ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

про відкриття апеляційного провадження

та про зупинення апеляційного провадження

"15" липня 2025 р. Справа № 906/87/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Маціщук А.В.

судді Філіпова Т.Л.

судді Василишин А.Р.

розглянувши апеляційну скаргу заступника керівника Житомирської обласної прокуратури

на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 16.06.2025 р. про закриття провадження у справі

постановлену у м. Житомир

у справі № 906/87/25 (суддя Нестерчук С.С.)

за позовом керівника Коростенської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Чоповицької селищної ради

до відповідача Приватного (приватно-орендного) сільськогосподарського підприємтсва "Скуратівське"

про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до ухвали від 16.06.2025 р. Господарський суд Житомирської області закрив провадження у справі 906/87/25 за позовом керівника Коростенської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Чоповицької селищної ради до Приватного (приватно-орендного) сільськогосподарського підприємтсва "Скуратівське" про витребування земельних ділянок з кадастровими номерами: :05:000:0120 площею 0,0768 га; :05:000:0121 площею 3,0219 га; :05:000:0122 площею 28,8097 га; :05:000:0123 площею 0,5701 га з чужого незаконного володіння на підставі пп. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, заступник керівника Житомирської обласної прокуратури звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу повернути до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга відповідає вимогам статті 258 Господарського процесуального кодексу України, підстав для її повернення та відмови у відкритті апеляційного провадження не встановлено.

Заперечень проти відкриття апеляційного провадження в порядку ч.2 ст.262 ГПК України від учасників справи не надходило.

Відповідно до ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до статті 262 ГПК України колегія суддів визначилась про можливість відкриття апеляційного провадження у справі № 906/87/25.

Разом з тим, у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду встановлені підстави для зупинення апеляційного провадження відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України.

Так, відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 267 ГПК України суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду визначає характер спірних правовідносин та закон, який їх регулює та з`ясовує обставини, на які посилаються учасники справи як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вирішуючи питання щодо відкриття апеляційного провадження і досліджуючи суть спірних правовідносин, колегія суддів встановила, що суд першої інстанції виснував, що земельні ділянки з кадастровими номерами :05:000:0107 та :05:000:0117, які були предметом розгляду у справі № 906/986/21, були поділені на чотири нові земельні ділянки (кадастрові номери :05:000:0120, :05:000:0121, :05:000:0122, :05:000:0123) із реєстрацією права власності за тим самим суб`єктом Приватним (приватно-орендним) сільськогосподарським підприємством «Скуратівське», що не змінило суті спірного правовідношення. Тому суд першої інстанції визначив, що незалежно від поділу земельних ділянок, які вже були предметом розгляду у справі № 906/986/21, предмет та склад сторін у цій справі залишаються тотожними, оскільки спрямовані на захист того самого майнового інтересу держави, стосуються тих самих обставин та того ж спірного об`єкта земель загальною площею 32,4783 га, відповідно, посилання на поділ земельних ділянок як підставу для нового позову є необґрунтованим, а подання повторного позову в аналогічному спорі з тотожними підставами, сторонами та предметом суперечить принципам як юридичної визначеності, так і обов`язковості судового рішення.

Отже, закривши провадження у справі, суд першої інстанції визначив, що спір у цій справі вже вирішено судом у справі № 906/986/21, тоді як наявність нових кадастрових номерів земельних ділянок, сформованих у результаті поділу, які фактично є тими самими об`єктами спору, що вже були витребувані судовим рішенням у справі № 906/986/21, не змінює правової природи спору та не створює нових юридичних підстав для повторного звернення до суду з позовом щодо того самого об`єкта, щодо якого вже ухвалено судове рішення, яке набрало законної сили.

При цьому суд першої інстанції послався на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у пункті 56 постанови від 29.05.2019 р. у справі № 367/2022/15-ц, а також у постанові від 01.10.2019 р. у справі № 922/2723/17, де визначено, що з огляду на норми статей 387 і 388 ЦК України формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема, внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик, не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб.

Заступник керівника Житомирської обласної прокуратури в апеляційній скарзі посилається натомість на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 07.12.2022 р. у справі № 924/144/20 та доводить, що повернення земельної ділянки у володіння власника (титульного володільця) шляхом задоволення позовної вимоги про витребування майна в повній мірі не відбувається з огляду на те, що спірні земельні ділянки з кадастровими номерами: :05:000:0117 та :05:000:0107 втратили статус об`єкта цивільних прав, тому рішення суду у справі № 906/986/21 про їх витребування у відповідача не є підставою для здійснення реєстратором відповідних дій щодо реєстрації права власності за органом місцевого самоврядування і відкриття закритого розділу державного реєстру прав та відповідної реєстраційної справи, оскільки за відповідачем зареєстровано право не на витребувані спірні земельні ділянки, а на новоутворені земельні ділянки, що не відповідатиме меті віндикаційного позову, спрямованого на захист прав власника земельної ділянки.

