ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2025м. ДніпроСправа № 904/2087/25

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Панна С.П., розглянувши матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників

за позовом Комунального підприємства "ВІКТОРІЯ" Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, 16621, Чернігівська обл., Ніжинський р-н., с.Велика Кошелівка, вул.Незалежності, буд.51 "Б",

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕНЕГІЯ", 51400, Дніпропетровська обл., Павлоградський р-н., м.Павлоград, сул.Соборна, буд.99,

про стягнення вартості недоотриманого товару в сумі 154 437,00грн.

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "ВІКТОРІЯ" Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕНЕГІЯ" про стягнення вартості недоотриманого товару в розмірі 154 437,00грн. та судового збору в розмірі 3 028,00грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про закупівлю товарів №СК4/848-Т від 12.11.2024р. в частині повної та своєчасної поставки товару.

Ухвалою суду від 02.05.2025р. позовну заяву залишено без руху.

06.05.2025р. від представника позивача до суду через систему "Електронний суд" надійшла заява про усунення недоліків.

Також в своїй позовній заяві позивач просить розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 07.05.2025р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

Суддя Панна С.П. перебувала на лікарняному з 30.06.2025р. по 11.07.2025р.

З приводу дотримання прав відповідача під час розгляду даної справи судом, слід зазначити таке.

Господарським судом направлялась ухвала суду (про відкриття провадження у справі) від 07.05.2025р. в електронному вигляді до електронного кабінету відповідача, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, наявною в матеріалах справи (а.с.44).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Отже, судом були вчинені всі передбачені законом заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

Будь-яких клопотань про продовження процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Станом на дату винесення рішення відповідач не надав до суду відзив на позов.

Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України").

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Враховуючи предмет та підстави позову у даній справі, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення. Відповідач мав достатньо часу для подання відзиву на позовну заяву, однак не зробив цього, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідачем до суду не надано.

Таким чином, суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до статті 248 Господарського кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 №475/97-ВР) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

Відповідно до пункту 10 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним з основних засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Враховуючи достатність часу наданого сторонами для подання заяв по суті справи чи з процесуальних питань, суд вважає за можливе завершити розгляд справи.

Згідно з частиною четвертою статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без виклику учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті

ВСТАНОВИВ:

Матеріалами справи встановлено, що 12.11.2024р. за результатами запиту пропозицій постачальників між Комунальним підприємством « ВІКТОРІЯ» Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області та (далі позивач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тенегія" (далі відповідач, постачальник) укладено договір про закупівлю товарів №СК4/848-Т (а.с.6-9).

Відповідно до п. 1.1. постачальник зобов`язується поставити покупцеві Дизельне паливо (Євро 5) талон, Бензин А -95, талон (ДК 021:2015:09130000-9 Нафта і дистилянти) далі - Товар в кількості, зазначений в Специфікації, що є Додатком 1 до Договору, що додається і є його невід`ємною частиною, а Покупець - прийняти і оплатити такий Товар.

Обсяги закупівлі Товару та ціна договору можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків покупця (п.1.2).

Згідно з п. 1.4. постачальник підтверджує, що укладання та виконання ним цього Договору не суперечить нормам чинного законодавства України та відповідає його вимогам (зокрема, щодо отримання всіх необхідних дозволів та погоджень), а також підтверджує те, що укладання та виконання ним цього Договору не суперечить цілям діяльності постачальника, положенням його установчих документів чи інших локальних актів.

Договірні зобов`язання замовника виникають при наявності відповідних бюджетних асигнувань на 2024 рік (п.1.5).

Пунктом 3.1. договору сторони визначили, що загальна вартість цього Договору становить 218 100,00грн. (двісті вісімнадцять тисяч сто гривень 00 копійок) в т.ч. ПДВ 36 350,00 грн. Ціни на товар встановлюються в національній валюті України.

Поставка Товару здійснюється постачальником партіями, за заявкою покупця, шляхом передачі постачальником покупцю талонів та/або паливних карток та/або скетч-карток, за вибором покупця (п.4.1).

Відповідно до п. 4.2. місце передачі покупцю талонів та/або паливних карток та скетч-карток: с.Велика Кошелівка, вул. Незалежності, 51/Б Ніжинський район Чернігівська область або інша адреса погоджена Сторонами.

Місце поставки Товару(місце фактичної заправки автотранспорту покупця) - АЗС які знаходяться натериторії села Вертіївка Чернігівської області. Ніжинського району.

Згідно з п. 4.3. за потребою покупця, фактична заправка автотранспорту може здійснюватися постачальником додатково, крім АЗС зазначених у п.4.2. на АЗС згідно Додатку №2 до Договору, на будь-яких інших АЗС по території України, на яких можливий відпуск Товару згідно наданих талонів, або паливних карток або скетч-карток постачальника.

