ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2025 р. Справа№ 902/1322/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Руденко М.А.

Барсук М.А.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця Чайки Вікторії Василівни

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2025

та додаткове рішення від 29.04.2025

у справі № 902/1322/24 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Рибалки Тетяни Володимирівни

до Фізичної особи-підприємця Чайки Вікторії Василівни

про стягнення 45 889,04 грн,

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду міста Києва за підсудністю з Господарського суду Вінницької області передано позовну заяву про стягнення з Фізичної особи-підприємця Чайки Вікторії Василівни (далі - відповідач) на користь Рибалки Тетяни Володимирівни (далі - позивача) 43 200,00 грн безпідставно отриманих коштів, 2285,37 грн інфляційних втрат і 403,67 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між Фізичною особою-підприємцем Чайкою Вікторією Василівною (далі - ФОП Чайка В.В.) та Фізичною особою-підприємцем Рибалкою Тетяною Володимирівною (далі - ФОП Рибалка Т.В.) виник спір, який було вирішено у судовому порядку в межах справи №922/109/24, де рішенням Господарського суду Харківської області від 15.03.2024 було стягнуто з ФОП Рибалка Т.В. на користь ФОП Чайка В.В. 73 200,00 грн попередньої оплати. На виконання рішення 04.04.2024 відповідач добровільно перерахував 43 200,00 грн, однак ці кошти не були зараховані в погашення боргу при примусовому виконанні. У зв`язку з цим позивач, керуючись статтею 1212 Цивільного кодексу України, просив повернути безпідставно отримані відповідачем кошти у розмірі 43 200,00 грн, нарахувавши на цю суму 2285,37 грн інфляційних втрат та 403,67 грн 3% річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.04.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з ФОП Чайки Вікторії Василівни на користь Рибалки Тетяни Володимирівни 43 200,00 грн безпідставно отриманих грошових коштів, 2 285,37 грн інфляційних втрат, 400,13 грн 3% річних, а також 3 027,76 грн судового збору. У решті позову відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведено, що відповідачем 04.04.2024 безпідставно отримано грошові кошти у розмірі 43 200,00 грн за платіжною інструкцією №204, і утримання цих коштів відповідачем є неправомірним. Крім того, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, у розмірі, розрахованому судом, тож визнав вимоги позову такими, що підлягають частковому задоволенню.

Водночас, після розгляду судової справи, 08.04.2025, позивач до місцевого господарського суду подав заяву про розподіл судових витрат, в якій просив суд покласти на відповідача 24 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Обґрунтовуючи заявлену суму витрат на професійну правничу допомогу, представник позивача зазначив, що враховуючи наведений детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, позивач поніс витрати на професійну правничу в межах розгляду даної справи у розмірі 24 000,00 грн, які відповідно до положень пункту 2 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, мають бути покладені на відповідача.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 29.04.2025 стягнуто з ФОП Чайки Вікторії Василівни на користь Рибалки Тетяни Володимирівни 8 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалюючи вказане рішення, враховуючи предмет і підстави позову, х обставини справи, характер спірних правовідносин та обсяг матеріалів справи, проаналізувавши опис наданих позивачу послуг, оцінивши витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, наявність обґрунтованих заперечень відповідача щодо співрозмірності заявленої суми компенсації, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, а також врахувавши , що спір у даній справі є малозначним, а позов - задоволений частково, суд дійшов висновку про те, що обсяг наданих адвокатом послуг та сума адвокатських витрат, яку просить стягнути позивач з відповідача у розмірі 24 000,00 грн , не відповідає критеріям розумності, співмірності та справедливості. У зв`язку з чим, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.

Не погоджуючись із рішенням Господарського суду міста Києва від 02.04.2025, Фізична особа-підприємець Чайка Вікторія Василівна звернулась через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2025 по справі № 902/1322/24 та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність доказів для стягнення з відповідача 43 200,00 грн на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України, оскільки сплачені кошти є оплатою вартості товарів, що були поставлені відповідачем позивачу згідно з видатковою накладною, яка у ФОП Чайка В.В. відсутня.

