ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2025 р. м. Рівне Справа № 918/474/25

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Н. Церковної при секретарі судового засідання І.Шилан, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Русичі" про стягнення 273680,64 грн

за участю представників сторін:

від позивача - Гуз С.Б.

від відповідача - Булак Р.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У травні 2025 року Приватне акціонерне товариство "Рівнеобленерго" звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Русичі" про стягнення 273680,64 грн за прострочення сплати вартості необлікованої електричної енергії.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 17 жовтня 2019 року уповноваженими представниками ПрАТ "Рівнеобленерго" (надалі Позивач/ ОСР) під час проведення перевірки електроустановки на об`єкті споживача "Деревообробний цех" ТОВ "Русичі" (надалі Відповідач/Споживач) за адресою: смт. Томашгород, Рокитнівський район, Рівненська область, виявлено порушення п. 2.3.4, п. 8.2.4, п. 8.2.5 ПРРЕЕ, а саме: пошкодження пломбувального матеріалу (трос) на якому встановлена пломба з відбитками тавр про повірку електролічильника; пошкодження пломбувального матеріалу (клейка основа) на якому встановлена пломба № 0055075 з відбитками тавр електропередавальної організації, що встановлена на корпусі електролічильника; пошкодження електролічильника № 15053086, а саме - порушення герметичності корпусу лічильника.

За результатами перевірки, уповноваженими представниками ПрАТ "Рівнеобленерго", за участі керівника Тимощука Віктора Федоровича складено акт про порушення № R010841 від 17.10.2019 (копія акту про порушення додається).

27 січня 2020 комісією ПрАТ "Рівнеобленерго", у відповідності до ПРРЕЕ, розглянуто Акт про порушення. У зв`язку з причетністю Відповідача до порушення вимог ПРРЕЕ, комісією оформлено Протокол № 122 від 27.01.2020, яким Відповідачу було нараховано вартість необлікованої електричної енергії (копія протоколу додається).

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 18.11.2021 у справі №918/100/21 залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.05.2022 у справі №918/100/21, було стягнуто з ТОВ «Русичі» на користь ПрАТ "Рівнеобленерго" 677 219,57 грн,- вартості необлікованої електричної енергії. Водночас на виконання вимог ПРРЕЕ та судових рішень, Відповідачем було сплачено Позивачу кошти в сумі 677 219,57 грн., що підтверджується наступним: 300 000,00 грн. (платіжна інструкція №14653330SB від 21.06.2022); 94 500,00 грн. (платіжна інструкція №15018762SB від 20.07.2022); 94 305,00 грн. (платіжна інструкція №15388651SB від 22.08.2022); 94 305,00 грн, (платіжна інструкція №157814308В від 22.09.2022); 30 000,00 грн. (платіжна інструкція №161117848В від 21.10.2022); 34 110,00 грн. (платіжна інструкція № 163957568В від 15.11.2022); 20 000,00 грн. (платіжна інструкція №164904788В від 22.11.2022); 10 000,00 грн. (платіжна інструкція №165968158В від 30.11.2022).

Отже, на думку Позивача, Відповідачем в період з 10.04.2020 по 29.11.2022 допущено прострочення оплати вартості необлікованої електричної енергії.

Відтак, Позивачем за несвоєчасне виконання Відповідачем зобов`язань по оплаті вартості необлікованої електричної енергії в період з 10.04.2020 по 29.11.2022 проведено нарахування 3% річних в розмірі 47 126,30 грн та інфляційних втрат 226 554,34 грн, які останній просить стягнути з відповідача.

18 червня 2025 року через електронну систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив згідно якого останній не визнає позовні вимоги в повному обсязі, оскільки нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат є неправомірним в силу укладеного між сторонами договору про розстрочку виконання зобов`язань від 22.06.2022 року.

23 червня 2025 року позивачем через електронну систему "Електронний суд" подано відповідь на відзив.

30 червня 2025 року від відповідача через електронну систему "Електронний суд" надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Прийняті у справі судові рішення та інші процесуальні дії.

Ухвалою суду віл 02.06.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження. Розгляд справи призначити на 02.07. 2025 року.

18 червня 2025 року від відповідача через електронну систему "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву згідно якого відповідач не визнає позовні вимоги.

Ухвалою суду від 02.07.2025 року розгляд справи відкладено на 16.07.2025 року.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Заслухавши в судовому засіданні представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

Як зазначено вище по тексту, Рішенням Господарського суду Рівненської області від 18.11.2021 у справі №918/100/21 залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.05.2022 у справі №918/100/21, було стягнуто з ТОВ «Русичі» на користь ПрАТ "Рівнеобленерго" 677 219,57 грн, - вартості необлікованої електричної енергії Водночас на виконання вимог ПРРЕЕ та судових рішень, Відповідачем було сплачено Позивачу кошти в сумі 677 219,57 грн., що підтверджується наступним: 300 000,00 грн. (платіжна інструкція №14653330SB від 21.06.2022); 94 500,00 грн. (платіжна інструкція №15018762SB від 20.07.2022); 94 305,00 грн. (платіжна інструкція №15388651SB від 22.08.2022); 94 305,00 грн, (платіжна інструкція №157814308В від 22.09.2022); 30 000,00 грн. (платіжна інструкція №161117848В від 21.10.2022); 34 110,00 грн. (платіжна інструкція № 163957568В від 15.11.2022); 20 000,00 грн. (платіжна інструкція №164904788В від 22.11.2022); 10 000,00 грн. (платіжна інструкція №165968158В від 30.11.2022).

Позивач зазначає, що згідно пп. 4 п. 5.5.5 ПРРЕЕ споживач електричної енергії зобов`язаний, зокрема, здійснювати оплату рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору.