Строк поставки Товару - постачальник зобов`язаний передати покупцю талони та/або паливних карток та/або скетч-карток, протягом 3-х (трьох) календарних днів з дати отримання постачальником заявки, якщо інший строк не буде погоджений сторонами. У випадку поставки товару із застосуванням паливних карток або скетч-карток постачальник зобов`язується в цей же строк зарахувати відповідну кількість товару, вказану в заявці покупця, на рахунок покупця в Електронному кабінеті покупця та надати відповідне письмове підтвердження такого зарахування (п. 4.4).

Відповідно до п. 4.5.-.4.7. датою фактичної поставки (відпуску) товару покупцю вважається дата своєчасної заправки автотранспортного засобу покупця на відповідній АЗС. Обов`язок передачі (відпуску) товару покупцю покладається на постачальника. Передача талонів здійснюється постачальником в обсягах, зазначених в Заявці, на підставі належним чином оформленої довіреності, виданої уповноваженому представникові покупця.

Розрахунки провадяться шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, що зазначений у договорі. Оплата здійснюється виключно за наявності бюджетного призначення (п. 5.1).

Оплата за договором здійснюється на підставі виставленого рахунку постачальника протягом 7 (семи) робочих днів з моменту його отримання шляхом перерахування на поточний рахунок постачальника 100% вартості товару, що передається згідно поданих заявок (п. 5.2).

Цей Договір набирає чинності з моменту підписання Договору і діє до 31 серпня 2024 року та може буди розірваним за згодою Сторін (п. 6.1).

У випадку порушення своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та чинним законодавством України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (п. 10.1).

Разом з договором було укладено Додаток 1 (Специфікація), відповідно до якого відповідач повинен був поставити: Дизельне паливо у кількості 3000л., ціна за одиницю - 46,45грн., всього сума з ПДВ 139 350,00; Бензин А-95 у кількості 1500л., ціна за одиницю - 52,50грн., всього сума з ПДВ 78 750,00. Всього з ПДВ 218 100,00грн. (а.с.9 зі зворотної сторони).

В Додатку 2 Договору зазначено, що адресами АЗС є Чернігівська область, Ніжинський район, село Вертіївка (а.с.10).

14.11.2024р. сторони уклали Додаткову угоду №1 до договору про закупівлю товарів за державні кошти №СК4/848-Т від 12 листопада 2024 року, в якій керуючись п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» 114-ІХ від 19 вересня 2019 року та пунктом 3.4 Договору, у зв`язку з коливанням цін на ринку нафтопродуктів Сторони домовилися внести зміни ціни за одиницю Товару та кількості товару без збільшення загальної вартості Договору. Збільшення ціни по дизпаливу на 48грн 05 коп., загальна сума договору не зменшується (а.с.10 зі зворотної сторони).

20.03.2025 року на електронну та юридичну адресу відповідача, які зазначена в Договорі направлено позивачем претензію з вимогою повернути впродовж 10 днів сплачені кошти за не отримане дизельне паливо та бензин А-95. Проте ні відшкодування коштів, ні відповіді від відповідача позивач не отримав. Направлена на юридичну адресу поштовим вкладенням претензія отримана відповідачем 25.03.2025 року (а.с.11).

На підтвердження поставки товару позивачем надана видаткова накладна №0004/0002318 від 12.11.2024р. (а.с.12).

На підтвердження виконання своїх зобов`язань за договором в частині оплати товару позивач надав платіжну інструкцію №261 від 13.11.2024р. на суму 218 100,00грн. (а.с.19).

Позивач зазначає, що протягом тривалого часу АЗС ANP (Авіас) не працюють і у замовника відсутня можливість на отримання дизельного палива в кількості 2340 л. та бензину А-95 в кількості 800 л. загальною сумою 154 437,00грн., що підтверджується актом про відсутність пального від 06.05.2025р. (а.с.32) та іншими матеріалами справи (а.с.33-36).

На підставі вищевикладеного випливає, що відповідачем порушено зобов`язання щодо своєчасної передачі позивачу (повернення зі зберігання) товару на загальну суму 154 437,00грн., а саме: 112 437,00грн. вартості дизельного палива (Євро 5) в кількості 2340 літрів та 42 000,00грн. вартості бензину А-95(Євро5) в кількості 800 літрів, що і стало причиною звернення позивача до суду.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Виходячи з правової природи укладеного правочину, між сторонами склались відносини з поставки товару, які врегульовані § 1 та § 3 Глави 54 ЦК України.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (частини 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст.530 Цивільного кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Суд зазначає, що факт підписання сторонами видаткової накладної №0004/0002318 від 12.11.2024р. не свідчить про факт передачі відповідачем товару позивачу, а лише підтверджує факт передачі талонів, які надавали позивачу право на отримання відповідної кількості товару у майбутньому.