На думку апелянта, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, апелянт не зобов`язаний вести повноцінний бухгалтерський облік, а відтак виписка з банку та копія платіжної інструкції №204 від 04.04.2024 - є єдино можливими та допустимими доказами, що підтверджують факт постачання нею товару позивачу на суму 43 200,00 грн.

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2025 матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Чайки Вікторії Василівни у судовій справі № 902/1322/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Руденко М.А., Барсук М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2025 апеляційну скаргу ФОП Чайки Вікторії Василівни на рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2025 у справі № 902/1322/24 залишено без руху. ФОП Чайці Вікторії Василівні встановлено строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів 08.05.2025 до Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2025 відкрито апеляційне провадження та вирішено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 902/1322/24.

ФОП Чайка Вікторія Василівна звернулась через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати також додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2025 у справі № 902/1322/24 та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні клопотання про стягнення судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що додаткове рішення прийнято судом першої інстанції з порушенням процесуальних норм, оскільки судом залишено поза увагою частину 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає, що сторона, яка після ухвалення рішення у справі подає клопотання про розподіл судових витрат, повинна завчасно заявити про намір їх компенсації. Натомість позивач не зробив таку заяву, тому суд мав відмовити у розподілі судових витрат, понесених позивачем на оплату правових послуг .

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою на додаткове рішення.

Об`єднано в одне провадження апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця Чайки Вікторії Василівни на рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2025 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2025 у справі № 902/1322/24.

Вирішено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

23.05.2025 позивач подав відзив на апеляційну скаргу (на рішення), в якому зазначив, що викладені апелянтом доводи не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки між сторонами не існувало будь-яких інших господарських відносин ніж ті, що були предметом розгляду у господарській справі №922/109/24. Видаткова накладна, на яку посилається відповідач, не існує і жодних товарно-матеріальних цінностей позивач від відповідача не отримував.

05.06.2025 позивач подав відзив на апеляційну скаргу (на додаткове рішення), в якому спростовує доводи апелянта щодо невиконання ним частини 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, оскільки під час розгляду справи судом першої інстанції у прохальній частині позовної заяви просив покласти судові витрати на відповідача, а додатки до позову містять орієнтовний розрахунок судових витрат.

Розглянувши доводи апелянта, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права при вирішенні позову, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Господарського суду Харківської області від 15.03.2024 у справі №922/109/24 було встановлено, що згідно платіжної інструкції №1154 від 25.11.2023 ФОП Чайка В.В. сплатила ФОП Рибалці Т.В. в якості попередньої оплати 73 200,00 грн за автозапчастини згідно рахунку № 220 від 25.11.2023.

Оплачений товар поставлений не був, у зв`язку із чим ФОП Чайка В.В. вимагала повернення їй попередню оплату.

Вказаним рішенням у справі №922/109/24 було стягнуто з ФОП Рибалки Т.В. на користь ФОП Чайки В.В. 73 200,00 грн отриманих коштів попередньої оплати та 3028 грн судового збору.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

ФОП Рибалка Т.В. указала, що з метою часткового виконання рішення Господарського суду Харківської області від 15.03.2024 у справі №922/109/24 нею було 04.04.2024 перераховані на рахунок відповідача 43 200,00 грн. , доказом чого слугує копія платіжної інструкції №204 від 04.04.2024 на суму 43 200,00 грн з призначенням платежу: часткове повернення коштів.

Поряд з цим, постановою Холодногірсько-Новобаварського відділу ДВС у місті Харкові міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - ДВС) 08.07.2024 було відкрите виконавче провадження № НОМЕР_1 про примусове виконання наказу Господарського суду Харківської області від 05.04.2024 у справі №922/109/24.

З метою коригування відомостей про суму боргу, ФОП Рибалка Т.В. направила на адресу ДВС клопотання про долучення доказів, які підтверджують часткове добровільне повернення нею коштів ФОП Чайці В.В та просила змінити суму боргу, що підлягає примусовому стягненню.

Утім ДВС клопотання не врахував.

Постановою ДВС від 21.08.2024 виконавче провадження НОМЕР_1 закінчено у зв`язку із стягненням боргу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження у повному обсязі.

