РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.07.2025Справа №757/15501/17-ц

За позовомФермерського господарства ОСОБА_1
до1. Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини 2. Держави Україна в особі Державної казначейської служби України
провідшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 000,00 грн
Суддя Бойко Р.В.
секретар судового засідання Кучерява О.М.
Представники учасників справи:
від позивача:не з`явився
від відповідача-1:Бугай О.О.
від відповідача-2:не з`явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2017 року Фермерське господарство ОСОБА_1 звернулось до Печерського районного суду міста Києва із цивільним позовом до Уповноваженої Верховної Ради України з прав людини та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог Фермерське господарство ОСОБА_1 вказує на те, що не виконавши вимоги ст. 40 Конституції України щодо розгляду його скарги від 03 січня 2017 року за вихідним №16, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини не здійснив захисту прав позивача, чим йому спричинено моральну шкоду, яка полягала у приниженні ділової репутації, моральних переживаннях, порушенні нормальних життєвих стосунків з оточуючими. Оскільки Держава є відповідальною за діяльність своїх органів, то вона також має нести цивільну відповідальність.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 04.03.2019 у справі №757/15501/17-ц в задоволенні позову Фермерського господарства ОСОБА_1 до Уповноваженої Верховної Ради України з прав людини, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 06.06.2024 апеляційну скаргу Фермерського господарства ОСОБА_1 задоволено частково; рішення Печерського районного суду міста Києва від 04.03.2024 скасовано; провадження у справі за позовом Фермерського господарства ОСОБА_1 до Уповноваженої Верховної Ради України з прав людини, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди закрито; роз`яснено позивачу, що розгляд даної справи має відбуватись в порядку господарського судочинства і відноситься до юрисдикції Господарського суду міста Києва; роз`яснено позивачу про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним цієї постанови звернутися до Київського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

04.07.2024 до Київського апеляційного суду надійшла заява від Фермерського господарства ОСОБА_1 про направлення справи №757/15501/17-ц за встановлено юрисдикцією до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05.07.2024 заяву Фермерського господарства ОСОБА_1 задоволено; передано справу №757/15501/17-ц до Господарського суду міста Києва, як суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд справи.

25.07.2024 до Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №757/15501/17-ц та за наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №757/15501/17-ц передано на розгляд судді Бойко Р.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2024 відкрито провадження у господарській справі №757/15501/17-ц; вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження; визначено учасникам справи строки для подання заяв по суті спору; підготовче засідання призначено на 29.08.2024.

06.08.2024 засобами електронного зв`язку та 08.08.2024 засобами поштового зв`язку від Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання у зв`язку з неможливістю забезпечити участь представника у засіданні.

08.08.2024 засобами поштового зв`язку від Фермерського господарства ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому позивач просив проводити підготовче засідання та розглянути його позов без участі представника Фермерського господарства ОСОБА_1.

12.08.2024 засобами поштового зв`язку від Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини надійшов відзив на позов (зданий до установи поштового зв`язку 09.08.2024), в якому відповідач-1 заперечує проти позову та стверджує, що ним було опрацьовано скарги Фермерського господарства ОСОБА_1 на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, в межах строків з наданням позивачу обґрунтованої відповіді. Також відповідач-1 вважає, що складення протоколу про адміністративне правопорушення належить до дискреційних повноважень Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, який на власний розсуд визначає наявність підстав для вжиття такого заходу без узгодження з будь-ким. Крім того, відповідач-1 звертає увагу суду, що позивачем не надано доказів реального порушення своїх прав та інтересів, а лише висловлено особисту незгоду зі змістом відповіді, яка викладена у листі Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 09.02.2017 за №8.2.1/9-Б282325.17/13-02, в той час як незгода з позицією, викладеною у відповіді на звернення позивача, не може свідчити про порушення вимог Закону України "Про звернення громадян". До того ж відповідач-1 вказує, що позивач не надав суду жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральної шкоди, а також доказів, які підтверджують протиправну поведінку Уповноваженого та причинного зв`язку між такою поведінкою і заподіяною шкодою.

У підготовче засідання 29.08.2024 представники учасників справи не з`явилися, у зв`язку з чим ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2024 клопотання Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про відкладення підготовчого засідання задоволено; відкладено підготовче засідання на 24.09.2024.

