УХВАЛА

10 липня 2025 року

м. Київ

cправа № 916/4912/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранця О. М., Губенко Н. М., Мамалуя О. О.,

за участю секретаря судового засідання Сініцина В.А.,

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТМАРК АГРО»

про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Верховного Суду від 23.06.2025

у справі за позовом Селянського (фермерського) господарства «ВІКТОРІЯ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТМАРК АГРО»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Спільне підприємство «ВІТМАРК-УКРАЇНА» в формі Товариства з обмеженою відповідальністю

про стягнення 38 775 051,78 грн,

за участю представників:

від позивача: Крушенівський Р. О.,

від відповідача: Дзяткевич А. В., Боголюбська А.-М. О.

від третьої особи: не з`явилися.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року Селянське (фермерське) господарство «ВІКТОРІЯ» (далі - СФГ «ВІКТОРІЯ») звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТМАРК АГРО» (далі - ТОВ «ВІТМАРК АГРО») про стягнення збитків в сумі 38 775 051,78 грн, заподіяних позивачу внаслідок відмови у прийнятті томатів за договором поставки від 07.11.2023 № 18/03/24-01.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.11.2024, залишеною без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.12.2024 та постановою Верховного Суду від 19.02.2025, задоволено заяву СФГ «ВІКТОРІЯ» про забезпечення позову та вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти ТОВ «ВІТМАРК АГРО» у межах ціни позову у розмірі 38 775 051,78 грн.

Господарський суд Одеської області рішенням від 05.02.2025 позов задовольнив. Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІТМАРК АГРО" на користь Селянського (фермерського) господарства "ВІКТОРІЯ" компенсацію заподіяних збитків в сумі 38 775 051,78 грн та 581625,78грн судового збору.

Постановою Південно-Західного апеляційного господарського суду від 05.06.2025 апеляційну скаргу СФГ «ВІКТОРІЯ» залишено без задоволення; апеляційну скаргу ТОВ «ВІТМАРК АГРО» задоволено; рішення Господарського суду Одеської області від 05.02.2025 у справі № 916/4912/24 скасовано; у задоволенні позову відмовлено; скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.11.2024 у справі № 916/4912/24.

09.06.2025 СФГ «ВІКТОРІЯ» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Південно-Західного апеляційного господарського суду від 05.06.2025 у справі № 916/4912/24.

17.06.2025 до Верховного Суду надійшла заява СФГ «ВІКТОРІЯ» про забезпечення позову, сформована в системі Електронний суд 16.06.2025, в якій позивач просив накласти арешт на майно та грошові кошти ТОВ «ВІТМАРК АГРО» в межах ціни позову в розмірі 38 775 051,78 грн.

Верховний Суд ухвалою від 23.06.2025 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Селянського (фермерського) господарства «ВІКТОРІЯ» на постанову Південно-Західного апеляційного господарського суду від 05.06.2025 у справі № 916/4912/24 та призначив справу до розгляду на 10 липня 2025 року о 10:30 год у приміщенні Касаційного господарського суду.

Також ухвалою від 23.06.2025 Верховний Суд задовольнив заяву Селянського (фермерського) господарства «ВІКТОРІЯ» про забезпечення позову. Вжив заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТМАРК АГРО» в межах суми, що не перевищує ціни позову в розмірі 38 775 051,78 грн.

27.06.2025 ТОВ «ВІТМАРК АГРО» до Верховного Суду через систему Електронний суд подало клопотання про скасування заходів забезпечення позову з підстав того, що суд при постановленні ухвали порушив порядок розгляду заяви про забезпечення позову. А саме, за доводами відповідача, викладеними у цьому клопотанні:

- Верховний Суд здійснив повторний перегляд заяви про забезпечення позову, яка вже була вирішена 11.11.2024 судом першої інстанції в підготовчому провадженні у цій справі;

- позивачем не надано доказів які б беззаперечно підтверджували його доводи про необхідність вжиття заходів забезпечення позову;

- надані позивачем до заяви про забезпечення позову докази є неналежними та їм не була надана оцінка Верховним Судом;

- Верховний Суд безпідставно наклав арешт одночасно на рахунки відповідача та на майно;

- у Верховного Суду відсутні повноваження вживати заходи забезпечення позову на стадії касаційного перегляду судових рішень;

- в оскаржуваній ухвалі Верховний Суд забезпечив позов у задоволенні якого вже відмовлено апеляційним судом, тобто проігнорував законну силу рішення суду апеляційної інстанції.

