РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.07.2025Справа № 910/14475/24

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мастерклаас", м. Київ

про стягнення 15 089 315,07 грн,

суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явились;

від відповідача: не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

25.11.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мастерклаас" (відповідач) суми заборгованості в розмірі 10 000 000,00 грн, суми штрафу в розмірі 2 000 000,00 грн та суми пені в розмірі 3 089 315,07 грн, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов Договору про надання позики №20 від 19.04.2022 року в частині поверненя суми позики.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, матеріали №910/14475/24 передані на розгляд судді Морозову С.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 04.02.2025.

03.02.2025 до суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2025 запропоновано позивачеві повідомити відповідача про розгляд вказаної справи та відкладено підготовче засідання до 11.03.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2025 відкладено підготовче засідання до 15.04.2025.

Ухвалою від 15.04.2025 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 27.05.2025 року.

Судове засідання 27.05.2025 року не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Морозова С.М. у відпустці.

Ухвалою від 23.05.2025 року судове засідання призначено на 08.07.2025 року.

У зв`язку з неявкою в судове засідання 08.07.2025 року представників учасників справи, розгляд справи було завершено в порядку письмового провадження, а тому, згідно ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення у даній справі є дата складення його повного тексту.

У засіданнях здійснювалась фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

17.04.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (кредитодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінсистем» (позичальник) укладено Договір з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №5, відповідно до п. 1.1. якого кредитодавець надає позичальникові в тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, строковості, платності грошові кошти (далі - кредитні ресурси) в сумі 40 000 000,00 грн, з оплатою по фіксованій процентній ставці 18% річних.

Відповідно до п. 2.1. Договору з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №5 від 17.04.2022 року видача кредитних ресурсів за цим Договором провадиться починаючи з 17 квітня 2022 року окремими частинами (траншами) шляхом надання одного траншу або декількох траншів, але так, щоб у будь-який момент розмір виданих кредитних ресурсів не перевищував загальної суми, що зазначена у п. 1.1. даного Договору.

Позичальник зобов`язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за даним Договором, до 15 квітня 2025 року. Погашення провадиться шляхом зарахування відповідної суми на банківський рахунок кредитодавця. (п. 2.4. Договору з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №5 від 17.04.2022 року).

19.04.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мастерклаас» (позичальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінсистем» (кредитор) укладено Договір про надання позики №20, відповідності до п. 1.1. якого кредитор зобов`язується надати позичальнику безвітсоткову позику для провадження господарської діяльності, а позичальник зобов`язується використати її для власної господарської діяльності, а саме - поповнення оборотних коштів і повернути у визначений даним Договором строк.

Відповідно до п. 1.2. Договору про надання позики №20 від 19.04.2022 року позика надається позичальнику у розмірі 20 000 000,00 грн.

Строк позики - до 30.12.2022. По закінченні строку позичальник зобов`язується повернути позику в повному обсязі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок кредитора. (п. 1.4. Договору про надання позики №20 від 19.04.2022 року).

21.04.2022 року позивачем на виконання умов Договору про надання позики №20 від 19.04.2022 року перераховано на рахунок відповідача суму позики в розмірі 10 000 000,00 грн (виписка по рахунку позивача міститься в матеріалах справи).

08.11.2022 року між позивачем (заставодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрфінсистем» (заставодавець) укладено Договір застави №1, відповідно до п. 1.1. якого заставодавець у забезпечення виконання зобов`язань, визначених у статті 2 цього Договору, передає заставодержателю у заставу зобов`язання третіх осіб перед заставодавцем (дебіторську заборгованість), зазначені у пункті 3.1. цього Договору, що надалі іменуються «предмет застави», а заставодержатель приймає їх у заставу та набуває право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави у повному обсязі переважно перед іншими кредиторами заставодавця, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з цим Договором заставою забезпечуються виконання заставодавцем зобов`язання, що виникло на підставі Договору з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №5 від 17.04.2022 року, надалі - основний договір, та Договору з надання коштів у позичку, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №5/2 від 25.04.2022 року, надалі - основний договір 2, що укладені між заставодержателем та заставодавцем, або можуть виникнути на підставі них у майбутньому, відповідно до якого заставодержатель має право вимагати, а заставодавець повинен виконати обов`язки за основними договорами. (п. 2.1. Договору застави №1 від 08.11.2022 року).

