ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2025 р. Справа№ 910/2097/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Остапенка О.М.

Сотнікова С.В.

Секретар судового засідання: Басараба К.Ю.

За участю представників учасників справи:

від ТОВ з іноземними інвестиціями «Віннер Будівництво»: Сікорський Т.Г.

від ОСОБА_1 : Петришак А.Я. - за ордером серії АІ №1824113 від 14.02.25

від ОСОБА_2 Кершис А.А. - за ордером серії АА №1516059 від 08.12.24

ліквідатор ТОВ «Ліга Буд Сервіс» Леонов К.Ю. - за посвідченням №1991 від 17.12.2019

від ОСОБА_2 Прудь О.В. - за ордером серії АІ №1854112 від 27.02.25

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Віннер Будівництво» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.05.2025 у справі № 910/2097/24 (суддя Омельченко Л.В., повний текст ухвали складено та підписано - 19.05.2025)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Віннер Будівництво»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліга Буд Сервіс»

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її постановлення

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2025 у справі № 910/2097/24 (суддя Омельченко Л.В., повний текст ухвали складено та підписано - 19.05.2025) у задоволенні заяв ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліга Буд Сервіс» арбітражного керуючого Леонова Костянтина Юрійовича та Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Віннер Будівництво» про покладення солідарної відповідальності на органи управління Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліга Буд Сервіс»: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - відмовлено.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заяви про покладення солідарної відповідальності на органи управління боржника виходив з того, що доводи заявників - ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліга Буд Сервіс» арбітражного керуючого Леонова Костянтина Юрійовича та Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Віннер Будівництво» про покладення солідарної відповідальності на органи управління Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліга Буд Сервіс» - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не знайшли своє підтвердження в матеріалах справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вищевказаною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Віннер Будівництво» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить, скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.05.2025 у справі № 910/2097/24; прийняти нове рішення яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Віннер Будівництво» про покладення солідарної відповідальності на органи управління Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліга Буд Сервіс» задовольнити; визнати порушеними органами управління Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліга Буд Сервіс» строків подання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство за наявності ознак неплатоспроможності боржника за ч. 6 ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства; покласти солідарну відповідальність за зобов`язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліга Буд Сервіс» на осіб, які виконували функції органів управління боржника - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; та стягнути з осіб, які виконували функції органів управління боржника - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліга Буд Сервіс» кошти у якості солідарної відповідальності у розмірі визнаних кредиторських вимог у цій справі, а саме 2 792 753,85 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в оскаржуваному судовому рішенні неправильно застосовано норми матеріального права та неповно встановлено обставини справи, а також не враховано висновків Верховного суду, зокрема Постанова КГС у складі ВС від 22.11.2023 у справі № 910/4685/20, КГС ВС від 04.09.2024 року у справі № 908/3236/21.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

25.06.2025 через систему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого заявник просив у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Віннер Будівництво» відмовити, ухвалу Господарського суду м. Києва від 12 травня 2025 року у справі № 910/2097/24 -залишити без змін.

25.06.2025 через систему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого заявник просив у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Віннер Будівництво» відмовити, ухвалу Господарського суду м. Києва від 12 травня 2025 року у справі № 910/2097/24 -залишити без змін.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.05.2025 апеляційну скаргу у справі № 910/2097/24 передано для розгляду колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Сотніков С.В., Остапенко О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2025 у справі № 910/2097/24 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/2097/24 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Віннер Будівництво» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліга Буд Сервіс» про банкрутство; відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Віннер Будівництво» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.05.2025 у справі № 910/2097/24 до надходження матеріалів даної справи до Північного апеляційного господарського суду.

09.06.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/2097/24.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2025 у справі № 910/2097/24 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/2097/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Віннер Будівництво» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.05.2025 у справі № 910/2097/24, розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Віннер Будівництво» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.05.2025 у справі № 910/2097/24 призначено на 09.07.2025.

Явка представників учасників справи

09.07.2025 у судове засідання з`явилися представники ТОВ з іноземними інвестиціями «Віннер Будівництво», ОСОБА_1, ОСОБА_2, ліквідатор ТОВ «Ліга Буд Сервіс» Леонов К.Ю.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися; про час, місце та дату судового засідання повідомлялися завчасно та належним чином; про причини нез`явлення суд не повідомили.

Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків, має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Розумність строків розгляду справи повинна визначатися з огляду на конкретні обставини справи з урахуванням критеріїв, сформованих у практиці Суду, зокрема складності справи, поведінки сторін та відповідних державних органів (рішення Європейського суду з прав людини від 29.05.2008 «Якименко проти України»; рішення Європейського суду з прав людини від 21.12.2006 «Мороз та інші проти України» та інші).

Таким чином, враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про час, місце та дату судового засідання, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за участю представників ТОВ з іноземними інвестиціями «Віннер Будівництво», ОСОБА_1, ОСОБА_2, ліквідатор ТОВ «Ліга Буд Сервіс» Леонов К.Ю.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини даної господарської справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при постановленні оскаржуваного судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2024 року у справі №910/2097/24 відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ «Ліга Буд Сервіс» за заявою ТОВ з іноземними інвестиціями «Віннер Будівництво» та визнано вимоги ініціюючого кредитора.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.2024 року у справі №910/2097/24 припинено повноваження органів управління (керівника) ТОВ «Ліга Буд Сервіс» ОСОБА_1 .

Цією ж ухвалою визнано кредитором Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліга Буд Сервіс»:

- Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС на загальну суму 66 465,54 грн. з яких: 6 056,00 грн - перша черга (судовий збір); 60 409,54 грн - третя черга (основний борг).

27.09.2024 від ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Леонова Костянтина Юрійовича надійшла заява про покладення солідарної відповідальності на органи управління боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліга Буд Сервіс»: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Постановою Господарського суду міста Києва від 07.10.2024 визнано банкрутом ТОВ «Ліга Буд Сервіс».

Ухвалою суду від 23.10.2024 прийнято до розгляду заяву ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліга Буд Сервіс» арбітражного керуючого Леонова Костянтина Юрійовича про покладення солідарної відповідальності на органи управління ТОВ «Ліга Буд Сервіс»: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

14.11.2024 від ТОВ з іноземними інвестиціями «Віннер Будівництво» надійшла заява про покладення солідарної відповідальності на органи управління боржника ТОВ «Ліга Буд Сервіс»: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в якій він просив суд, серед іншого, об`єднати заяву для спільного розгляду із заявою ліквідатора ТОВ «Ліга Буд Сервіс» арбітражного керуючого Леонова Костянтина Юрійовича про покладення солідарної відповідальності на органи управління ТОВ «Ліга Буд Сервіс»: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 25.11.2024, серед іншого, об`єднано в одне провадження заяву ліквідатора ТОВ «Ліга Буд Сервіс» арбітражного керуючого Леонова Костянтина Юрійовича та заяву ТОВ з іноземними інвестиціями «Віннер Будівництво» про покладення солідарної відповідальності на органи управління ТОВ «Ліга Буд Сервіс»: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

За наслідками розгляду заяв ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2025 у справі №910/2097/24 у задоволенні заяв ліквідатора ТОВ «Ліга Буд Сервіс» арбітражного керуючого Леонова Костянтина Юрійовича та ТОВ з іноземними інвестиціями «Віннер Будівництво» про покладення солідарної відповідальності на органи управління ТОВ «Ліга Буд Сервіс»: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - відмовлено.

Дане судове рішення мотивовано необґрунтованістю та недоведеністю заявлених ліквідатором та кредитором вимог.

Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення вказаного судового рішення, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду з огляду на наступне.

Відповідно до преамбули КУзПБ цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Отже одним з основних завдань провадження у справі про банкрутство є задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника.

Загальні правила для солідарної відповідальності виконавчих органів (керівника) юридичної особи за зобов`язаннями юридичної особи випливають з положень частини першої статті 92 Цивільного кодексу України, згідно з якими юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Солідарна відповідальність відповідних органів управління юридичної особи прямо визначена положеннями частини четвертої статті 92 цього Кодексу, згідно з якими, якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Водночас, особливі підстави та порядок покладення солідарної відповідальності на органи управління юридичної особи (на одноосібний або колективний орган) визначені спеціальними нормами, до яких належать, зокрема норми КУзПБ.