01.07.2025 ТОВ «ВІТМАРК АГРО» подані через систему Електронний суд, які надійшли до Верховного Суду 02.07.2025, доповнення до клопотання про скасування заходів забезпечення позову, у яких додатково наведено такі підстави для скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Верховного Суду від 23.06.2025:

- вжиті Верховним Судом заходи забезпечення позову виходять за межі предмету спору, оскільки суд вжив заходів, шляхом накладення арешту на все майно та грошові кошти відповідача;

- накладений захід забезпечення позову відносно відповідача є непропорційним заходом, який призводить до надмірного обмеження його прав і можливостей здійснювати підприємницьку діяльність, порушує баланс інтересів сторін та порушує права осіб, зокрема, держави, що є підставою для скасування заходів забезпечення позову.

Позивач подав заперечення щодо скасування заходів забезпечення позову, просив у задоволенні заяви відповідача відмовити.

Розглянувши заяву ТОВ «ВІТМАРК АГРО» про скасування заходів забезпечення позову, Верховний Суд не вбачає підстави для її задоволення, з огляду на таке.

Щодо наявності у Верховного Суду повноважень для вирішення на стадії касаційного перегляду судових рішень питання про вжиття заходів забезпечення позову, то це питання було передано на вирішення об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду за результатами розгляду клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Бонорум Компані" про скасування заходів забезпечення позову, вжитих згідно з ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.03.2023 у справі № 904/2465/21, ухвалою від 22.12.2023 у його задоволенні відмовила.

Зазначила таке: « 15. Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову в судовому процесі.

Інститут забезпечення позову є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків від відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Цей інститут є гарантією захисту та відновлення прав осіб, а отже, елементом правосуддя.

Разом з цим вказаний інститут є загально-правовим інститутом, адже заходи забезпечення позову регулюються нормами різних галузей права та застосовуються судами при здійсненні різних форм судочинства, зокрема господарського, цивільного, адміністративного.

Законодавець закріпив інститут забезпечення позову у процесуальних кодексах, зокрема, у главі 10 розділу I Господарського процесуального кодексу України (статті 136 - 146 цього Кодексу), у главі 10 розділу I Цивільного процесуального кодексу України (статті 149 - 159 цього Кодексу) та у главі 10 розділу I Кодексу адміністративного судочинства України (статті 150 - 158 цього Кодексу).

У Господарському процесуальному кодексі України законодавець деталізував норми, які регулюють забезпечення позову. Зокрема, Господарський процесуальний кодекс України містить норми, які визначають стадії, на яких господарський суд вправі вжити заходи забезпечення позову, підстави для забезпечення позову, види заходів забезпечення позову, порядок подання заяви про забезпечення позову, розгляд такої заяви; зустрічне забезпечення тощо.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначені статтею 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову (стаття 137 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Стаття 138 Господарського процесуального кодексу України регулює порядок подання заяви про забезпечення позову.

Згідно із частиною 1 статті 138 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову подається:

1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо;

2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

3) після відкриття провадження у справі - до суду, в провадженні якого перебуває справа.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 02.02.2022 у справі № 910/16868/19).

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами; співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Обрання належного, відповідного предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору та як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21.08.2020 у справі № 904/2357/20).

У немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).

З аналізу вказаних норм процесуального права, які містяться в розділі "Загальні положення" Господарського процесуального кодексу України (зокрема, статті 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, норми яких є ідентичними до норм статей 149, 150 Цивільного процесуального кодексу України, статті 150 Кодексу про адміністративне судочинство України) вбачається, що законодавець визначив як види забезпечення позову, так і стадії, на яких вони можуть вживатись судом, а саме: до пред`явлення позову; або на будь-якій стадії розгляду справи за умов, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому у статті 138 Господарського процесуального кодексу України законодавець деталізував, що якщо заява про забезпечення позову подається після відкриття провадження у справі, то вона подається до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Господарський процесуальний кодекс України оперує такими поняттями, як: "позовне провадження", "розгляд справи по суті", "апеляційне провадження", "апеляційний розгляд", "касаційне провадження", "касаційний розгляд" та встановлює порядок дій суду та учасників справи на кожній із цих стадій. Залежно від інстанції, в якій підлягає вирішенню справа, в кожній з них є така стадія, як розгляд, якою у Верховному Суді є касаційний розгляд, тобто перегляд судових актів, які підлягають оскарженню у цьому суді.

З викладеного вбачається, що забезпечення позову може застосовуватись на будь-якій стадії розгляду справи, включаючи перегляд рішення, постанови, зокрема у касаційному порядку Верховним Судом.

Невжиття заходів забезпечення позову на стадії касаційного перегляду може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду касаційної інстанції або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів особи, за захистом яких вона звернувся до суду, та спричинити порушення її прав, що вбачається, серед іншого, зі статті 308 Господарського процесуального кодексу України, якою визначено повноваження суду касаційної інстанції.».