Колегією суддів враховується, що Верховний Суд передав на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 911/906/23, зазначивши, що вирішуючи спори у правовідносинах з новими обставинами та намагаючись застосувати сталу практику Великої Палати Верховного Суду щодо визначення неефективного способу захисту прав власників шляхом витребування у разі поділу/об`єднання земельних ділянок, касаційні суди в складі Верховного Суду по-різному вирішували спори. Зокрема, Верховний Суд вказав на протилежні за змістом висновки, викладені, зокрема, у постанові від 07.12.2022 р. у справі № 924/144/20 (на яку посилається прокурор у апеляційній скарзі) та постанові від 01.02.2024 р. у справі № 915/200/21.

В ухвалі від 25.09.2024 р. про передачу на розгляд Великої Палати справи № 911/906/23 Верховний Суд вказав, що останнім часом внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин у судовій практиці виникли спори, у яких власник земельної ділянки намагається захистити своє право за обставин, коли належна йому земельна ділянка, що була витребувана на його користь з незаконного володіння відповідача за судовим рішенням в іншій справі або про витребування якої заявлено позовні вимоги, була неодноразово поділена або об`єднана відповідачем з іншими земельними ділянками, внаслідок чого була сформована нова земельна ділянка, у склад якої входять як земельні ділянки, які вибули з власності позивача поза його волею, так і ті земельні ділянки, щодо яких відсутній спір.

Верховний Суд також звернув увагу, що вирішуючи спори у правовідносинах з новими обставинами та намагаючись застосувати сталу практику Великої Палати Верховного Суду щодо визначення неефективного способу захисту прав власників шляхом витребування у разі поділу/об`єднання земельних ділянок, касаційні суди в складі Верховного Суду по-різному вирішували спори. Так, Верховний Суд вказав на протилежні за змістом висновки, викладені у, зокрема, постанові від 07.12.2022 р. у справі № 924/144/20 (на яку посилається прокурор у апеляційній скарзі) та постанові від 01.02.2024 р. у справі № 915/200/21.

Верховний Суду в ухвалі від 25.09.2024 р. у справі № 911/906/23 зазначила про віднесення справи до категорії спорів, що містять виключну правову проблему і вирішення яких необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки встановлено глибокі та довгострокові розбіжності у судовій практиці у справах з аналогічними підставами позову та подібними позовними вимогами, а також наявність обґрунтованих припущень, що аналогічні проблеми неминуче виникатимуть у майбутньому, що потребує узгодження (уточнення) висновків Великої Палати Верховного Суду, зроблених за результатами розгляду наведених в ухвалі справ.

На думку Верховного Суду проблема щодо неоднакового застосування норм статей 16, 388 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у контексті подання віндикаційного позову як належного та ефективного способу захисту прав власника нерухомого майна, що не потребує скасування державної реєстрації права власності відповідача на спірне майно, потребує узгодження (уточнення) висновків Великої Палати Верховного Суду, зроблених за результатами розгляду наведених вище справ.

Ухвалою від 18.12.2024 р. Велика Палата Верховного Суду прийняла справу № 911/906/23 до свого провадження, розгляд справи призначений в судовому засіданні 16.07.2025 р.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Колегія суддів, дослідивши зміст спірних правовідносин та аргументи скаржника, викладені ним у апеляційній скарзі, висновує, що правовідносин, які є предметом дослідження у даній справі є подібними тим, що перевіряються у справі № 911/906/23, щодо предмета правового регулювання та застосування правових норм.

Висновки Верховного Суду щодо застосування норм права мають враховуватись судами відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ч.4 ст. 236 ГПК України.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає за необхідне з власної ініціативи зупинити провадження у даній справі згідно з п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України до завершення перегляду судового рішення у подібних правовідносинах у справі № 911/906/23 в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду. Колегія суддів керується принципом процесуальної економії та враховує, що розгляд Великою Палатою Верховного Суду справи та оприлюднення повного тексту постанови у справі № 911/906/23 може відбутися за межами процесуального строку розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, який визначено ч. 2 ст. 273 ГПК України.

Керуючись ст. 228, 234, 256, 258, 262, 267, 270, 271 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

1. Відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Житомирської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 16.06.2025 р. у справі № 906/87/25.

2. Зупинити з власної ініціативи суду апеляційне провадження у справі № 906/87/25 до завершення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 911/906/23 та оприлюднення постанови у цій справі.

3. Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та підлягає оскарженню в порядку визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.