Відповідно до положень абзацу першого частини шостої статті 34 КУзПБ законодавець встановлює умови, за яких у боржника виникає обов`язок звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі, а саме:

боржник зобов`язаний у місячний строк звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі у разі, якщо задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами (загроза неплатоспроможності), та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Якщо органи управління боржника допустили порушення цих вимог, вони несуть солідарну відповідальність за незадоволення вимог кредиторів. Питання порушення органами управління боржника зазначених вимог підлягає розгляду господарським судом під час здійснення провадження у справі. У разі виявлення такого порушення про це зазначається в ухвалі господарського суду, що є підставою для подальшого звернення кредиторів своїх вимог до зазначених осіб.

Звідси, солідарна відповідальність керівника боржника - це вид спеціальної цивільно та господарсько-правової відповідальності, відповідно до якої при здійсненні провадження у справі про банкрутство керівник боржника, який не звернувся до господарського суду у місячний термін у разі наявності загрози неплатоспроможності, підлягає притягненню до солідарної відповідальності за незадоволення вимог кредиторів відповідно до заяви кредитора, після виявлення такого порушення ухвалою господарського суду (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.03.2021 у справі № 910/3191/20, від 15.06.2021 у справі № 910/2971/20, від 14.09.2021 у справі № 902/1023/19).

Будь-яких інших підстав для притягнення до солідарної відповідальності положення КУзПБ не передбачають (правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 31.03.2021 у справі № 910/3191/20 (пункт 37)).

Щодо правил покладення солідарної відповідальності на керівника боржника за частиною шостою статті 34 КУзПБ, то слід зазначити наступне.

Обов`язок керівника щодо звернення до суду із заявою про банкрутство виникає у момент, коли добросовісний та сумлінний керівник, який перебуває у подібних обставинах, у рамках стандартної управлінської практики, враховуючи масштаб діяльності боржника, мав об`єктивно визначити наявність факту загрози неплатоспроможності останнього.

Бездіяльність керівника, який ухиляється від виконання покладеного на нього КУзПБ обов`язку щодо подання заяви боржника про власне банкрутство, є протиправною, винною, спричинює майнові втрати кредиторів і публічно-правових утворень, порушує як приватні інтереси суб`єктів цивільних правовідносин так і публічні інтереси держави. Аналогічні висновки наведені в постановах Верховного Суду від 09.06.2022 у справі № 904/76/21, від 06.10.2022 у справі № 903/988/20.

За змістом наведених норм суб`єкт солідарної відповідальності пов`язується з особою керівника Боржника (як одноосібного органу управління), а з набранням чинності з 15.04.2023 змін, що були внесені Законом України № 2971-IX від 20.03.2023 в положення частини шостої статті 34 КУзПБ, - з органами управління боржника (які можуть бути як одноосібним, так і колективним органом управління).

Крім цього, суб`єктом солідарної відповідальності (одноосібним або колективним) також може бути особа (особи), що за законом, статутом, рішенням власників тощо виконує обов`язки керівника (органів управління) та, відповідно, діє від імені Боржника у правовідносинах з третіми особами. При цьому належний суб`єкт солідарної відповідальності у справі про банкрутство за правилами частини шостої статті 34 КУзПБ визначається тією особою (особами), яка була або одноосібним керівником, або які були у складі колегіального органу управління як на момент виникнення обставин загрози неплатоспроможності боржника, так і протягом періоду, коли ці обставини залишались незмінними стосовно боржника, зокрема, до моменту, коли справа про банкрутство була ініційована кредитором (або боржником з порушенням встановленого частиною шостою статті 34 КУзПБ місячного строку).

Щодо загрози неплатоспроможності боржника, її встановлення, моменту з якого обчислюється строк на звернення керівника боржника до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство слід зазначити наступне.

Поняття неплатоспроможності боржника розкрито в абзаці тринадцятому статті першої КУзПБ, за яким це неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через застосування процедур, передбачених цим Кодексом.

За частиною шостою статті 34 КУзПБ загроза неплатоспроможності настає у разі якщо задоволення вимог одного кредитора або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами.

Тобто загроза неплатоспроможності виникає з моменту коли задоволення вимог кредитора(-ів) призводить до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами.