02.09.2024 засобами поштового зв`язку від Фермерського господарства ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказує, що його звернення вих. №16 до відповідача-1 відповідало вимогам ст. 40 Конституції України та ст. 5 Закону України "Про звернення громадян", а тому підлягало розгляду Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини по суті, проте останнім було неправомірно відмовлено в розгляді цієї скарги. Крім того, позивач звертає увагу суду, що згідно ст. 7 Закону України "Про звернення громадян" Уповноважений Верховної Ради України з прав людини зобов`язаний був повідомити, що питання, порушені у скарзі Фермерського господарства ОСОБА_1 вих. №16 від 03.01.2017, не входять до повноважень відповідача-1 та переслати дану скаргу за належністю відповідному органу чи посадовій особі, проте не виконав такого свого обов`язку. Також позивач вважає протиправною поведінкою Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини те, що ним не було визнано позов Фермерського господарства ОСОБА_1, а також не було вказано (не було доведено), що права позивача не були порушені, що шкода завдана позивачу не з вини відповідача-1, що Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини не було вказане рішення адміністративного суду, яким би визнавались дії відповідача-1 при розгляді скарги законними, відповідачем не було зазначено якими засобами доказування підтверджується нанесення моральної шкоди.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.09.2024 оголошено в судовому засіданні перерву без визначення дати наступного засідання для вирішення в порядку письмового провадження питання про направлення справи до суду касаційної інстанції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.10.2024 зупинено провадження у справі №757/15501/17-ц на час розгляду касаційної скарги Фермерського господарства ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 06.06.2024 у справі №757/15501/17-ц судом касаційної інстанції. Матеріали справи №757/15501/17-ц вирішено надіслати Третій судовій палаті Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду для розгляду касаційної скарги Фермерського господарства ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 06.06.2024 у справі №757/15501/17-ц.

Постановою Верховного Суду від 14.05.2025 у справі №757/15501/17-ц касаційну скаргу Фермерського господарства ОСОБА_1, в інтересах якого діє представник Бурка Валерій Володимирович, залишено без задоволення. Постанову Київського апеляційного суду від 06.06.2024 залишено без змін.

29.05.2025 матеріали справи №757/15501/17-ц повернулись до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 поновлено провадження у справі №757/15501/17-ц; призначено підготовче засідання у справі №757/15501/17-ц на 24.06.2025.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.06.2025 закрито підготовче провадження у справі№757/15501/17-ц; встановлено порядок дослідження доказів - в порядку їх розміщення в матеріалах справи; призначено розгляд справи №757/15501/17-ц по суті на 08.07.2025; визнано явку позивача у наступне засідання обов`язковою; попереджено позивача про те, що у разі нез`явлення його представника у засідання, позов відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України може бути залишений без розгляду.

26.06.2025 Фермерським господарством ОСОБА_1 сформовано в системі "Електронний суд" клопотання, в якому позивач просив проводити підготовче засідання та розглянути його позов без участі представника Фермерського господарства ОСОБА_1.

В судове засідання, призначене на 08.07.2025, з`явився представник Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, надав пояснення по суті спору, за змістом яких відповідач-1 проти позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні.

Фермерське господарство ОСОБА_1 та Державна казначейська служба України явку своїх представників в судове засідання 08.07.2025 не забезпечили, позивач просив суд здійснювати розгляд справи №757/15501/17-ц без участі його представника, а відповідач-2 про причини неявки суд не повідомив, хоча про місце, дату та час засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наступним.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 24.06.2025 про повідомлення місяця, дати та часу судового засідання була доставлена до електронного кабінету Державної казначейської служби України 24.06.2025 о 21 год. 28 хв., про що судом було отримано інформацію 25.06.2025 о 10 год. 17 хв.

Пунктом 2 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Таким чином, ухвала суду від 24.06.2025 вручена відповідачу-2 25.06.2025.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Зважаючи на належне повідомлення учасників справи про призначене на 08.07.2025 засідання, в той час як позивач просив суд здійснювати розгляд справи без його участі, а відповідач-2 про причини неявки свого представника не повідомив суд, керуючись приписами ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, приходить до висновку про можливість розглянути справу №757/15501/17-ц за відсутності представників Фермерського господарства ОСОБА_1 та Державної казначейської служби України.

В судовому засіданні 08.07.2025 судом завершено розгляд справи №757/15501/17-ц по суті, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача-1, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року Фермерське господарство ОСОБА_1 звернулось до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із скаргою вих. №16 від 03.01.2017, в якій просило провести перевірку та притягнути до відповідальності:

- посадових осіб Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області (Львіврибохорона), які в порушення ст. 40 Конституції України та Закону України "Про доступ до публічної інформації" не надали скаржнику інформації у встановлений законом строк на звернення позивача;

- заступника голови Державного агентства рибного господарства України (Держрибагенство) А.М. Кравченка, який в порушення ст. 40 Конституції України та Закону України "Про доступ до публічної інформації" надав необґрунтовану відповідь на скаргу позивача.

Також Фермерське господарство ОСОБА_1 у скарзі вих. №16 від 03.01.2017 просило Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини вирішити питання про поновлення порушених прав та надати обґрунтовану відповідь на звернення позивач вих. №635 від 31.08.2016.