Предметом застави за цим Договором є належні заставодавцю зобов`язання, що виникнуть/що виникли у заставодавця, зокрема, за Договором про надання позики №20 від 19.04.2022 року. Боржником заставодавця у частині прав вимоги, що складають предмет застави за цим Договором, є Товариство з обмеженою відповідальністю «Мастерклаас» (клієнт-2). (п. 3.1. Договору застави №1 від 08.11.2022 року).

Відповідно до п. 1.1. Договору про передачу предмету застави заставодержателю в рахунок погашення боргу від 14.03.2023 року, укладеного між позивачем як заставодержателем і ТОВ «Укрфінсистем» як заставодавцем, заставодержатель має право у випадку невиконання заставодавцем своїх зобов`язань за договорами у п. 2.1. отримати задоволення за рахунок предмету застави, заставленого за рахунок передачі у власність заставодержателя предмету застави на підставі ст. 26 Закону №1255 «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Предметом застави є належні заставодавцю зобов`язання, що виникнуть/що виникли у заставодавця, зокрема, за Договором про надання позики №20 від 19.04.2022 року. (п. 4.1. Договору про передачу предмету застави заставодержателю в рахунок погашення боргу від 14.03.2023 року).

За актом прийому-передачі від 14.03.2023 року, відповідно до Договору про передачу предмету застави заставодержателю в рахунок погашення боргу від 14.03.2023 року, заставодавець передав, а заставодержатель прийняв право вимоги, зокрема, за Договором №20 про надання позики від 19.04.2022 року, укладеним між заставодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Майстерклаас».

Пунктом 1.2. Акту прийому-передачі від 14.03.2023 року визначено, що за Договором №20 про надання позики від 19.04.2022 року передаються наступні права:

- право вимоги повернення заборгованості за основною сумою кредиту відповідно до договору в сумі 10 000 000,00 грн;

- право вимоги сплати штрафу за порушення обов`язків, встановленому в Договорі №20 про надання позики від 19.04.2022 року, нарахованого та несплаченого станом на дату підписання цього договору в сумі 2 000 000,00 грн, а також право вимоги сплати штрафних санкцій, нарахованих в майбутньому.

У зв`язку з несплатою відповідачем суми заборгованості в розмірі 10 000 000,00 грн, суми штрафу в розмірі 2 000 000,00 грн та суми пені в розмірі 3 089 315,07 грн, позивач направив відповідачу претензію №б/н від15.11.2023 року з вимогою здійснити погашення існуючої заборгованості.

Вказана претензія позивача була залишено без відповіді та реагування з боку відповідача, у зв`язку з чи позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Суд зазначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) встановлено, що За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Судом встановлено, 17.04.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (кредитодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінсистем» (позичальник) укладено Договір з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №5, відповідно до якого кредитодавець надає позичальникові в тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, строковості, платності грошові кошти (далі - кредитні ресурси) в сумі 40 000 000,00 грн, з оплатою по фіксованій процентній ставці 18% річних.

Позичальник зобов`язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за даним Договором, до 15 квітня 2025 року. (п. 2.4. Договору з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №5 від 17.04.2022 року).

19.04.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мастерклаас» (позичальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінсистем» (кредитор) укладено Договір про надання позики №20, відповідності до якого кредитор зобов`язується надати позичальнику безвітсоткову позику для провадження господарської діяльності, а позичальник зобов`язується використати її для власної господарської діяльності, а саме - поповнення оборотних коштів і повернути у визначений даним Договором строк. Позика надається позичальнику у розмірі 20 000 000,00 грн.

