ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2025 Справа № 914/1210/25

Господарський суд Львівської області у складі судді Мазовіти А.Б. за участю секретаря судового засідання Григорчук Н.В., розглянув матеріали позовної заяви

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Еко-Простір», м. Калуш, Івано-Франківська область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Айті хауз», м. Львів

про стягнення заборгованості в розмірі 1 712 536,30 грн

за участю представників:

від позивача: Прокіпчук Л.І. - адвокат;

від відповідача: не з`явився;

Обставини розгляду справи.

15.04.2024 на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Еко-Простір», м. Калуш, Івано-Франківська область до Товариства з обмеженою відповідальністю «Айті хауз», м. Львів про стягнення заборгованості в розмірі 1 712 536,30 грн.

Ухвалою від 16.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.05.2024.

15.05.2025 через підсистему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Айті хауз» надійшло клопотання про продовження процесуального строку на подання відзиву та відкладення розгляду справи (вх. №12727/25 від 14.05.2025).

Ухвалою суду від 15.05.2025 продовжено відповідачу строк для подачі відзиву до 30.05.2025, підготовче засідання відкладено на 02.06.2025.

02.06.2025 через підсистему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Айті хауз» надійшов відзив на позовну заяву (вх. №14469/25 від 02.06.2025).

В підготовчому засіданні 02.06.2025 було оголошено перерву до 23.06.2025.

04.06.2025 через підсистему «Електронний суд від Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Еко-Простір» надійшла відповідь на відзив (вх. №14805/25 від 04.06.2025).

05.06.2025 через підсистему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Айті хауз» надійшла заява (вх. №14957/25 від 05.06.2025) про часткову сплату основної суми боргу в розмірі 500 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1074 від 02.06.2025.

17.06.2025 через підсистему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Айті хауз» надійшли додаткові пояснення у справі (вх. №16088/25 від 17.06.2025) про сплату частини суми основного боргу в розмірі 100 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1086 від 10.06.2025.

18.06.2025 через підсистему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Еко-Простір» надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача та про закриття підготовчого засідання у справі та призначення справи до судового розгляду по суті.

З огляду на те, що за результатами підготовчого провадження було вирішено усі необхідні завдання, сторонами подані усі докази, які доводять обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, суд ухвалою від 23.06.2025 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 09.07.2025.

В судовому засіданні 09.07.2025 було оголошено перерву до 21.07.2025.

Заяв про відвід суду не поступало.

Суть спору та правова позиція сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 02.04.2024 між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки №28/Кв-2024, на виконання умов якого відповідачу згідно видаткової накладної було передано у власність товар на загальну суму 2 524 575,00 грн. Однак, відповідач свої зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару виконав частково - оплатив лише 1 000 000,00 грн, внаслідок чого заборгованість становить 1 524 575,00 грн. Гарантійним листом відповідач зобов`язався сплатити заборгованість до 31.03.2025, а також у разі несплати вказаної суми у визначений строк - сплатити штраф у розмірі 10% від суми боргу та пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Проте, станом на дату подання позову заборгованість у розмірі 1 524 575,00 грн відповідачем не була сплачена. У зв`язку з порушенням строків оплати вартості товару відповідачу згідно гарантійного листа нараховано пеню в сумі 32 371,11 грн, штраф в сумі 152 457,50 грн, а також відповідно до ст. 625 ЦК України - 3% річних в сумі 3 132,11 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, становить 1 712 536,30 грн.

В судових засіданнях представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов та поясненнях. Зокрема, зазначив, що датою поставки товару є 21.03.2025. З врахуванням п. 5.1. договору останнім днем зобов`язання з оплати товару є 21.03.2025, а прострочення починається з 22.03.2025. Враховуючи, що позивач при розрахунку враховував період 21.03.2025р - 14.04.2025, тобто день коли прострочення не мало місце, то провівши контррозрахунок за період 22.03.2025 по 14.04.2025 (24 дні), належною сумою 3% річних є 3 007,38 грн та пені у розмірі 31 076,27 грн. Таким чином, в стягненні суми 125,31 грн 3% річних, та 1 294,84 грн пені слід відмовити. Також з огляду на збиткову господарську діяльність, тяжкий фінансовий стан, який ускладнює своєчасне виконання зобов`язань, просив суд зменшити штраф та пеню до 25% від заявлених сум. Крім того, наданий гарантійний лист лише підтверджує обов`язок зі сплати суми основного боргу, однак не підтверджує факту зміни умов укладеного договору щодо сплати неустойки, в належній формі та спосіб визначеному у договорі, а тому є недопустимим доказом для стягнення неустойки. Додатково зазначив, що відповідачем було сплачено в рахунок погашення заборгованості 600 000,00 грн.

