ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

(додаткова)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2025 р. Справа№ 910/15689/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Алданової С.О.

Корсака В.А.

за участю:

секретаря судового засідання: Лукінчук І.А.,

представників сторін:

від позивача: Драчова М.С. (в залі суду),

від відповідача: Олійник І.В. (в залі суду),

розглянувши питання про розподіл судових витрат

за результатами розгляду апеляційної скарги

Державного підприємства «Регіональні електричні мережі»

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2025 (повний текст складено 24.03.2025)

у справі № 910/15689/24 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО»

до Державного підприємства «Регіональні електричні мережі»

про стягнення 55 416 643,76 грн, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави заявлених вимог.

Державне підприємство «Регіональні електричні мережі» (далі - Підприємство) звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2025 та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Судові витрати покласти на Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО» (далі - Товариство).

За доводами апелянта, рішенням Господарського суду міста Києва від 10.03.2025 у справі №910/15689/24 (оскаржуваним відповідачем) та рішенням Господарського суду Київської області від 23.11.2023 №911/4610/15 (911/2183/23), яке набрало законної сили, стягнуто заборгованість за послуги з передачі електричної енергії за одним і тим самим договором про надання послуг з передачі електричної енергії №0537-02041 від 04.06.2019, за той самий період (липень-листопад 2022 року), про той самий предмет і з тих самих підстав (заборгованість відповідача за послуги з передачі електричної енергії).

За подання апеляційної скарги Підприємство сплатило судовий збір у загальній сумі 997 499,60 грн (платіжні інструкції №1601 від 07.04.2025 на суму 701 075,11 грн та №1450 від 07.04.2025 на суму 296 424,49 грн).

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду заяви по суті.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2025 розгляд питання про розподіл судових витрат після розгляду апеляційної скарги Підприємства на рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2025 у справі №910/15689/24 призначено на 14.07.2025.

Обставини справи, встановлені апеляційним господарським судом.

19.12.2024 Товариство звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просило стягнути з Підприємства 55 416 643,76 грн, з яких 46 318 577,67 грн основного боргу, 2 521 567,62 грн 3% річних та 6 576 498,47 грн інфляційних втрат.

На обґрунтування заявлених вимог Товариство посилалося на порушення Підприємством зобов`язань за договором про надання послуг з передачі електричної енергії №0537-02041 від 04.06.2019 в частині здійснення розрахунків за надані протягом липня - листопада 2022 року послуги.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.03.2025 позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Підприємства на користь Товариства 46 318 577,67 грн основного боргу, 2 521 567,62 грн 3% річних, 6 576 498,47 грн інфляційних втрат та 664 999,73 грн судового збору.

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 10.03.2025, Підприємство звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Судові витрати покласти на позивача.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2025 апеляційну скаргу Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2025 у справі №910/15689/24 задоволено частково. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2025 у справі №910/15689/24 скасовано. Прийнято нове судове рішення, яким позов залишено без розгляду.

Апеляційний суд дійшов висновку, що наявні передбачені п. 3 ч. 1 ст. 226 ГПК України правові підстави для залишення позову без розгляду, оскільки встановлено існування справи №911/4610/15 (911/2183/23), у якій прийнято рішення по суті тих самих вимог Товариства до Підприємства за тих саме обставин, які покладено на обґрунтування вимог у цій справі №910/15689/24.

Так, Господарський суд у справі №911/4610/15 (911/2183/23) встановив, що 17.07.2023 Товариство звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою №01/33447 від 11.07.2023 (вх. №1882/23 від 17.07.2023) до Підприємства з вимогою про стягнення з Підприємства 149 229 611,12 грн основного боргу; 2 274 600,72 грн 3% річних; 6 272 834,58 грн інфляційних втрат. Позовну заяву обґрунтовує ст. 193 ГК України, ст. 525-526, 530, 629 ЦК України та вказує на неналежне виконання відповідачем умов №0537-02041 від 04.06.2019 в частині оплати за послуги з передачі електричної енергії за період з лютого 2022 року по травень 2023 року. Тобто за період, який охоплює період, який є спірним у справі №910/15689/24 (липень - листопад 2022 року)

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 5 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.06.2021 у справі №550/936/18 зазначила, що питання про стягнення (визначення, розподіл) судових витрат вирішується зазвичай при вирішенні питання про закінчення судового провадження, тобто при закритті провадження у справі, залишенні позову без розгляду чи вирішенні спору по суті з ухваленням рішення суду. Окремо питання про стягнення судових витрат вирішується у разі, якщо судом воно не вирішувалося при ухваленні відповідного судового рішення про закінчення розгляду справи.

Згідно з ч. 6 ст. 130 ГПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог ч. 8 статті 129 цього Кодексу.

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (аналогічний висновок міститься у п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц).

Згідно зі ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання розподілу судових витрат, - ст. ст. 129-130 ГПК України - дає підстави для висновку, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду суд зобов`язаний виходити з положень ч. 5 ст. 130 ГПК України, оскільки вказана норма є спеціальною (такий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі №922/3787/17, від 09.07.2019 у справі № 922/592/17, від 20.06.2023 у справі № 925/1372/21, на які скаржник, серед іншого, посилається на обґрунтування доводів касаційної скарги).

За ч. 5 ст. 130 ГПУ України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Колегія суддів вважає, що подання Товариством позову про стягнення сум, які вже були стягнуті судовим рішенням у іншій справі (встановлено вище за текстом цієї постанови), є необґрунтованими діями позивача.

У апеляційній скарзі Підприємство просило покласти понесені ним судові витрати на Товариство.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пп. 1 п. 2 ч. 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставку судового збору встановлено у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підпунктом 4 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду ставку судового збору встановлено у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

З урахуванням приписів Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2025 до сплати підлягало 997 499,59 грн судового збору.

Суд встановив, що Підприємство сплатило за подання апеляційної скарги 997 499,60 грн (платіжні інструкції №1601 від 07.04.2025 на суму 701 075,11 грн та №1450 від 07.04.2025 на суму 296 424,49 грн), тобто у розмірі більшому, ніж підлягало до сплати.

А отже, на Товариство мають бути покладені витрати Підприємства по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги частково, на суму 997 499,59 грн. Решта витрат Підприємства по сплаті судового відшкодуванню за рахунок Товариства не підлягає.

Колегія суддів зазначає Підприємству, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. А отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Враховуючи результати апеляційного перегляду рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2025 за поданою Підприємством апеляційною скаргою, розмір сплаченого Підприємством за подання апеляційної скарги судового збору та розмір судового збору, який підлягав до сплати згідно із Законом України «Про судовий збір», колегія суддів вважає, що на Товариство мають бути покладені витрати Підприємства по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги частково, а саме на суму 997 499,59 грн.

Керуючись ст. 74, 130, 244, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

У Х В А Л И В :

1. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на позивача.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО» (вул. Симона Петлюри, 25, м. Київ, 01032; ідентифікаційний код 00100227) на користь Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» (вул. Кирилівська, 85, м. Київ, 04080; ідентифікаційний код 32402870) 997 499,59 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

3. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

4. Справу №910/15689/24 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 15.07.2025.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді С.О. Алданова

В.А. Корсак