Строк позики - до 30.12.2022. По закінченні строку позичальник зобов`язується повернути позику в повному обсязі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок кредитора. (п. 1.4. Договору про надання позики №20 від 19.04.2022 року).

21.04.2022 року позивачем на виконання умов Договору про надання позики №20 від 19.04.2022 року перераховано на рахунок відповідача суму позики в розмірі 10 000 000,00 грн, докази чого містяться в матеріалах справи.

Таки чином, позивачем у повному обсязі виконано зобов`язання з надання відповідачу суми позики.

Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

08.11.2022 року між позивачем (заставодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрфінсистем» (заставодавець) укладено Договір застави №1, відповідно до якого заставодавець у забезпечення виконання зобов`язань, визначених у статті 2 цього Договору, передає заставодержателю у заставу зобов`язання третіх осіб перед заставодавцем (дебіторську заборгованість), зазначені у пункті 3.1. цього Договору, що надалі іменуються «предмет застави», а заставодержатель приймає їх у заставу та набуває право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави у повному обсязі переважно перед іншими кредиторами заставодавця, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з цим Договором заставою забезпечуються виконання заставодавцем зобов`язання, що виникло на підставі Договору з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №5 від 17.04.2022 року та Договору з надання коштів у позичку, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №5/2 від 25.04.2022 року, що укладені між заставодержателем та заставодавцем, або можуть виникнути на підставі них у майбутньому, відповідно до якого заставодержатель має право вимагати, а заставодавець повинен виконати обов`язки за основними договорами. (п. 2.1. Договору застави №1 від 08.11.2022 року).

Предметом застави за цим Договором є належні заставодавцю зобов`язання, що виникнуть/що виникли у заставодавця, зокрема, за Договором про надання позики №20 від 19.04.2022 року. Боржником заставодавця у частині прав вимоги, що складають предмет застави за цим Договором, є Товариство з обмеженою відповідальністю «Мастерклаас» (клієнт-2). (п. 3.1. Договору застави №1 від 08.11.2022 року).

Відповідно до п. 1.1. Договору про передачу предмету застави заставодержателю в рахунок погашення боргу від 14.03.2023 року, укладеного між позивачем як заставодержателем і ТОВ «Укрфінсистем» як заставодавцем, заставодержатель має право у випадку невиконання заставодавцем своїх зобов`язань за договорами у п. 2.1. отримати задоволення за рахунок предмету застави, заставленого за рахунок передачі у власність заставодержателя предмету застави на підставі ст. 26 Закону №1255 «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Предметом застави є належні заставодавцю зобов`язання, що виникнуть/що виникли у заставодавця, зокрема, за Договором про надання позики №20 від 19.04.2022 року. (п. 4.1. Договору про передачу предмету застави заставодержателю в рахунок погашення боргу від 14.03.2023 року).

За актом прийому-передачі від 14.03.2023 року, відповідно до Договору про передачу предмету застави заставодержателю в рахунок погашення боргу від 14.03.2023 року, заставодавець передав, а заставодержатель прийняв право вимоги, зокрема, за Договором №20 про надання позики від 19.04.2022 року, укладеним між заставодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Майстерклаас».

Пунктом 1.2. Акту прийому-передачі від 14.03.2023 року визначено, що за Договором №20 про надання позики від 19.04.2022 року передаються наступні права:

- право вимоги повернення заборгованості за основною сумою кредиту відповідно до договору в сумі 10 000 000,00 грн;

- право вимоги сплати штрафу за порушення обов`язків, встановленому в Договорі №20 про надання позики від 19.04.2022 року, нарахованого та несплаченого станом на дату підписання цього договору в сумі 2 000 000,00 грн, а також право вимоги сплати штрафних санкцій, нарахованих в майбутньому.

