ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2025 р. Справа №907/405/24

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

судді-доповідача Кравчук Н.М.

суддів Матущака О.І.

Скрипчук О.С.

секретар судового засідання Копець Х.А.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Дутко Євгенія Володимировича, б/н від 06.01.2025 (вх. № ЗАГС 01-05/81/25 від 07.01.2025)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 18.12.2024 (суддя Андрейчук Л.В., повний текст складено 18.12.2024)

у справі № 907/405/24

за позовом: Фізичної особи-підприємця Грибанова Василя Петровича (надалі ФОП Грибанов В.П.), м. Ужгород

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Дутко Євгенія Володимировича (надалі ФОП Дутко Є.В.) м. Ужгород

про: стягнення 470 700,00 грн.,

за участі представників:

від позивача: Смик Д.П.;

від відповідача: Вовканич С.М.;

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Грибанов Василь Петрович звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Дутка Євгенія Володимировича про стягнення грошових коштів в сумі 470 700,00 грн.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що з банківського рахунку ФОП Грибанова В.П. у 2019 році та у 2023 році було здійснено перерахування коштів на банківський рахунок ФОП Дутка Є.В. з призначенням платежів - поворотна фінансова допомога на загальну суму 470 700,00 грн., без жодного підписання договору про надання фінансової допомоги. Вказані кошти Дутком Є.В. не повернуті, відтак, позивач вважає, що кошти підлягають стягненню в примусовому порядку відповідно положень до ст. ст. 8, 509, 1212, 1213 Цивільного кодексу України, у зв`язку з набуттям майна без достатньої правової підстави.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 18 грудня 2024 року у справі № 907/405/24 (суддя - Андрейчук Л.В.) позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ФОП Дутка Євгенія Володимировича на користь ФОП Грибанова Василя Петровича грошові кошти в сумі 470 700,00 грн. та 7060,50 грн. витрат позивача на оплату судового збору за подання позовної заяви.

При ухваленні рішення судом встановлено, що позивач в якості повернення фінансової допомоги перерахував відповідачу грошові кошти в сумі 470 700, 00 грн. за відсутністю між сторонами зобов`язальних правовідносин (ненадання відповідачем позивачу поворотної фінансової допомоги на вказану суму грошових коштів) та, відповідно, відсутністю правової підстави перерахування таких коштів на розрахунковий рахунок відповідача. В свою чергу, відповідачем не спростовано безпідставності перерахування йому позивачем грошових коштів в розмірі 470 700,00 грн. та не подано доказів наявності між сторонами господарських (зобов`язальних) правовідносин, в тому числі, але не виключно надання поворотної фінансової допомоги на зазначену суму грошових коштів чи наявності будь-якої іншої правової підстави набуття відповідачем права власності на спірну суму грошових коштів, в зв`язку з чим позов задоволено повністю.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ФОП Дутко Є.В., звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій покликається на те, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним дослідженням матеріалів та обставин справи, просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 18.12.2024 у справі №907/405/24 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Зокрема, скаржник зазначає, що суд, відхиляючи клопотання відповідача про відкладення розгляду справи у першому судовому засіданні, не умотивував, чому наведені відповідачем причини не є поважними, розглянувши справу по суті без участі відповідача, не врахувавши положень ст. 42 ГПК України та порушивши принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Вважає, що судом неправомірно відмовлено і в клопотанні про долучення доказів і не задоволено клопотання про витребування доказів, чим порушено принцип змагальності. Скаржник зазначає, що виписка про рух коштів позивача за всіма контрагентами 14.01.2019, 15.01.2019, 21.01.2019, 25.02.2019, 06.03.2019, 13.03.2019, 17.02.2023 у разі витребування її судом, підтверджувала б той факт, що банківський рахунок позивача, як і банківський рахунок відповідача, використовувався сином позивача у своїй підприємницькій діяльності, як з метою мінімізації податкових платежів, так і зв`язку з відсутністю на банківських рахунках юридичних осіб та ФОП, фактично підконтрольних сину позивача, грошових коштів за усталеною схемою протягом тривалого часу. Зазначає, що судом не встановлено, що відповідач збільшив своє майно за рахунок позивача та утримує його, продовжує користуватися цими коштами та не повертає їх, а отже, вважає, що підстави для застосування ч. 1 ст. 1212 ЦК України є відсутніми.