Тож, умовами для встановлення щодо боржника факту загрози неплатоспроможності є одночасна наявність таких юридичних фактів:

- існування у боржника щонайменше перед двома кредиторами грошових зобов`язань, строк виконання яких настав та визначається за правилами закону, що регулює відповідні правовідносини (купівлі-продажу, поставки, підряду, позики, бюджетні та податкові тощо);

- розмір всіх активів боржника є меншим, ніж сумарний розмір грошових зобов`язань перед всіма кредиторами боржника, строк виконання яких настав за правилами закону, що регулює відповідні правовідносини (купівлі-продажу, поставки, підряду, позики, бюджетні та податкові тощо). Тобто такий майновий стан боржника за всіма його показниками (основними фондами, дебіторською заборгованістю, строк виконання зобов`язань щодо якої настав, тощо), який за оцінкою сукупної вартості всіх його активів очевидно не здатний забезпечити задоволення вимог виконання зобов`язань перед всіма кредиторами, строк виконання яких настав, ні у добровільному, ні у передбаченому законом примусовому порядку.

З урахуванням наведеного, обчислення визначеного абзацом першим частини шостої статті 34 КУзПБ місячного строку для реалізації боржником обов`язку звернутись до суду із заявою про відкриття провадження у справі у разі загрози неплатоспроможності починається з того моменту, коли за правилами закону, що регулює відповідні правовідносини між кредитором (кредиторами) та боржником (купівлі-продажу, поставки, підряду, позики, бюджетні та податкові тощо), одночасно має місце: факт настання строку виконання боржником грошових зобов`язань щонайменше перед двома його кредиторами разом із фактом перевищення в той самий момент (звітний період) сумарного розміру цих зобов`язань над розміром всіх активів боржника, які в сукупності і свідчать про ознаки загрози неплатоспроможності боржника (висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 910/2971/20 та від 14.09.2021 у справі № 902/1023/19, від 09.06.2022 у справі № 904/76/21).

Для підтвердження та встановлення судом іншої обов`язкової складової ознаки загрози неплатоспроможності боржника, а саме факту перевищення сумарного розміру грошових зобов`язань перед всіма кредиторами боржника, строк виконання яких настав, над розміром всіх активів боржника, необхідним є врахування та дослідження доказів/документів перелічених в частині четвертій статті 34 КУзПБ, яка визначає документи/докази, що додаються до заяви боржника про відкриття провадження у справі про банкрутство (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 910/2971/20, від 14.09.2021 у справі № 902/1023/19).

Таким чином, особа, звертаючись із заявою про солідарну відповідальність керівника боржника через порушення положень абзацу першого частини шостої статті 34 КУзПБ, має довести перебування боржника у стані загрози неплатоспроможності, вказавши на відповідні ознаки загрози платоспроможності, що мають місце, а також пославшись на відповідні докази, зокрема, опираючись на відомості, які містяться у документах за переліком, що мають надаватись боржником при зверненні із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство у разі загрози неплатоспроможності (частина четверта статті 34 КУзПБ, Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення, Порядок).

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом у пункті 7.12 Постанови ВС від 15.06.2021 р. у справі № 910/2971/20, пункті 9.10 Постанови ВС від 14.09.2021 р. у справі № 902/1023/19.

Втім, за наведеного в частині четвертій статті 34 КУзПБ переліку документів повноваження їх складати/оформляти, формувати відповідні відомості належать боржнику та, відповідно, можливість безпосередньо надати має боржник, тоді як для кредитора ця можливість, як правило, ускладнена.

Тлумачення положень КУзПБ свідчить, що дійсний фінансово-господарський стан боржника у справі про банкрутство встановлюється господарським судом на підставі комплексного дослідження всіх наявних у справі доказів, зокрема й аналізу фінансового стану боржника, подання якого до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, є обов`язком розпорядника майна боржника, визначеним пунктом 5 частини третьої статті 44 КУПБ, що дозволить суду встановити наявність чи відсутність підстав для висновку про платоспроможність боржника (див. висновок, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 908/2755/19, від 23.12.2021 у справі № 924/1155/18, від 25.05.2023 у справі №902/207/22).