ФОП Рибалка Т.В. вважає, що сплачені нею 43 200,00 грн згідно платіжної інструкції №204 від 04.04.2024 ФОП Чайці В.В., підлягають стягненню на підставі ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина 2 статті 1212 ЦК України).

Загальна умова частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Апелянт, ФОП Чайка В.В. Ю не надав доказів на підтвердження наявності у нього права на отримання платежу у розмірі 43 200,00 грн . Доводи апелянта з приводу того , що вказані кошти є платою за переданий апелянтом товар , не знайшли свого документального підтвердження . Суд апеляційної інстанції вважає неспроможними доводи апелянта про те, що перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, єдиним первинним документом є банківські виписки, адже правові наслідки неналежного введення господарської документації несе суб`єкт господарювання. Вибір особою спрощеної системи оподаткування не звільняє її від обов`язку належно фіксувати господарські операції , шляхом оформлення первинних документів відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Принципу змагальності в господарському судочинстві найбільшою мірою відповідає стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 10.09.2019 р. у справі № 916/2403/18), і саме цей стандарт, як правило, має застосовуватись при розгляді господарських спорів (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 р. у справі № 910/18036/17 від 14.08.2018 у справі № 905/2382/17).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що подані позивачем докази є більш вірогідними , ніж доводи відповідача , тому безпідставно отримані 04.04.2024 відповідачем грошові кошти у розмірі 43 200,00 грн за платіжною інструкцією №204 без зустрічного надання товару чи послуг є неправомірним.

Висновок місцевого суду щодо наявності законних передумов для нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, узгоджується із правовою позицією ВП ВС від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17, математичний розрахунок яких місцевим господарським судом здійснено вірно.

Неспроможними є і доводи апелянта про відсутність підстав для задоволення клопотання про стягнення з його судових витрат за розгляд справи у суді першої інстанції.

Згідно з п.3 ч.1, ч.ч.3, 4 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Щодо заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та/чи подання доказів, то процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (пункт 3.6 постанови Верховного Суду від 27.01.2022 у справі №921/221/21, пункт 20 постанови Верховного Суду від 31.05.2022 у справі №917/304/21).

Правила подання до закінчення судових дебатів у справі доказів на підтвердження понесених сторонами судових витрат встановлюються у випадку, коли справа слухається у відкритому судовому засіданні. В іншому випадку, коли справа призначається до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін для вирішення судом питання розподілу судових витрат у справі достатнім буде зазначити про ці докази у прохальній частині позовної заяви або ж надати їх протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови попередження про це до прийняття рішення по суті (постанова Верховного Суду від 21.10.2021 у справі №620/2936/20).

Колегія суду звертає увагу апелянта, що в прохальній частині позовної заяви, серед іншого, позивач написав наступне: « 2. Стягнути з ФОП Чайка Вікторія Василівна судові витрати.» Як вище зазначалося, до судових витрат належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Клопотанням про стягнення судових витрат до суду першої інстанції подано в межах строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України. З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про дотримання позивачем вимог Господарського процесуального кодексу України під час подання клопотання про стягнення судових витрат ухвалено без порушення процесуальних норм.

Викладені в апеляційних скаргах доводи фактично свідчать про незгоду апелянта з висновками суду, проте по суті їх не спростовують; підстав для скасування чи зміни рішення чи додаткового рішення не містять, а тому визнаються судом апеляційної інстанції неспроможними.

Судова колегія вважає, що місцевий господарський суд з достатньою повнотою дослідив усі обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, висновки суду не суперечать матеріалам справи, обставини, які мають значення по справі, судом установлені вірно. Порушень норм матеріального та процесуального права не установлено.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин справи апеляційні скарги задоволенню не підлягає, а оскаржувані рішення - слід залишити без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційних скарг відмовлено, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця Чайки Вікторії Василівни на рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2025 у справі № 902/1322/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2025 у справі № 902/1322/24 залишити без змін.

3. Матеріали справи №902/1322/24 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді М.А. Руденко

М.А. Барсук