В апеляційній скарзі скаржник вказує, що витрати на правничу допомогу у даній справі на стадії апеляційного провадження складають 30 000,00 грн.

Позивач - ФОП Грибанов В.П. у відзиві на апеляційну скаргу від 04.02.2025 заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції законно та мотивовано відмовив в задоволенні клопотань відповідача про відкладення розгляду справи, про долучення доказів та про витребування доказів. Зазначає, що фактично відповідач як і у своїх запереченнях, так і в апеляційній скарзі розписує як саме і на що саме витратив кошти, які отримав від ФОП Грибанова В.П., підтверджуючи тим самим, що кошти він таки дійсно отримав від позивача на свій рахунок як ФОП. Звертає увагу, що питання того як і за яких підстав відповідач уповноважив інших осіб на отримання коштів і чи дійсно уповноважив не є предметом розгляду даної справи. Просить рішення місцевого господарського суду в даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В процесі розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції представником позивача подано заяву про забезпечення позову від 30.01.2025, яка ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 24.02.2025 задоволена. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, що знаходяться на будь-яких рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, які належать Дутку Євгенію Володимировичу у межах суми стягнення 470 700,00 грн. та з врахуванням судових витрат в сумі 7060,50 грн. до винесення постанови Західним апеляційним господарським судом (Т-2, а.с.104-110).

В свою чергу, представником відповідача подано заяву про зустрічне забезпечення позову від 03.03.2025, в задоволенні якої ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05 березня 2025 року відмовлено (Т-2, а.с.139-142).

В судове засідання 15.07.2025 з`явились представники учасників процесу і вказали, що підтримують доводи викладені щодо апеляційної скарги, які подані в попередніх судових засіданнях.

Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників учасників процесу в попередніх судових засіданнях, Західний апеляційний господарський встановив таке.

ФОП Грибанов Василь Петрович у позовній заяві зазначає, що здійснив перерахунок коштів з власного банківського рахунку на банківський рахунок ФОП Дутка Евгенія Володимировича на загальну суму 470 700,00 грн. кількома платежами, а саме:

1). 17.02.2023 за номером платіжного документу 1047 було перераховано 345 000,00 грн., з призначення платежу - поворотна фінансова безвідсоткова допомога;

2). 13.03.2019 за номером платіжного документу 451 було перераховано 23000,00 грн., з призначення платежу - поворотна фінансова;

3). 06.03.2019 за номером платіжного документу 447 було перераховано 8 000,00 грн., з призначення платежу - поворотна фінансова;

4). 25.02.2019 за номером платіжного документу 435 було перераховано 14 200,00 грн., з призначення платежу - поворотна фінансова;

5). 21.02.2019 за номером платіжного документу 408 було перераховано 30500,00 грн., з призначення платежу - поворотна фінансова;

6). 15.01.2019 за номером платіжного документу 407 було перераховано 20000,00 грн., з призначення платежу - поворотна фінансова;

7). 14.01.2019 за номером платіжного документу 406 було перераховано 30 000,00 грн., з призначення платежу - поворотна фінансова.

В підтвердження даних обставин покликається на дані банківських операцій - банківські виписки з поточного рахунку ФОП Грибанова В. П, який відкритий у АТ КБ "Приватбанк" за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 та з 01.01.2023 по 31.12.2023 (Т-1, а.с.10, 11).

Позивач стверджує, що в ході проведення перевірки залишків коштів на банківських рахунках ним було виявлено, що кошти перераховані відповідачу помилково, без жодної правової підстави.

15.04.2024 ФОП Грибанов В. П. звернувся до ФОП Дутко С.В з вимогою про повернення коштів у розмірі 470 700,00 у строк не пізніше 22.04.2024, яка залишилась не виконаною (Т-1, а.с.12-13).

23.04.2024 позивачем було направлено претензію відповідачу з вимогою про повернення коштів (Т-1, а.с.14-16), яка залишилась без реагування.

Вказані обставини стали підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

При ухваленні постанови колегія суддів керувалася таким.