Отже, з моменту передання відповідачем за видатковою накладною скретч-карток на пальне позивачу, останній набув право на отримання нафтопродуктів в об`ємах, які зазначені у видатковій накладній №0004/0002318 від 12.11.2024р.

Суд зазначає, що передача талонів на дизпальне (скретч-картки), які підтверджують право на отримання товару (а не сам факт його отримання), не звільняє відповідача від обов`язку передати позивачу придбаний ним згідно договору товар, а саме: дизельного палива в кількості 2340 л. та бензину А-95 в кількості 800 л.

За умовами договору передбачено можливість отримання позивачем оплаченого ним товару шляхом пред`явлення ним на АЗС скетч-картки на відповідну кількість літрів пального. Тобто, придбаний позивачем товар за договором у вигляді дизельного палива в кількості 2340 л. та бензину А-95 в кількості 800 л. по факту перебуває у відповідача і поставка його здійснюється шляхом заправлення автомобілів позивача після пред`явлення довірчих документів.

Спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року №281/171/578/155 затверджена Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (надалі - Інструкція).

Згідно з п.3 Інструкції, талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

Порядок відпуску нафтопродуктів за талонами визначений у п.п.10.3.3 Інструкції, а саме: форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона. При цьому необхідними елементами змісту талона є його серійний та порядковий номери (п.п.10.3.3.1); заправлення за талонами відображається у змінному звіті АЗС за формою №17-НП (п.п.10.3.3.2).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у повному обсязі виконано прийняті на себе зобов`язання із своєчасної та повної оплати за товар, який мав бути використаний позивачем шляхом обміну у мережах АЗС оплачених скретч-карт.

Водночас, як зазначено позивачем, підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем, останнім не передано позивачу замовлений та оплачений товар на загальну суму 154 437,00грн., яка є предметом даного спору.

Відповідач, доказів належного виконання зобов`язань за договором не надав.

Згідно із частиною першою, другою ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права випливає, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки, законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Зазначена позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.08.2019 у справі № 911/1958/18.

Поданий позов є належним способом реалізації права позивача на повернення суми попередньої оплати в разі не поставки товару.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач не надав суду доказів відсутності боргу чи контррозрахунку стягуваної суми, доводи Позивача не спростував.

З врахуванням вище викладеного, з огляду на відсутність в матеріалах справи заперечень відповідача щодо позовних вимог, доказів поставки товару, а також відсутність доказів повернення сплачених у якості передоплати за товар грошових коштів у розмірі 154 437,00грн., господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

Європейський суд з прав людини у справі "Мантованеллі" проти Франції звернув увагу суду на те, що одним із складників справедливого судового розгляду у розумінні ст.6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод є право на змагальне провадження.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню зі стягнення з відповідача на користь позивача 154 437,00грн вартості недоотриманого товару.

Щодо судових витрат суд зазначає наступне.

Закон України "Про судовий збір" визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи здійснюється розподіл судових витрат.

Відповідно до п.1, п.2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір").

Позивачем при поданні позовної заяви, яка була подана через систему "Електронний суд" було сплачено судовий збір в розмірі 3 028,00грн. (платіжна інструкція № 298 від 25.04.2025р.)

При цьому судовий збір визначено позивачем у мінімальному розмірі, без урахуванням приписів частини третьої статті 4 Закону України "Про судовий збір" та висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 16.11.2022 у справі №916/228/22 (провадження № 12-26гс22), про застосування коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору у разі подання до суду процесуальних документів в електронній формі.

Оскільки при зверненні до господарського суду заявлено вимогу майнового характеру (154 437,00грн.), то позивач повинен був сплатити судовий збір у розмірі 2 422,40грн. (3 028,00*0,8).

Таким чином, позивачем під час звернення з позовом до суду сплачена сума судового збору у більшому розмірі, яка повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду (п.1 ч. 1 ст.7 Закону України "Про судовий збір").

Отже, поверненню з Державного бюджету України підлягає судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" надмірно сплачений позивачем судовий збір у сумі 605,60грн. може бути повернутий за відповідним письмовим клопотанням, яке на час ухвалення цього рішення відсутнє.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 2 422,40грн.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕНЕГІЯ", 51400, Дніпропетровська обл., Павлоградський р-н., м.Павлоград, сул.Соборна, буд.99, на користь Комунального підприємства "ВІКТОРІЯ" Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, 16621, Чернігівська обл., Ніжинський р-н., с.Велика Кошелівка, вул.Незалежності, буд.51 "Б", вартість недоотриманого товару у розмірі 154 437,00грн. (сто п`ятдесят чотири тисячі чотириста тридцять сім гривень 00коп.) та судовий збір у розмірі 2 422,40грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп.).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 17.07.2025

Суддя С.П. Панна