Обов`язок арбітражного керуючого проводити аналіз фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника та становища на ринках боржника та подавати результати такого аналізу до господарського суду разом з документами, що підтверджують відповідну інформацію передбачений також пунктом 3 частини 2 статті 12 Кодексу України з процедур банкрутства.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування своїх вимог заявники посилалися на норми Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» щодо повноважень органів управління, а також на те, що відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства на органи управління боржника було покладено обов`язок у випадку загрози неплатоспроможності подати до суду заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство, інакше вони повинні нести солідарну відповідальність перед кредиторами за невиконання грошових вимог, заявлених до боржника.

Відповідно до відомостей Єдиного Державного Реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань керівником ТОВ «Ліга Буд Сервіс» (ідентифікаційний код: 41236833), тобто виконавчим органом є ОСОБА_1 . Учасниками товариства, а отже членами вищого органу управління - загальних зборів є також ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Заявники вказували на те, що у справі про банкрутство № 910/2097/24 встановлено, що у боржника наявна заборгованість з податку на додану вартість, яка виникла на підставі контрольно-перевірочних заходів, за наслідками яких винесено податкове повідомлення-рішення (форма «ПС») № 184750416 від 10.03.2021, яким нараховано штрафні санкції на суму 340,00 грн. Разом з тим, боржником подано до контролюючого органу податкову декларацію № 33746637 від 20.11.2019 на суму 55 659,00 грн. Отже, загальна сума заборгованості з податку на додану вартість складає 55 999,00 грн. Крім того, заборгованість зі сплати єдиного внеску у боржника виникла на підставі самостійно задекларованих зобов`язань шляхом подання податкових розрахунків: № 31771414 від 04.11.2019 на суму 0,01 грн; № 36314096 від 19.12.2019 на суму 1 973,72 грн; № 1981412 від 17.01.2020 на суму 1 842,50 грн №11828698 від 18.02.2020 на суму 594,31 грн. Загальна сума заборгованості сплати єдиного внеску складає 4 410,54 грн.

Ухвалою від 25.03.2024 у справі № 910/2097/24 встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києві від 27.02.2023 у справі № 910/13511/22 позовні вимоги ініціюючого кредитора до боржника було задоволено повністю, постановлено стягнути з боржника на користь ініціюючого кредитора 2 656 165 грн 82 коп та витрати по сплаті судового збору в розмірі 39 842 грн 49 коп. Рішення суду набрало законної сили 28.03.2023.

Крім того, заявники зазначали, що матеріалами справи підтверджується, що з 28.03.2023 у боржника існувало щонайменше перед двома кредиторами зобов`язання, строк виконання яких настав, відтак, стверджують, що строк за ч. 6 ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства станом на день відкриття провадження у справі про банкрутство (25.03.2024) було пропущено, оскільки відповідно до абзацу першого частини шостої статті 34 Кодексу України з процедур банкрутства боржник зобов`язаний у місячний строк звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі у разі, якщо задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами (загроза неплатоспроможності), та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, заявники вважають, що наявні підстави для притягнення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до солідарної відповідальності за невиконання приписів частини 6 статті 34 Кодексу з процедур банкрутства.

Так, положеннями частини третьої статті 31 Закону «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» визначено, що якщо вартість чистих активів товариства знизилась більш як на 50 відсотків порівняно з цим показником станом на кінець попереднього року, виконавчий орган товариства скликає загальні збори учасників, які мають відбутися протягом 60 днів з дня такого зниження. До порядку денного таких загальних зборів учасників включаються питання про заходи, які мають бути вжиті для покращення фінансового стану товариства, про зменшення статутного капіталу товариства або про ліквідацію товариства.

Згідно з частиною четвертою статті 31 Закону «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» у разі порушення обов`язку, передбаченого частиною третьою цієї статті, та визнання боржника банкрутом до закінчення трирічного строку з дня зниження вартості чистих активів, передбаченого частиною третьою цієї статті, члени виконавчого органу солідарно несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями товариства. Члени виконавчого органу, які доведуть, що не знали і не мали знати про таке зниження вартості чистих активів товариства або голосували за рішення про скликання загальних зборів учасників у зв`язку із зниженням вартості чистих активів товариства, звільняються від відповідальності за порушення цього обов`язку.

