-66.

4.6. Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Згідно з частиною 2 статті 901 та частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

За приписами статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 вказаного Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

4.7. ТОВ "Юніфрейт", заперечуючи проти позовних вимог про стягнення боргу, 3% річних, інфляційних втрат та пені на надані у період березень-грудень 2022 року, січень-грудень 2023 року, січень, лютий та 27 березня 2024 року послуги згідно з договором від 30.12.2014 № 80.1-14/1-66, посилалося на те, що відповідні послуги ним не отримувалися, що підтверджується, зокрема, сертифікатом ТПП України від 01.05.2023 № 3100-23-2065 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

У пунктах 75-77 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 зазначено таке:

"75. Тобто сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати.

76. Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних.

77. Звідси Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначає, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу".

Верховний Суд у постановах від 01.06.2021 у справі № 910/9258/20, від 14.06.2022 у справі № 922/2394/21 також зазначав, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Як свідчать матеріли справи згідно з пунктом 5.1 договору від 30.12.2014 № 80.1-14/1-66 сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків, передбачених договором, якщо це є наслідком обставин непереборної сили, що виникли після укладення договору в результаті подій надзвичайного характеру, які жодна з сторін не могла ні передбачити, ні попередити, включаючи, але не обмежуючись переліченим: пожежі, повені, землетруси, воєнні дії, страйки, що перешкоджають виконанню договірних зобов`язань у цілому або частково, якщо ті обставини безпосередньо вплинули на виконання обов`язків, передбачених договором, на період їх дії (форс-мажор).

Відповідно до пункту 5.2 договору сторона, для якої склалась неможливість виконання обов`язків за договором, зобов`язана у письмовій формі повідомити іншу сторону протягом 14 календарних днів з моменту настання форс-мажору, а відсутність такого повідомлення позбавляє відповідну сторону права посилатись на форс-мажор у майбутньому.

Суди попередніх інстанцій установили, що в матеріалах справи відсутні докази виконання ТОВ "Юніфрейт" пункту 5.2 договору та дотримання його умов щодо вчасного та належного повідомлення ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" про настання форс-мажору, як й не містять матеріали справи доказів направлення відповідачем листа від 30.05.2022 № 30/05-01, на який ТОВ "Юніфрейт" посилалося на підтвердження повідомлення позивача про настання відповідних обставин.

Крім того у постанові Верховного Суду від 17.09.2024 у справі № 911/2007/23 за позовом ТОВ "Юніфрейт" до ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" про розірвання договору та зобов`язання звільнити від відповідальності зазначено, що місцевий та апеляційний господарські суди, встановивши, що позивачем як стороною, для якого склалась неможливість виконання обов`язків за договором № 80.1-14/1-66 від 30.12.2014 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг, не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, що б підтверджували належне виконання ним свого обов`язку щодо своєчасного повідомлення відповідача протягом 14 календарних днів з моменту настання форс-мажорних обставин (непереборної сили) про їх виникнення, вирішили, що відсутність такого повідомлення позбавляє позивача права посилатись на існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) як на підставу розірвання зазначеного договору з 18.02.2023. Отже, колегія суддів погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що вимоги позивача в частині розірвання договору № 80.1-14/1-66 від 30.12.2014, укладеного між позивачем та відповідачем з 18.02.2023 через форс-мажорні обставини, не підлягають задоволенню, оскільки останнім не дотримано порядку повідомлення сторони про неможливість виконання обов`язків за договором (пункти 92, 93 постанови).

4.8. Разом з цим суди попередніх інстанцій виходили з того, що закриття повітряного простору України для цивільних користувачів повітряного простору у зв`язку з військовим вторгненням рф, не є перешкодою для використання орендованого майна відповідачем, оскільки згідно з пунктом 1.2 договору оренди майно передається в оренду з метою розміщення офісного приміщення без права здійснення митно-брокерської діяльності.