Статтею 589 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Також, згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

За умовами Договору про надання позики №20 від 19.04.2022 року строк позики - до 30.12.2022.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Однак, відповідачем не здійснено повернення суми позики в розмірі 10 000 000,00 грн, що підтверджується матеріалами справи та не заперечено відповідачем.

Так, на момент звернення позивача до суду із цим позовом, виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, підтверджується прострочення повернення відповідачем суми позики.

Відповідачем не надано суд жодних доказів на спростування наведених у позові обґрунтувань та/або погашення вказаної заборгованості.

Таким чином, в матеріалах справи наявні достатні та належні докази надання відповідачу позики та не сплату відповідачем такої позики.

Частиною 3 ст. 13 ГПК України визначено обов`язок сторін довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч. 4 ст. 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до приписів статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з положеннями статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ураховуючи те, що відповідач в установлені договором строки заборгованість за позикою у повному обсязі не сплатив, доказів повернення ним грошових коштів у повному розмірі матеріали справи не містять, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача 10 000 000,00 грн заборгованості.

Окрім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму штрафу в розмірі 2 000 000,00 грн та суму пені в розмірі 3 089 315,07 грн

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

За приписами ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, позивачем правомірно заявлено вимоги про стягнення з відповідача суми штрафу та пені.

За порушення строків повернення позики позивачем було заявлено до стягнення з відповідача суму пені в розмірі 3 089 315,07 грн, розраховану за період з 14.03.2023 року по 15.11.2023 року, та суму штрафу в розмірі 2 000 000,00 грн.

Відповідно до п. 4.6. Договору про надання позики №20 від 19.04.2022 року за прострочення виконання зобов`язань за даним Договором сторона, що прострочила виконання зобов`язань, має сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Пунктом 1.2. Акту прийому-передачі від 14.03.2023 року до Договору про передачу предмету застави заставодержателю в рахунок погашення боргу від 14.03.2023 року, визначено, що за Договором №20 про надання позики від 19.04.2022 року передано наступні права: право вимоги повернення заборгованості за основною сумою кредиту відповідно до договору в сумі 10 000 000,00 грн; право вимоги сплати штрафу за порушення обов`язків, встановленому в Договорі №20 про надання позики від 19.04.2022 року, нарахованого та несплаченого станом на дату підписання цього договору в сумі 2 000 000,00 грн, а також право вимоги сплати штрафних санкцій, нарахованих в майбутньому.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Позиція викладена в постанові Верховного суду від 8 грудня 2018 №908/639/18.

Здійснивши перевірку наданого до позовної заяви розрахунку пені та штрафу, Судом встановлено, що здійснені вони арифметично вірно та у відповідності до норм закону і укладених договорів, а тому до стягнення з відповідача підлягає стягненню сума штрафу в розмірі 3 089 315,07 грн та сума пені в розмірі 2 000 000,00 грн.

Згідно із ч. 2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовано, водночас позивачем не доведено суду наявності правових підстав для покладення на відповідача відповідальності за неналежне виконання умов Договору у вигляді санкцій понад суми, визнані судом обґрунтованими.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову в повному обсязі.

Судовий збір, у розмірі 226 339,73 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, покладається на відповідача.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастерклаас» (, адреса: 04080, м. Київ, вул. Межигірська, 76) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (, місцезнаходження: 04655, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд. 21) суму заборгованості в розмірі 10 000 000,00 грн (десять мільйонів гривень 00 копійок), суму штрафу в розмірі 2 000 000,00 грн (два мільйони гривень 00 копійок), суму пені в розмірі 3 089 315,07 грн (три мільйони вісімдесят дев`ять тисяч триста п`ятнадцять гривень 07 копійок) та суму судового збору в розмірі 226 339,73 грн (двісті двадцять шість тисяч триста тридцять дев`ять гривень 73 копійки).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С. МОРОЗОВ