Враховуючи викладене вище, для доказування можливості застосування до керівника та засновника солідарної відповідальності необхідним є визначення:

- дати зниження розміру чистих активів більш ніж на 50 відсотків порівняно з аналогічним періодом минулого року;

- дати відкриття провадження у справі про банкрутство.

Дата відкриття провадження у справі № 910/2097/24 відповідно до ухвали Господарського суду м. Києва - 25.03.2024.

Стосовно заниження розміру чистих активів, суд зазначає наступне.

Визначення «чисті активи» містяться в пункті 4 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 19 «Об`єднання підприємств», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.07.1999 № 63, зареєстрованого в міністерстві юстиції України 27.07.1999 за № 499/3792, а також в пункті 3.2 Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, затверджених наказом Міністерства економіки України від 19.01.2006 № 14.

У вказаних нормативних документах під чистими активами розуміється різниця між активами підприємства та його зобов`язаннями.

Очевидним є те, що для складання висновків за результатами проведеного аналізу фінансово-господарської діяльності використовувався баланс, складений за підсумками роботи підприємства у 2019 році, котрий, в свою чергу, складається за даними бухгалтерського обліку підприємства.

Згідно з пунктом 5 Порядку подання фінансової звітності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2000 № 419 проміжна звітність (І квартал, перше півріччя, дев`ять місяців), крім консолідованої, подається підприємствами та органам, визначеним у пункті 2 (крім органів Казначейства), не пізніше 25 числа місяця, що наступає за звітним кварталом, а річна - не пізніше 28 лютого наступного за звітним року.

Зважаючи на викладене вище, граничною датою відліку подання річної фінансової звітності є 28.02.2020. Саме з цієї дати, у разі виявлення зменшення розміру чистих активів на 50% від даних попереднього року, має відліковуватися строк для скликання керівником підприємства зборів учасників для розгляду питання про звернення до суду із заявою про порушення справи про банкрутство.

Враховуючи приписи статті 31 Закону «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», збори мали б бути проведені протягом 60 календарних днів, тобто 28.04.2020.

На підставі матеріалів справи, судом встановлено:

- в матеріалах справи міститься Звіт арбітражного керуючого Леонова К.Ю. від 10.07.2024 за результатами проведення аналізу фінансово-господарської діяльності ТОВ «Ліга Буд Сервіс» та аналізу ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неплатоспроможності, незаконних дій у разі банкрутства, справа № 910/2097/24. У вказаному звіті арбітражним керуючим Леоновим К.Ю. самостійно підтверджено зростання розміру чистих активів боржника більше ніж на 1,0 млн. грн за період, що аналізується, у зв`язку з чим не було необхідності для виконання положень статті 31 Закону «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» скликати збори засновників для розгляду питання про звернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «Ліга Буд Сервіс».

- розмір чистих активів станом на 25.03.2025 також не змінився на 50%, у зв`язку з чим не було необхідності скликати збори засновників, що знаходить своє підтвердження у звіті арбітражного керуючого Леонова К.Ю., у якому зазначено розмір оборотних активів в розмірі 2 700 000,0 грн, а також розмір поточних зобов`язань в сумі 2 800 000,00 грн.

- загальний розмір кредиторської заборгованості станом на 22.07.2024 становив 2 792 753,85 грн (2 726 288,31 грн + 66 465,54 грн), що повністю відповідає розміру поточних зобов`язань, зазначених в Звіті арбітражного керуючого Леонова К.Ю.

Враховуючи подані сторонами докази суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність у спірних правовідносинах ознак загрози неплатоспроможності.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 22.11.2023 у справі №910/4685/20, від 04.09.2024 у справі №908/3236/21, від 30.03.2023 у справі №910/13909/20 та від 09.06.2022 у справі №904/76/21.

За приписами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених в частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно з підстав, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного суду.

Подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27 березня 2018 у справі №910/17999/16; пункт 38 постанови від 25 квітня 2018 року у справі №925/3/7 та пункт 40 постанов від 25 квітня 2018 року у справі №910/24257/16).

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі №910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 у справі №757/31606/15-ц).