Листом вих. №8.2.1/9-Б282325.17/13-02 від 09.02.2017 Уповноважений Верховної Ради України з прав людини роз`яснив Фермерському господарству ОСОБА_1, що до сфери повноважень Уповноваженого належать відносини, що виникають при реалізації прав і свобод людини і громадянина між громадянином України та органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їх посадовими і службовими особами. Відтак відповідач-1 вказав, що Фермерське господарство ОСОБА_1 не є суб`єктом звернення згідно Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини". Крім того, відповідач-1 зазначив, що запити Фермерського господарства ОСОБА_1 не є запитами на інформацію у розумінні Закону України "Про доступ до публічної інформації", оскільки вимагають здійснення аналізу законодавства, тобто створення інформації. З огляду на наведене Уповноважений Верховної Ради України з прав людини дійшов висновку про відсутність правових підстав для вжиття ним заходів реагування.

Спір у справі виник у зв`язку з твердженнями Фермерського господарства ОСОБА_1, що Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини протиправно не виконано своїх обов`язків з розгляду скарги позивача та вжиття заходів реагування на таку скаргу, у зв`язку з чим гарантовані позивачу Конституцією України та Законами України права були порушені, внаслідок чого Фермерському господарству ОСОБА_1 було спричинено моральну шкоду, яка полягала у приниженні ділової репутації. З огляду на наведене позивач вважає, що йому підлягає відшкодуванню моральна шкода у розмірі 1 000 000,00 грн.

Згідно статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння моральної шкоди позивачеві необхідно встановити наявність усієї сукупності зазначених ознак складу цивільного правопорушення, тоді як відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає настання відповідальності.

Також під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, потрібно розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошення комерційної таємниці, також вчинення дій спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №910/10399/18 та від 15.04.2024 у справі №914/665/23.

Частиною 1 статті 91, статтею 201 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя, честь, гідність і ділова репутація, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Визначення терміну "ділова репутація" наведено у пункті 26 частини першої статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" від 12.07.2001 №2664-III (зі змінами та доповненнями), за змістом якої діловою репутацією є сукупність документально підтвердженої інформації про особу, що дає можливість зробити висновок про відповідність її господарської та/або професійної діяльності вимогам законодавства, а для фізичної особи - також про належний рівень професійних здібностей та управлінського досвіду, а також відсутність в особи судимості за корисливі кримінальні правопорушення і за злочини у сфері господарської діяльності, не знятої або не погашеної в установленому законом порядку.

Релевантність цього визначення для врахування у правовідносинах із відшкодування шкоди підтверджується, зокрема висновками щодо застосування цієї норми Закону у постановах Верховного Суду від 16.11.2021 у справі №915/1375/20, від 06.10.2022 у справі №910/18745/21, від 09.03.2023 у справі №910/17451/21.

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Позивач вказує, що внаслідок не здійснення відповідачем-1 розгляду скарги позивача та не вжиття заходів реагування на таку скаргу гарантовані Фермерському господарству ОСОБА_1 Конституцією України та Законами України права були порушені, внаслідок чого позивачу було спричинено моральну шкоду, яка полягала у приниженні ділової репутації.

Щодо тверджень позивача про наявність у Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини обов`язку розглянути скаргу позивача, то частиною 1 статті 17 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" передбачено, що Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України "Про звернення громадян".

Із наведеної норми вбачається, що до компетенції відповідача-1 належить розгляд звернень фізичних осіб, в той час як Фермерське господарство ОСОБА_1 є юридичною особою.

За приписами частини 3 статті 17 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" при розгляді звернення Уповноважений:

1) відкриває провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина;

2) роз`яснює заходи, що їх має вжити особа, яка подала звернення Уповноваженому;

3) направляє звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення;

4) відмовляє в розгляді звернення.

Таким чином, за наслідками розгляду скарги Фермерського господарства ОСОБА_1 Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини було прийняте в межах своєї компетенції рішення про відмову в розгляді звернення з тих підстав, що скаржник є юридичною особою (не є суб`єктом звернення в розумінні Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини").

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

До того ж Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини було роз`яснено Фермерському господарству ОСОБА_1 як те, що направлені ним до органів державної влади запити не є запитами про надання інформації в розумінні Закону України "Про доступ до публічної інформації" (оскільки необхідно створити інформацію, а не надати вже існуючу), так і про наявність Фермерського господарства ОСОБА_1 оскаржити рішення в адміністративному або судовому порядку.

Щодо посилання Фермерського господарства ОСОБА_1 на порушення приписів статті 40 Конституції України, то суд зазначає наступне.