Відповідно до абз. 1, 2 п. 8.2.7. ПРРЕЕ, кошти за необліковану електричну енергію та суми збитків перераховуються споживачем на поточний рахунок оператора системи. Споживач має оплатити розрахункові документи за необліковану електричну енергію протягом 30 календарних днів від дня отримання рахунка (у випадку неотримання споживачем рахунка у поштовому відділенні упродовж 5 робочих днів з дня надходження рахунка до поштового відділення споживача рахунок вважається отриманим споживачем на 5 робочий день). На думку Позивача, Відповідач мав оплатити борг до 09.04.2020 включно.

Таким чином, в порядку ст. 610, 612 та 625 ЦК України Позивачем за несвоєчасне виконання Відповідачем зобов`язань по оплаті вартості необлікованої електричної енергії в період з 10.04.2020 по 29.11.2022 проведено нарахування 3% річних в розмірі 47 126,30 грн та інфляційних втрат 226 554,34 грн (розрахунки додано до позовної заяви).

Просить, суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У свою чергу відповідач у своєму відзиві зазначає серед іншого, що Позивачем у позовній заяві не згадано, що між ТОВ "Русичі" та ПАТ "Рівнеобленерго" 22.06.2022 укладено Договір № про розстрочку виконання зобов`язань (надалі-Договір). Згідно п.1.1. Предметом цього Договору є визначення порядку та умов погашення Боржником нарахувань по Акту про порушення ПРРЕЕ № R010841 від 17.10.2019 року, що на дату укладення цього Договору згідно акту звірки (Додаток №1) складає 377219,57 грн., в строки, визначені Графіком погашення заборгованості, що є Додатком №2 до цього Договору (надалі-Графік) та яка існує на момент укладання цього Договору.

Відповідач зазначає, що відбулась новація зобов`язань. Первинне зобов`язання замінено та укладено новий Договір, яким врегульовано порядок та умови сплати боргу, а тому нарахування 3% річних та інфляційних збитків може здійснюватися лише у випадку порушення договірних зобов`язань. Позивачу слід робити новий розрахунок штрафних санкцій, згідно нового Договору, та не на всю суму заборгованості, а згідно графіку погашення заборгованості від 22.06.2022 тобто за невчасно внесений платіж, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог в межах розрахунку позивача.

Норми права.

Надаючи оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог викладених у позові, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

В розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під захистом права розуміється державна примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути виражений як концентрований вираз змісту (суті) державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в іншій спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Так, відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 Цивільного кодексу України, а тому приписи розділу І книги 5 Цивільного кодексу України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 Цивільного кодексу України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 Цивільного кодексу України).

Отже, у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Згідно п.1.1. Договору про розстрочку виконання зобов`язань № від 22.06.2022 року сторони визначили порядок та умови погашення Боржником нарахувань по Акту про порушення ПРРЕЕ № R010841 від 17.10.2019 року, що на дату укладення цього Договору згідно акту звірки (Додаток №1) складає 377219,57 грн., в строки, визначені Графіком погашення заборгованості, що є Додатком №2 до цього Договору (надалі-Графік) та яка існує на момент укладання цього Договору.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що за загальним правилом зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави наведено у статтях 599-601, 604-609 Цивільного кодексу України. За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України). Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Отже, суд погоджується із доводами відповідача щодо зміни строків погашення грошового зобов`язання з моменту укладення сторонами Договору про розстрочку виконання зобов`язань № від 22.06.2022 року.

Суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

З урахуванням приписів статті 549, частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Із системного аналізу приписів статей 612, 625 Цивільного кодексу України вбачається, що право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Зазначені інфляційні нарахування та 3% річних здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Аналогічна правова позиція щодо застосування положень частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 року в справі № 916/190/18, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 року в справі № 905/600/18.

Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 12.02.2020 року в справі № 917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і процентів річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Суд зазначає, що предметом спору в даній справі є стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України за загальний період з 10.04.2020 року по 29.11.2022 року (тобто за період, до укладення договору про розстрочку зобов`язання та в подальшому без його врахування) внаслідок невиконання грошового зобов`язання, розмір якого визначений Рішенням суду.

При цьому, внаслідок укладання договору про розстрочення зобов`язання сторони відповідно до їх взаємного волевиявлення вирішили питання про порядок погашення боржником заборгованості перед позивачем на умовах розстрочення сплати боргу згідно з умовами Договору, що має наслідком зміну порядку та строків окремих зобов`язань сторін Договору.

Разом із тим, суд звертає увагу на те, що з рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що зазначено у статті 11 Цивільного кодексу України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

У той же час, визначаючи розмір заборгованості, зокрема, в частині інфляційних втрат та 3% річних, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (у даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні власний розрахунок.

Судом встановлено, що Позивачем не здійснено розрахунків з урахуванням умов укладеного Договору про розстрочення зобов`язання між сторонами.

При цьому, суд дійшов висновку про те, що нарахування позивачем інфляційних втрат, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, може здійснюватися лише на суму основного боргу, яка за умовами договору про розстрочення становила 377219,57грн (з урахуванням періодів та сум її часткового погашення відповідачем), що виключає підстави для задоволення вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на суми закріплених у Акті про порушення та судовому рішенні.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.03.2018 року в справі № 914/712/16.

Поряд з цим, за відсутності вказаного розрахунку суд позбавлений можливості здійснити власний розрахунок інфляційних втрат та 3% річних в межах заяалених позовних вимог.

Відповідно до приписів частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Також, згідно з нормами статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Правилами статті 13 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку що позовні вимоги є необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню.

Судові витрати.

Згідно ч.1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем у якості судових витрат заявлено сплату судового збору в розмірі 4105,21 грн. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, судовий збір в сумі 4105,21 грн залишається за позивачем.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 21.07.2025 року.

Суддя Н.Церковна