Стосовно постанови Верховного Суду від 22.11.2023 у справі №910/4685/20, то вказана постанова стосувалась покладання субсидіарної відповідальності. Більш того, згідно з мотивувальної частини цієї постанови предметом розгляду справи в суді касаційної інстанції було питання щодо можливості апеляційного оскарження суб`єктом субсидіарної відповідальності судового рішення (ухвали) у справі про банкрутство щодо визнання грошових вимог кредиторів до боржника.

В даній судовій справі розглядається питання щодо покладання солідарної відповідальності на співзасновників. При цьому, нормативним регулюванням є: стосовно солідарної відповідальності - частина шоста статті 34 Кодексу України з процедури банкрутства; стосовно субсидіарної відповідальності - частина друга статті 61 Кодексу України з процедури банкрутства.

Отже, з огляду на те, що в заявах ініціюючого кредитора та ліквідатора ТОВ «Ліга Буд Сервіс» арбітражного керуючого Леонова К.Ю. ставилось питання про покладання солідарної відповідальності, що і було предметом розгляду в суді першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, то маємо різне нормативне обґрунтування правовідносин у справі №910/2097/24 та у справі №910/4685/20, тобто неподібні правовідносини, у зв`язку з чим правова позиція Верховного Суду, котра викладена в постанові від 22.11.2023 у справі №910/4685/20 не підлягає застосуванню під час розгляду даної судової справи.

Щодо постанови Верховного Суду від 04.09.2024 у справі №908/3236/21, то вказаним судовим рішенням задоволено касаційну скаргу ТОВ «Маресто Україна» частково; мотивувальну частину постанови Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2023 у справі №908/3236/21 змінено, виклавши у редакції цієї постанови.

При цьому, згідно з описової частини постанови Верховного Суду від 04.09.2024 у справі №908/3236/21 постановою Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2023 ухвалу суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні заяви ТОВ «Маресто Україна» про покладання на директора боржника ОСОБА_1 солідарної відповідальності та стягнення з нього на користь кредитора 1 018 810,047 грн, внесені до реєстру вимог кредиторів.

З мотивувальної частини постанови Верховного Суду від 04.09.2024 у справі №908/3236/21 вбачається, що нормативним обґрунтуванням ухвалення судом касаційної інстанції були: частина друга статті 197, частина перша статті 215, частина перша статті 216 Господарського кодексу України, частина четверта статті 50, частина друга статті 75 Закону України «Про господарські товариства», пункт 6 частини першої статті 3 та частина перша статті 1166 Цивільного кодексу України, частина шоста статті 34 КУзПБ.

В той же час, під час постановлення ухвали Господарського суду м. Києва від 12.05.2025 у справі №910/2097/24 були використані наступні норми: частина третя та четверта статті 31 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю»; стаття 4 та пункт 2 частини третьої статті 12 КУзПБ, Методичні рекомендації щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємств та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, затверджених наказом Міністерства економіки України від 19.01.2006 №14; Порядок подання фінансової звітності, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2000 №419.

Таким чином, справи №908/3236/21 та №910/2097/24 є нетотожними, у зв`язку з чим застосування правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 04.09.2024 у справі №908/3236/21 під час розгляду даної судової справи є безпідставним.

Нормативним обґрунтуванням для ухвалення судом касаційної інстанції постанови від 30.03.2023 у справі №910/13909/20 зазначено частини перша-третя, шоста статті 13, частина третя статті 92, частина друга статті 614 ЦК України, в той час коли у справі №910/2097/24 в оскаржуваному судовому актів були використані наступні норми: частина третя та четверта статті 31 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю»; стаття 4 та пункт 2 частини третьої статті 12 КУзПБ, Методичні рекомендації щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємств та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, затверджених наказом Міністерства економіки України від 19.01.2006 №14; Порядок подання фінансової звітності, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2000 №419.

Окремої уваги заслуговує і той факт, що у справі №910/13909/20 під час розгляду питання про покладання на керівника солідарної відповідальності встановлено, що керівником були вчинені дії, які свідчать про намір ухилитися від погашення існуючої заборгованості перед кредиторами, а саме: змінені назва товариства, місцезнаходження та змінено єдиного засновника та керівника боржника громадянина Естонії ОСОБА_1 на громадянина Республіки Ганна ОСОБА_3. Також встановлено про відсутність доказів того, що кошти, отримані від реалізації майна боржника були спрямовані на погашення кредиторської заборгованості боржника.