У процесі розгляду справи суд встановив наступне.

02.04.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Еко-Простір» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Айті хауз» (покупець) було укладено договір поставки №28/Кв-2024.

За цим договором постачальник (позивач) зобов`язується поставити й передати у власність покупця, а покупець (відповідач) зобов`язується прийняти та оплатити товари, що пропонуються постачальником до продажу згідно з умовами цього договору.

05.04.2024 відповідач виставив позивачу рахунок на оплату №49 на загальну суму 2 524 575,00 грн.

На виконання умов вищевказаного договору, позивач передав відповідачу згідно видаткової накладної №6 від 21.03.2025 товар на загальну суму 2 524 575,00 грн.

Відповідно до п. 5.1. договору оплата за товар здійснюється покупцем на умовах 100% передоплати загальної вартості замовленого товару. Поставка товару при цьому здійснюється тільки після надходження всієї суми передоплати. У випадку поставки постачальником товару за відсутності оплати 100% вартості товару, вважається, що обов`язок оплатити товар наступив для покупця у день такої поставки товару.

Відповідач частково оплатив вартість товару у розмірі 1 000 000,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №382 від 30.04.2024 на суму 350 000,00 грн, №383 від 30.04.2024 на суму 300 000,00 грн, №384 від 30.04.2024 на суму 350 000,00 грн.

За невиконання та/або неналежне виконання умов цього договору винна сторона несе відповідальність в порядку, визначеному чинним законодавством України (пункт 6.2. договору).

Гарантійним листом про оплату заборгованості від 21.03.2025 відповідач підтвердив свої зобов`язання перед позивачем щодо погашення заборгованості на суму 1 524 575,00 гривень, яка виникла відповідно до умов договору поставки №02/Кв-2024 від 02.04.2024, рахунку-фактури №49 від 05.04.2024 та видаткової накладної №6 від 21.03.2025.

Відповідно до гарантійного листа відповідач зобов`язувався здійснити оплату суми заборгованості в розмірі 1 524 575,00 грн в термін до 31.03.2025 включно. У випадку несплати вказаної суми заборгованості в термін до 31.03.2025 включно відповідач зобов`язувався оплатити штраф в розмірі 10% від суми боргу (наявного станом на 31.03.2025) та сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення. В разі, якщо заборгованість буде тривати більше 30 календарних днів відповідач гарантує сплату додаткового штрафу у розмірі 10% від суми боргу за кожен місяць прострочення оплати.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо оплати вартості товару, позивач просив суд стягнути з відповідача 1 524 575,00 грн основного боргу, 32 371,11 грн пені, 152 457,50 грн штрафу, 3 132,11 грн 3% річних.

Протягом розгляду справи відповідач оплатив вартість товару у розмірі 600 000,00 грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями платіжних інструкцій №1074 від 02.06.2025, №1086 від 10.06.2025.

Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною другою статті 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач свої зобов`язання щодо передачі товару за договором виконав повністю, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією видаткової накладної, яка підписана уповноваженими представниками сторін, підписи скріплені печатками.

Зважаючи на наведене, відповідачем не спростовано факт поставки товару на загальну суму 2 524 575,00 грн згідно видаткової накладної, копія якої долучена до матеріалів справи.

Отже, з урахуванням положень ст. 692 ЦК України та п. 5.1. договору, перебіг строку виконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі договору поставки, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Відповідно до частини 5 ст. 626 ЦК України, договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобов`язання боржником щодо оплати вартості товару, що в свою чергу є підставою для стягнення суми боргу, оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Як встановлено судом, відповідачем після відкриття провадження у даній справі було частково сплачено основний борг у розмірі 600 000,00 грн, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією платіжної інструкції №30 від 11.03.2024.

За таких обставин, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 600 000,00 грн у зв`язку з відсутністю предмету спору в цій частині згідно п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Частиною 2 ст. 193 ГК України встановлено, що порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ГК України, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Аналогічні положення містить ст. 546 ЦК України.

Позивачем згідно гарантійного листа про оплату заборгованості від 21.03.2025 нараховано та заявлено до стягнення 32 371,11 грн пені та 152 457,50 грн штрафу.