Отже, доводи відповідача, що Верховний Суд при вирішенні клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову порушив порядок розгляду заяви про забезпечення позову, через відсутність повноважень на вчинення таких процесуальних дій, що є підставою для скасування вжитих судом заходів забезпечення позову, не підтверджуються.

Щодо наявності інших підстав для скасування вжитих судом заходів забезпечення позову, які наводить відповідач у клопотанні та поданих до нього доповненнях, то вони також свого підтвердження не знаходять.

Зокрема доводи відповідача, що Верховний Суд, постановляючи ухвалу від 23.06.2025 про забезпечення позову у цій справі, здійснив повторний перегляд заяви позивача про забезпечення позову, яка вже була вирішена 11.11.2024 судом першої інстанції в підготовчому провадженні у цій справі та залишена без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.12.2024 та постановою Верховного Суду від 19.02.2025 є помилковими, заснованими на власному тлумаченні процесуального закону.

Скасування заходів забезпечення позову врегульовано статтею 145 ГПК України.

Відповідно до частини дев`ятої цієї статті у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.06.2025, яка оскаржена Селянським (фермерським) господарством «ВІКТОРІЯ» та за якою ухвалою Верховного Суду від 23.06.2025 відкрито касаційне провадження та призначено справу до розгляду, рішення Господарського суду Одеської області від 05.02.2025 у справі №916/4912/24 скасовано.

У задоволенні позову Селянського (фермерського) господарства "ВІКТОРІЯ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІТМАРК АГРО" відмовлено.

Апеляційний господарський суд, виконуючи вимоги частини дев`ятої статті 145 ГПК України скасував заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.11.2024 у справі №916/4912/24, що відповідає вимогам процесуального закону.

Отже, твердження відповідача, які наведені ним в клопотанні про скасування заходів забезпечення позову, про здійснення Верховним Судом повторного перегляду однієї і тієї ж заяви позивача про забезпечення позову, є безпідставними, оскільки вжиті ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.11.2024 у справі №916/4912/24 заходи забезпечення скасовані судом апеляційної інстанції внаслідок ухвалення рішення про відмову в позові.

Оскільки позивач не погодився з постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.06.2025 у справі № 916/4912/24 та подав на неї касаційну скаргу, це давало йому право звернутися до суду касаційної інстанції з заявою про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки такі були скасовані оскарженою ним постановою. Відповідно доводи відповідача про повторний розгляд Верховним Судом тієї самої заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову свого підтвердження не знаходять.

Також відповідач у клопотанні про скасування заходів забезпечення позову зазначає про те, що позивачем до заяви про забезпечення позову не було надано доказів які б беззаперечно підтверджували його доводи про необхідність вжиття таких заходів, а також, що надані позивачем докази є неналежними та їм не була надана оцінка Верховним Судом. Однак ці доводи відповідача фактично є намаганням переглянути ухвалу Верховного Суду від 23.06.2025 про вжиття заходів забезпечення позову на предмет її обґрунтованості та спрямовані на переоцінку висновків суду щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову у цій справі, їх адекватність та співмірність із заявленими позовними вимогами.

Відповідач, вказуючи на помилковість висновків Верховного Суду в «оскаржуваній» ним ухвалі від 23.06.2025 про вжиття заходів забезпечення позову, не враховує, що ухвала Верховного Суду від 23.06.2025 у справі № 916/4912/24 є остаточною та оскарженню не підлягає, про що зазначено і в самій ухвалі, що в черговий раз підтверджує помилкове застосування відповідачем норм процесуального права, які трактуються ним досить довільно, на власний розсуд.

Не знаходять свого підтвердження і наведені в клопотанні відповідача доводи про наявність підстав для скасування заходів забезпечення позову про те, що Верховним Судом при розгляді заяви про забезпечення позову були допущені порушення, а саме безпідставно накладено арешт одночасно на рахунки відповідача та на майно.

Правомірність вжиття судом заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту і на майно, і на кошти відповідача у спорах про стягнення грошових коштів підтверджена Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22.

У цій постанові об`єднана палата Касаційного господарського суду також зазначила таке (пункти 21, 23, 24, 31):

- умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення;

- у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін;

- можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватися із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.06.2022 у справі № 908/2382/21 дійшов висновку про необхідність відступити від висновків щодо застосування, зокрема, статті 137 ГПК України про неможливість накладення арешту на (нерухоме) майно відповідача в порядку забезпечення позову про стягнення коштів, викладених у низці постанов Верховного Суду.

Крім того, подібні висновки про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18;

- за умови неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів, що належать Відповідачу і знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, для задоволення вимог про стягнення 23 238 041,19 грн. доцільно було накласти арешт на майно Відповідача саме у межах суми, яка була б достатньою для такого стягнення у випадку недостатності арештованих грошових коштів, тобто лише в межах різниці між сумами ціни позову та арештованих грошових коштів.