Згідно ст. 40 Основного Закону усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Право Фермерського господарства ОСОБА_1 на звернення не було обмежене (позивач звернувся до відповідача-1, що свідчить про відсутність будь-якої заборони на звернення та доступність інформації щодо засобів та способів звернення за загальному доступі), звернення позивача не було проігнороване - Уповноважений Верховної Ради України з прав людини надав відповідь на звернення позивача листом вих. №8.2.1/9-Б282325.17/13-02 від 09.02.2017 і у вказаному листі було обґрунтовано підстави прийняття відповідачем-1 рішення про відмову в розгляді звернення.

Тобто відповідачем-1 жодним чином не було порушено приписи статті 40 Конституції України.

Принагідно суд звертає увагу Фермерського господарства ОСОБА_1, що ст. 40 Конституції України не покладає на органи державної влади, органи місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів обов`язок надавати саме ту відповідь (приймати саме таке рішення), яку б бажав отримати заявник.

Відтак суд дійшов висновку, що Фермерським господарством ОСОБА_1 не доведено наявність у діях відповідача протиправної поведінки.

Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження факту завдання моральної шкоди, завданої діями відповідачів, у тому числі приниження його ділової репутації.

Підставою для стягнення моральної шкоди позивач вказує на не розгляд відповідачем-1 його звернення від 03.01.2017 та не здійснення заходів щодо захисту прав Фермерського господарства ОСОБА_1, що призвело до порушення його гарантованих Конституцією України прав.

Частинами 1 та 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічні приписи закріплені у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Тобто в розумінні наведених норм саме позивач повинен надати докази на підтвердження обставин як протиправної поведінки відповідача-1, так і завдання йому моральної шкоди та її розміру, оскільки він посилається на дані обставини як на підставу своїх вимог.

Натомість позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачами заподіяно шкоду Фермерському господарству ОСОБА_1 та не довів наявність такої шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів та вину останніх в її заподіянні.

Щодо посилань позивача на ненадання (не зазначення) відповідачем-1 доказів, які б свідчили, що права позивача не порушені, не зазначення відповідачем-1 доказів, якими б позивач міг би надати для обґрунтування моральної шкоди тощо, то суд відзначає спробу позивача перекласти обов`язок доказування на відповідачів-1.

До того ж, в цілому, доведення, що чогось не сталося, дуже складне завдання. Це пов`язано з тим, що докази базуються на спостережуваних фактах, подіях або матеріальних свідченнях, які залишаються після події. Якщо подія не відбулася, то відсутність слідів події не може бути використана як доказ її відсутності, оскільки вона ніколи не відбувалася.

В юридичній площині, це означає, що тягар доказування лежить на тому, хто стверджує факт. Якщо хтось стверджує, що щось відбулося, він повинен надати докази. Якщо доказів немає, то відсутність факту залишається не підтвердженою.

Саме у зв`язку з наведеним у статтях 13, 74 Господарського процесуального кодексу України на сторін покладено обов`язок довести обставини (а не їх відсутність), на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже саме Фермерське господарство ОСОБА_1 повинне довести як факт протиправної поведінки, так і факт завдання йому моральної шкоди внаслідок такої поведінки та її розмір, бо саме на ці обставини позивач посилається, як на підстави своїх позовних вимог.

Однак Фермерським господарством ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не доведено будь-яких обставин стосовно того, що йому як суб`єкту господарювання було дійсно завдано моральну шкоду; не надано розрахунку заявленої ним до стягнення суми моральної шкоди та не зазначено, з чого воно виходило, заявляючи вимогу про стягнення саме 1 000 000,00 грн.

Зокрема позовна заява мотивована доводами ОСОБА_1 про наявність у нього моральної шкоди як фізичної особи.

Таким чином, Фермерським господарством ОСОБА_1 не доведено наявності неправомірних дій з боку відповідача-1, не надано суду доказів завдання позивачу моральної шкоди діями відповідача-1 (зокрема не мотивовано та не доведено як саме спірні дії суду негативно вплинули на діяльність фермерського господарства) та причинного зв`язку між такими неправомірними діями та завданою позивачу моральною шкодою.

Крім того, позивачем також не надано доказів розумності і справедливості визначеного ним розміру відшкодування моральної шкоди.

Оскільки позивачем не доведено наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення, то у задоволенні позову Фермерського господарства ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України сплачений судовий збір за звернення до господарського суду із даним позовом необхідно покласти на позивача, а за змістом п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" його стягнення з позивача не проводиться.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 13, 74, 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Фермерського господарства ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1) до Уповноваженого Верховної Ради з прав людини (01008, м. Київ, вул. Інститутська, буд. 21/8) та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6; ідентифікаційний код 37567646) про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 000,00 грн відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У відповідності до положень ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено 18.07.2025.

Суддя Р.В. Бойко