Гарантійний лист не є договором у розумінні ст. 363 ЦК України, на підставі якого у позивача виникло право на нарахування пені та штрафу. Вказаний гарантійний лист фактично є односторонньою дією Товариства з обмеженою відповідальністю «Айті хауз», в той час як договір складений та підписаний обома сторонами. У договорі відсутнє будь-яке посилання на вказаний гарантійний лист, останній не є його невід`ємною частиною та не є тлумаченням його змісту відповідно до статей 213, 637 ЦК України. Таким чином, цей гарантійний лист не може бути підставою для нарахування пені та штрафу за неналежне виконання відповідачем умов договору.

Відповідно до ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

Згідно п. 8.5. договору будь-які зміни й доповнення до договору повинні бути здійснені в письмовій формі та підписані представниками сторін.

Таким чином, сторони передбачили можливість зміни його умов лише за взаємною згодою сторін з обов`язковим складанням письмового документу.

Матеріалами справи стверджується, що після 02.04.2024 (дати укладення договору поставки) сторони не змінювали умов договору поставки і не вносили до нього змін у спрощений спосіб. Тому є помилковим ототожнення даного листа з пропозицією внесення змін до договору, оскільки лист є одностороннім документом і відсутні докази обміну листами, якими узгоджено відповідальність покупця за неналежне виконання умов договору поставки.

Враховуючи зазначені обставини, підстави вважати гарантійний лист частиною договору поставки відсутні.

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (ч.ч. 1, 2 ст. 547 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2. ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

З наведеного випливає, що обов`язковою умовою виникнення права на нарахування пені та/або штрафу є викладення в договорі умови (пункту) про забезпечення виконання зобов`язання у вигляді пені та/або штрафу, підстав для їх застосування та розмір, або наявність законодавчого акту, який визначає обов`язок та умови сплати пені.

Як вбачається із договору, у ньому відсутні умови про забезпечення виконання зобов`язання у вигляді пені та/або штрафу, підстави для їх застосування та розмір. Позивачем також не представлено інших правочинів, з яких би вбачалося, що сторони узгодили умову про забезпечення виконання зобов`язання у вигляді пені та/або штрафу.

Таким чином, у зв`язку з відсутністю укладеного між сторонами письмового правочину про забезпечення виконання зобов`язання у вигляді пені та/або штрафу, відсутністю спеціального законодавчого акту, який визначає обов`язок боржника сплатити пеню та/або штраф за невиконання зобов`язання у правовідносинах, що склалися між сторонами, в задоволені вимоги про стягнення пені в сумі 32 371,11 грн та штрафу в сумі 152 457,50 грн слід відмовити.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З врахуванням цього положення позивачем за період часу з 21.03.2025 до 14.04.2025 нараховано та заявлено до стягнення 3 132,11 грн 3% річних.

Оскільки судом встановлено, що обов`язок по оплаті поставленого товару виникає у відповідача безпосередньо із самого факту поставки, зважаючи на те, що товар був отриманий відповідачем 21.03.2025, розрахунок за отриманий товар ним не був проведений, то відповідач вважається таким, що прострочив своє зобов`язання щодо оплати з 22.03.2025. Після здійсненого судом перерахунку розмір 3% річних повинен становити 3 007,38 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами, а загальна сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення частково, складає 924 575,00 грн основного боргу, 3 007,38 грн 3% річних. В частині стягнення 600 000,00 грн основного боргу провадження у справі закрити. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, що його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Беручи до уваги те, що судом закрито провадження у справі в частині стягнення 600 000,00 грн основного боргу, судовий збір пропорційно цій частині позовних вимог підлягатиме поверненню позивачеві за ухвалою суду у випадку подання відповідного клопотання.

Оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати по розгляду справи відповідно до ст. 129 ГПК України необхідно покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 237, 241, 326, 327 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Айті хауз», м. Львів, вул. Шевченка, буд. 62 (ідентифікаційний код 44835655) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Еко-Простір», м. Калуш, вул. Євшана, буд. 15, кв. 100, Івано-Франківська область (ідентифікаційний код 37690059) 924 575,00 грн основного боргу, 3 007,38 грн 3% річних, 11 130,12 грн судового збору.

3. В частині стягнення 600 000,00 грн основного боргу провадження у справі закрити.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 24.07.2024.

Суддя Мазовіта А.Б.