В той же час, у справі №910/2097/24 ліквідатором ТОВ «Ліга Буд Сервіс» арбітражним керуючим Леоновим К.Ю. та ініціюючим кредитором - ТОВ з іноземними інвестиціями «Віннер Будівництво» до матеріалів цієї судової справи не надано документів, що підтверджують здійснення продажу майна банкрута, назви товариства, його місцезнаходження, керівника та засновника банкрута тощо.

Враховуючи викладене вище, обставини справ №910/13909/20 і №910/2097/20 та їх нормативно-правове регулювання під час розгляду питання про покладання солідарної відповідальності на керівника боржника є нетотожними, що унеможливлює використання правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 30.03.2020 у справі №910/13909/20.

Щодо постанови Верховного Суду від 09.06.2022 у справі №904/76/21, то згідно з резолютивною частиною цієї постанови касаційну скаргу ТОВ «Роменський завод продтоварів» задоволено частково; постанову Центрального апеляційного господарського суду від 09.11.2021 та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 01.06.2021 скасовано в частині вимог щодо покладання солідарної відповідальності на керівників боржника; справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області в частині вимог щодо покладання солідарної відповідальності на керівників боржника.

Таким чином, постанова Верховного Суду від 09.06.2022 у справі №904/76/21 не є остаточним судовим рішенням, що унеможливлює застосування правових позицій, викладених в ній, під час розгляду судової справи №910/2097/24.

Також в апеляційній скарзі скаржник зазначає про те, що під час постановлення оскаржуваної ухвали судом не враховано, що органами управління остання звітність подавалась за 2019 рік.

В той же час, арбітражний керуючий Леонов К.Ю. у справі №910/2097/24 під час дії процедури розпорядження майном боржника виконував повноваження керівника товариства.

Положеннями частин першої та третьої статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблення документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власний відповідно до законодавства та установчих документів.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.07.2024 у справі №910/2097/24 клопотання розпорядника майна арбітражного керуючого Леонова К.Ю. про припинення повноважень органів управління (керівника) ТОВ «Ліга Буд Сервіс» задоволено; припинено повноваження органів управління (керівника) ТОВ «Ліга Буд Сервіс» (ідентифікаційний код: 41236833) ОСОБА_1; зобов`язано керівника ТОВ «Ліга Буд Сервіс» (ідентифікаційний код: 41236833) ОСОБА_1 передати арбітражному керуючому Леонову Костянтину Юрійовичу бухгалтерську та іншу документацію боржника його печатки і штампи, матеріальні та інші цінності ; клопотання розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Леонова К.Ю. про продовження строку процедури розпорядження майном та повноважень розпорядника майна боржника задоволено; продовжено строк процедури розпорядження майном боржника у справі на 2 місяці.

Таким чином, з 22.07.2024 керівником ТОВ «Ліга Буд Сервіс» стає арбітражний керуючий Леонов К.Ю., до повноваження якого належить ведення бухгалтерського обліку і, відповідно, подання фінансової звітності.

Натомість в матеріалах судової справи №910/2097/24 відсутня будь-яка звітність боржника, складена та підписана арбітражним керуючим Леоновим К.Ю. як керівником ТОВ «Ліга Буд Сервіс» або ліквідатором банкрута.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що доводи заявників - ліквідатора ТОВ «Ліга Буд Сервіс» арбітражного керуючого Леонова Костянтина Юрійовича та ТОВ з іноземними інвестиціями «Віннер Будівництво» про покладення солідарної відповідальності на органи управління ТОВ «Ліга Буд Сервіс» - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не знайшли своє підтвердження в матеріалах справи.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Віннер Будівництво» необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 12.05.2025 у справі № 910/2097/24 підлягає залишенню без змін.

Розподіл судових витрат

Судовий збір за подачу апеляційної скарги, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 255, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Віннер Будівництво» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.05.2025 у справі № 910/2097/24 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.05.2025 у справі № 910/2097/24 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги розподіляється відповідно до ст. ст. 129 та 282 Господарського процесуального кодексу України.

4. Справу № 910/2097/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст складено і підписано 21.07.2025.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді О.М. Остапенко

С.В. Сотніков