Відповідно до положень статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України).

За змістом ч.1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із статтею 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Системний аналіз положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, ч.1-2 ст. 205, ч. 1 ст. 207, ч. 1. ст. 121 Цивільного кодексу України дає можливість дійти висновку про те, що тільки чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Під час розгляду справи судом встановлено відсутність укладеного між сторонами у письмовій формі договору позики.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 461/4145/19, у разі заперечення самого факту укладення правочину, тобто, факту підписання договору, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору, шляхом викладення відповідного висновку про не укладення оспорюваного договору у мотивувальній частині відповідного судового рішення.

Якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема, відсутність підстав для його нарахування, оскільки вирішення цього спору приведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання. Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора.

З урахуванням викладеного, наявність у відповідача відповідного обов`язку та/або боргу, як і відсутність підстав для стягнення з нього заборгованості, є предметом доказування у спорі про стягнення коштів. Відтак, оскільки позивач, як кредитор, ініціював вирішення такого спору, відповідач може захистити своє право саме під час розгляду цієї справи, заперечуючи проти позову з тих підстав, що він не підписував та не укладав відповідний договір безвідсоткової поворотної фінансової допомоги (позики).

Отже, встановивши обставини того, що договір безвідсоткової поворотної фінансової допомоги не підписувався, тобто не вчинено дії, спрямованої на виникнення чи схвалення відповідних правовідносин, не підписання стороною правочину, який вчиняється у письмовій формі, свідчить про відсутність волевиявлення на укладення цього правочину, тобто договір безвідсоткової поворотної фінансової допомоги є неукладеним.

З матеріалів справи вбачається, на підставі фільтрованої виписки з рахунку позивача в АТ КБ "Приватбанк" за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 позивачем здійснено перерахунок коштів відповідачу в сумі 345 000,00 грн.; дата і час операції - 17.02.2023; призначення платежу зазначено: «поворотна фінансова безвідсоткова допомога зг. договору 17/02/23 від 17.02.2023»; найменування та реквізити контрагента - Дутко Є.Ф. ФОП НОМЕР_1 .

Згідно з фільтрованою випискою за період 01.01.2019 по 31.12.2019 з рахунку Грибанова В.П. в АТ КБ "Приватбанк" було здійснено перерахунок коштів відповідачу в сумі 125 700,00 грн; дата і час операції :14.01.2019; 15.01.2019; 21.01.2019; 25.02.2019; 06.03.2019; 13.03.2019; призначення платежу зазначено: «поворотна фінансова допомога»; найменування та реквізити контрагента - Дутко Є.Ф.ФОП НОМЕР_1 .

Отже, позивачем перераховано на рахунок відповідача 470 700 грн. як поворотна фінансова допомога.

Для застосування до спірних правовідносин у даній справі ст. 1212 ЦК України, перш за все необхідно встановити факт наявності або відсутності між сторонами у справі договірних правовідносин, які б свідчили про наявність або відсутність правових підстав для перерахування заявлених до стягнення грошових коштів.

Однак, судом встановлено, договір поворотної фінансової безвідсоткової допомоги №17/02/23 від 17.02.2023, який міститься в матеріалах справи, укладено між ФОП Грибановим В.М. та ФОП Качановою А.В., а не між ФОП Дутком Є.В. (Т-1, а.с.79-80).

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав (безпідставне) перерахування позивачем на рахунок відповідача грошових коштів на суму 470 700,00 грн. і неповернення їх відповідачем у добровільному порядку.

Частиною першою статті 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави (глави 83) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч. 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України).

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (ч. 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України).

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 Цивільного кодексу України).

Основна умова ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення ст. 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Аналіз ст. 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17) .

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Отже, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №910/9072/17).

Скаржник стверджує в апеляційній скарзі, що його рахунок, за домовленістю з сином позивача, використовувався для перерахування коштів, які використовувалися у підприємницькій діяльності ФОП та юридичних осіб, пов`язаних з сином позивача трудовою діяльністю та/або корпоративними правами. Зазначає, що всі грошові кошти, отримані на його банківський рахунок від позивача було в подальшому, у короткі проміжки часу перераховані на банківські рахунки юридичних осіб та ФОП.