Суди визнали безпідставним посилання ТОВ "Юніфрейт" на те, що в орендованому приміщенні відповідача проживають та з 24.02.2022 знаходяться інші особи, оскільки акти від 27.03.2024, які, як стверджує ТОВ "Юніфрейт" підтверджують факт користування орендованим приміщенням іншими особами, не є належними доказами, оскільки вони підписані представниками ТОВ "Юніфрейт" в односторонньому порядку. Суд апеляційної інстанції вказав, що навіть у разі, якщо акти від 27.03.2024 були б підписані начальником вантажного терміналу ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" Рябоконем І. В., то відповідачем не надано доказів того, що Рябоконь І. В. є уповноваженою особою на підписання таких актів, оскільки позивачем вказана обставина заперечується.

Отже, суди дійшли висновку, що ТОВ "Юніфрейт" не надано належних доказів на підтвердження того, що в орендованому приміщенні знаходяться інші особи, які не є працівниками ТОВ "Юніфрейт".

4.9. За змістом частини 1 та 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, що виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 зазначеного Кодексу).

Згідно зі статтею 77 Господарського процесуального кодексу України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (стаття 78 цього Кодексу).

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Аналіз змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Одночасно статтею 86 цього Кодексу передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та інші проти Швеції" зазначив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Крім того у пунктах 1-3 частини 1 статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, питання, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

4.10. Однак суди попередніх інстанцій, обмежившись посиланням на недоведення ТОВ "Юніфрейт" обставин щодо неможливості використання ним орендованого майна, не надали належної оцінки всім доказам та доводам сторін в їх сукупності на підтвердження вимог ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" щодо фактичного надання передбачених договором послуг саме ТОВ "Юніфрейт", обсягу таких послуг з урахуванням їх необхідності та споживання послуг працівниками відповідача.

Суди попередніх інстанцій, залишаючи без задоволення клопотання відповідача про витребування у ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" інформації щодо перебування в орендованому приміщенні інших осіб та підстав такого перебування, зазначили, що відповідачем за первісним позовом не надано доказів, що в орендованому ним приміщенні знаходяться інші особи.

Натомість суди не надали належної оцінки доводам ТОВ "Юніфрейт" про перебування інших осіб в орендованому приміщенні та наявність обґрунтованого заперечення ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" щодо споживання послуг іншими особами.

Також суди попередніх інстанцій не з`ясовували питання щодо правомірності здійсненого позивачем розрахунку заявлених до стягнення коштів, правильність та законність такого розрахунку та доведення позивачем нарахування заборгованості, 3% річних, інфляційних втрат та пені саме у визначених ним сумах виходячи із розміру ставки Національного Банку України у спірний період та включення до нарахованої суми пені ПДВ.

4.11. Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ТОВ "Юніфрейт" до ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" про відсутність права стягнення заборгованості, дійшли висновку про правомірність позовних вимог ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" про стягнення коштів, а тому і про відмову у задоволенні зустрічного позову ТОВ "Юніфрейт", що свідчить про передчасність таких висновків судів з визначених судами підстав. При цьому суди не з`ясували питання чи є обраний ТОВ "Юніфрейт" спосіб захисту шляхом визнання відсутнім права стягнення заборгованості належним та ефективним у цьому випадку.

4.12. З урахуванням викладеного для правильного вирішення спору у справі, що розглядається, необхідним є встановлення обставин щодо доведення споживання послуг саме відповідачем і обґрунтованості та правильності розрахунку заявлених до стягнення коштів, а тому колегія суддів визнає доводи скаржника про ненадання судами оцінки всім доводам сторін такими, що знайшли підтвердження.

Ураховуючи викладене, з огляду на необхідність встановлення всіх обставин справи в їх сукупності для правильного вирішення спору виходячи з предмету та підстав позову, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, рішення та постанову судів попередніх інстанцій слід скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

5. Висновки Верховного Суду

5.1. За змістом пункту 2 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.

Згідно із частиною 3 статті 310 цього Кодексу підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

5.2. Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 17.10.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2025 у справі № 911/426/24 слід скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

6. Розподіл судових витрат

6.1. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніфрейт" задовольнити.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2025 та рішення Господарського суду Київської області від 17.10.2024 у справі № 911/426/24 скасувати, справу передати на новий розгляд до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. Б. Дроботова

Судді Н. О. Багай

Ю. Я. Чумак