При постановленні ухвали від 23.06.2025 у справі № 916/4912/24, якою вижито заходів забезпечення позову, Верховним Судом були враховані висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладені у постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22.

Верховний Суд в ухвалі від 23.06.2025 у справі № 916/4912/24 вжив заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТМАРК АГРО» в межах суми, що не перевищує ціни позову в розмірі 38 775 051,78 грн, а тому доводи відповідача, що Верховний Суд при вирішенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову вийшов за межі предмету спору, оскільки суд вжив заходів, шляхом накладення арешту на все майно та грошові кошти відповідача є завідомо неправдивими та не можуть бути підставою для скасування вжитих Верховним Судом заходів забезпечення позову у цій справі.

Щодо доводів відповідача, що накладений захід забезпечення є непропорційним заходом, який призводить до надмірного обмеження його прав і можливостей здійснювати підприємницьку діяльність, порушує баланс інтересів сторін та порушує права осіб, зокрема, держави, що є підставою для скасування заходів забезпечення позову, то вони оцінюються судом критично.

Верховний Суд ухвалою від 23.06.2025 у справі № 916/4912/24 вжив заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТМАРК АГРО» в межах суми, що не перевищує ціни позову в розмірі 38 775 051,78 грн. Відповідно доводи відповідача, що накладення арешту на все майно підприємства і нерухоме і рухоме, у тому числі вироблену продукцію (стор.4 доповнень до клопотання про скасування заходів забезпечення позову) не дозволяє йому отримувати доходи від своєї господарської діяльності та призводить до завдання збитків не можуть бути підставою для скасування вжитих у цій справі заходів забезпечення позову, оскільки ухвалою Верховного Суду від 23.06.2025 накладено арешт на грошові кошти та майно в межах ціни позову. Отже доводи відповідача про те, що застосовані Верховним Судом заходи забезпечення у вигляді арешту усього майна перешкоджають господарській діяльності відповідача є безпідставними, оскільки такі заходи не застосовувалися.

Також у доповненнях до клопотання про скасування заходів забезпечення позову від 01.07.2025 відповідач зазначив, що у зв`язку з накладення арешту на рахунки, підприємство відповідача було довгий час позбавлено можливості вчасного та належного виконання зобов`язань за наявними договірними правовідносинами що безпосередньо вплинуло та знов впливає на блокування здійснення сільськогосподарської діяльності.

Відповідно до звіту наданого Аудиторською фірмою «Актив» від 25.02.2025 встановлено зростання кредиторської заборгованості за період з 11.11.2024 по 18.03.2025 на 44 523 372,43 грн». Відповідно до Бухгалтерської довідки від 01.07.2025 №51 станом на 01.07.2025 ТОВ «ВІТМАРК АГРО» має зобов`язання по розрахункам за послуги, які пов`язані з сезонністю вирощування овочевих культур в загальній сумі 116 310 617,32 грн.

Повторне забезпечення позову приводить знову до порушення прав третіх осіб (контрагенти, держава, працівники) та негативних обставин для відповідача (неможливість виконувати діяльність, розірвання контрактів, нарахування штрафних санкцій, ініціювання судових процесів щодо відповідача, знищення ділової репутації), яке у свої сукупності майже призвело до повного блокування діяльності підприємства та як наслідок можливість приведення до його банкрутства.

У той же час у клопотанні про скасування заходів забезпечення позову від 27.06.2025 (стор.9) відповідач вказав на те, що ним не здійснено жодних дій, що можуть свідчити про будь-яке ухилення від виконання судового рішення, та підтвердив доводи позивача, що в травні 2025 року на рахунку ТОВ «ВІТМАРК АГРО» з`явились кошти в розмірі більше ніж ціна позову.

Ухвалою Верховного Суду від 23.06.2025 було накладено арешт на грошові кошти та майно лише в межах ціни позову, тобто кошти які знаходяться на рахунках відповідача понад цю суму, наявність яких визнав відповідач, перебувають у його розпорядженні, і відповідач вправі вільно ними розпоряджатися, що спростовує наведені відповідачем доводи про повне блокування діяльності підприємства.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд вважає, що клопотання ТОВ «ВІТМАРК АГРО» про скасування заходів забезпечення позову, вжитих згідно з ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.06.2025 у справі № 916/4912/24 не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 136, 145, 234, 235, 301, 314 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТМАРК АГРО» про скасування заходів забезпечення позову, вжитих згідно з ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.06.2025 у справі № 916/4912/24.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та не підлягає оскарженню.

Головуючий О. Баранець

Судді Н. Губенко

О. Мамалуй