Згідно з вимогами ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 1 ст. 77 ГПК України).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що на підтвердження «якихось домовленостей» відповідач не зазначає жодних вагомих доказів. Суд не може обґрунтовувати рішення припущеннями відповідача, врахувавши те, що ніхто, крім власника рахунку, не може уповноважити жодних інших осіб на отримання коштів, тобто відповідач самостійно, на власний розсуд розпоряджається наявними в нього активами.

Суд звертає увагу, що відповідач і у своїх запереченнях, і в апеляційній скарзі зазначає, як саме і на що саме витратив кошти, які отримав від ФОП Грибанова В.П., підтверджуючи тим самим, що кошти він таки дійсно отримав від позивача на свій рахунок. Чому, як і за яких підстав відповідач уповноважив інших осіб на отримання коштів і чи дійсно уповноважив - не є предметом розгляду даної справи.

Згідно з частинами 1-2 ст. 318 ЦК України власник володіє, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

З врахуванням наведеного, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що оскільки відповідач не підтвердив наявності у нього права користування вищевказаними грошовими коштами, а також, зважаючи на відсутність доказів, які б свідчили про наявність договірних відносин між сторонами цього спору, з урахуванням «балансу вірогідностей» та суперечностей доводів відповідача про наявність таких правовідносин, відповідач зобов`язаний повернути позивачу грошові кошти в сумі 470 700,00 грн. на підставі положень ч.1 ст. 1212 ЦК України.

Отже, місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що сплачені позивачем на користь відповідача грошові кошти у розмірі 470 700,00 грн вважаються безпідставно набутими в розумінні ст. 1212 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим позовні вимоги правомірно задоволенні місцевим господарським судом.

Щодо тверджень скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, у зв`язку з відмовою у задоволенні клопотань про відкладення розгляду справи, про про долучення доказів та про витребування доказів, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Суд першої інстанції, відхиляючи клопотання про відкладення розгляду справи, вмотивовано та обґрунтовано виходив з положень ч.4 ст. 244 ГПК України, що неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи, при цьому суд дотримався балансу щодо організації судового провадження, таким чином, щоб воно відбулось без затримок та було ефективним. В клопотанні (Т-1, а.с.31-32) не були вказані конкретні обставини неможливості явки відповідача, а також відсутні були документальні підтвердження, що виключало можливість встановлення судом поважності причин неявки відповідача та його представника в судове засідання.

Щодо відмови у клопотанні про долучення доказів, яке подано перед судовим засіданням 18.12.2024 (Т-1, а.с.180-185), то суд зазначив, що таке подано з пропущенням строків, а поважність причин пропуску такого необґрунтована, крім цього, встановлено, що такі докази існували на момент визначених процесуальним законодавством строків на подання таких. Суд звернув увагу, що відповідач подав докази після закриття підготовчого провадження, не дивлячись на те, що провадження було відкрито 30.04.2024, а відзив ним подано 13.05.2024.

Щодо відмови в задоволенні клопотання про витребування доказів від 03.10.2024, то суд першої інстанції також дійшов обгрунтованого висновку, що відповідач жодним чином не обґрунтував, яким чином вказані документи можуть вплинути на оцінку підстав заявлених позовних вимог, зокрема, не вказав конкретних обставин, які можуть підтвердити ці докази, або аргументи, які вони можуть спростувати.

Обставинами справи встановлено, що відповідачем у відзиві на позовну заяву заявлено про застосування строків позовної давності щодо позовних вимог, однак, такий не пропущено про що чітко описано судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні і по суті не заперечено щодо даного в апеляційній скарзі.

Отже, доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги, ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення Господарського суду Закарпатської області від 18 грудня 2024 року у справі №907/405/24, а зводяться до переоцінки доказів у даній справі.

За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч.1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ухвалив:

1. Апеляційну скаргу Дутка Євгенія Володимировича - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 18.12.2024 у справі №

907/405/24 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за

скаржником.

4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в

касаційному порядку в строки, передбачені ст. ст. 287-288 ГПК України.

5. Справу повернути до Господарського суду Закарпатської області.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

Судді О.І. Матущак

О.С. Скрипчук