ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

24.07.2025м. ХарківСправа № 922/2486/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

розглянувши заяву про видачу судового наказу

заявник Товариство з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент", м. Запоріжжя
боржник Товариство з обмеженою відповідальністю "ДВ Нафтогазовидобувна компанія", Харківська обл., Чугуївський р-н, смт Есхар
про видачу судового наказу

ВСТАНОВИВ:

21.07.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" звернулось до Господарського суду Харківської області із заявою про видачу судового наказу за вимогою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВ Нафтогазовидобувна компанія" про стягнення заборгованості за договором поставки №1002/1346 від 10.02.2021 року у розмірі 209781,36 грн, з яких: 73128,00 грн - основний борг; 89674,28 грн - пеня; 39568,11 грн - втрати від інфляції; 7410,97 грн -3% річних.

Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд дійшов висновку про часткову відмову у видачі судового наказу, а саме, за вимогою про стягнення пені у розмірі 89674,28 грн, з огляду на наступне.

Згідно з чч.1,2 ст.12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку:

1) наказного провадження;

2) позовного провадження (загального або спрощеного).

Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до ст.147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

Згідно з ст.148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Частиною 1 статті 509, статтями 610, 611 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а в разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

З аналізу вказаних норм чинного законодавства, слідує, що пеня не є заборгованістю за договором, а є штрафною санкцією. Вимоги про сплату пені у зв`язку з порушенням грошових зобов`язань, хоча й мають грошовий характер, але за своєю природою не є основним зобов`язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов`язань, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником. Натомість наказне провадження передбачає можливість стягнення неоспорюваної заборгованості, за заявою особи, якій належить право вимоги про стягнення неоспорюваної грошової заборгованості.

Вимога щодо стягнення пені не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, адже пеня є не заборгованістю за договором, а штрафною санкцією. Стягнення пені не є заходом відповідальності за порушення зобов`язань, який спрямований на компенсацію негативних для кредитора наслідків, та обґрунтованість її стягнення потребує розгляду по суті.

Грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, в тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто, в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

З огляду на викладене наказне провадження передбачає можливість стягнення неоспорюваної заборгованості за заявою особи, якій належить таке право вимоги.

Отже суд дійшов до висновку, що вимоги в частині стягнення пені не підлягають розгляду в порядку наказного провадження.

Враховуючи викладене, заявлена Товариством з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" вимога про видачу судового наказу в частині стягнення з боржника 89 674,28 грн пені не відповідає вимогам статті 148 ГПК України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

За приписами ч.3 ст.152 ГПК України у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Беручи до уваги зазначене, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу за поданою Товариством з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" вимогою в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВ Нафтогазовидобувна компанія" 89 674,28 грн пені, з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.152 ГПК України.

Суд звертає увагу заявника, що згідно з ч.2 ст.153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 147, 148, 152 - 154, 234 - 236 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" у видачі судового наказу за вимогою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВ Нафтогазовидобувна компанія" про стягнення пені у сумі 89 674,28 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 254 - 257 ГПК України.

Ухвалу підписано 24.07.2025

СуддяАріт К.В.