СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року м. Харків Справа № 917/2117/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Істоміна О.А., суддя Попков Д.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу позивача (вх.1010П/3) на рішення Господарського суду Полтавської області від 03.04.2025 (суддя Ківшик О.В., повний текст складено 14.04.2025) у справі №917/2117/24

за позовною заявою Фізичної особи-підприємця Радька Сергія Анатолійовича, м.Харків,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінтайл", м.Кременчук Полтавської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю "Грін Лаіт", м.Одеса,

про стягнення 152 330,82 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа - підприємець Радько Сергій Анатолійович (далі - ФОП Радько С.А.) звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінтайл" (далі - ТОВ "Сінтайл") 152 330,82 грн. заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем не оплачено послуги з перевезення вантажу відповідно до заявки №3 до договору міжнародного перевезення вантажу №03.05/2024-МП01 від 03.05.2024.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 03.04.2025 у справі №917/2117/24 у позові відмовлено.

В основу рішення покладено висновки суду про те, що позивач не довів надання ним послуг відповідачеві за заявкою №3 до договору, що виключає обов`язок відповідача як замовника за договором сплатити заявлену до стягнення суму.

Не погодившись із означеним рішенням, ФОП Радько С.А. через підсистему «Електронний суд» звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно з якою просить рішення Господарського суду Полтавської області від 03.04.2025 у справі №917/2117/24 скасувати; постановити нове рішення, яким позовну заяву ФОП Радька С.А. до ТОВ "Сінтайл" про стягнення заборгованості за договором міжнародного перевезення вантажу №03.05/2024-МП01 від 03.05.2024 задовольнити; стягнути з ТОВ "Сінтайл" на користь ФОП Радька С.А. заборгованість за договором міжнародного перевезення вантажу №03.05/2024-МП01 від 03.05.2024 у розмірі 152 330,82 грн. та судові витрати по оплаті судового збору 2 422,40 грн.

На переконання апелянта, оскаржуване судове рішення є безпідставним і таким, що суперечить вимогам верховенства права, добросовісності та справедливості, та підлягає скасуванню з огляду на наступне:

- безпідставними є висновки суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів фактичного виконання позивачем зобов`язань, прийнятих на себе за договором та заявкою №3. Позивач як перевізник виконав перевезення вантажу, як того вимагав замовник (відповідач). Відповідач умисно організував суперечності між фактичними обставинами щодо перевезення вантажу та його документальним супроводженням, з метою ухилення від оплати за виконане перевезення вантажу;

- ураховуючи невиконання відповідачем зобов`язань щодо організації перевезення, позивач звертався до відповідача неодноразово через електронну пошту та телефон, однак відповідач не надав жодної відповіді на запити та не вжив жодних заходів для вирішення ситуації. Переписка, що підтверджує ці факти, була надана в судовому засіданні, однак суд першої інстанції не дав належної оцінки цим доказам;

- поведінка відповідача на даний час не є добросовісною, оскільки суперечить його попередній поведінці.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.04.2025 для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Істоміна О.А., суддя Попков Д.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.05.2025, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача на рішення Господарського суду Полтавської області від 03.04.2025 у справі №917/2117/24. Встановлено строк по 26.05.2025 (включно) для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв та/або клопотань, що пов`язані з розглядом апеляційної скарги. Розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Через підсистему «Електронний суд» 16.05.2025 від ТОВ "Сінтайл" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.6189; у межах встановленого судом строку), згідно з яким відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Господарського суду Полтавської області від 03.04.2025 - без змін.

При цьому за коротким змістом відзиву відповідач зазначає наступне:

- позивач фактично здійснював перевезення вантажу - олії харчової в кількості 24т з м.Одеса (Україна) до м.Варна (Болгарія) згідно правовідносин, які виникли з вантажовідправником Товариством з обмеженою відповідальністю «Грін Лаіт» (далі - ТОВ «Грін Лаіт», третя особа), а вартість послуг щодо перевезення до м.Варна (Болгарія) не відповідає заявці і вартості аналогічних послуг;

- відповідач не оформлював міжнародної товарно-транспортної накладної CMR від 13.05.2024, як того вимагає п.5.1.2 договору, та, як наслідок, не погоджував позивачу зміну місця завантаження/розвантаження вантажу;

- позивачем не надано доказів складання і підписання на виконання п.п.3.7, 3.10 договору акту надання послуг, відповідачем не погоджувався акт надання послуг;

- позивачем та відповідачем податкова накладна за фактом спірного перевезення вантажу не зареєстрована;

- позивач не надав належних, допустимих і достовірних доказів на підтвердження своїх вимог.

Від ФОП Радька С.А. через підсистему «Електронний суд» 26.05.2025 отримано додаткові пояснення у справі (вх.6575; у межах встановленого судом строку), за змістом яких позивач пояснив наступне.

З електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідач не заперечує, що це його пошта) відповідач направив перевізнику договір та заявку на перевезення вантажу - олія харчова, за маршрутом Новогригорівка - Струміца.

Коли Радько С.А. (будучи за кермом як водій авто) виїхав по маршруту, замовник (організатор перевезення) почав через Viber надавати вказівки щодо перевезення. Через електронну пошту замовник припинив спілкування, на листи перевізника не відповідав.

Будучи відповідальним за документальне оформлення перевезення вантажу, саме замовник склав товарно-транспортну накладну СМR так, що нібито маршрут перевезення починається в Одесі, хоча фактично перевізник забрав вантаж у Новогригорівці в точці, координати якої скинув директор ТОВ «Сінтайл» перевізнику на Viber.

Надалі, зазначає позивач, замовник взяв листа від, фактично, фіктивної фірми ТОВ "Грін Лаіт", яка фігурує в ряді кримінальних справ як учасник злочинів щодо нелегального експорту сільськогосподарської продукції сумнівного походження без сплати податків його виробниками і постачальниками та без повернення валютної виручки.

Замовник направив такого листа через Viber перевізнику, вказав, що це власник вантажу, та надав вказівку вивантажитися в Болгарії.

При цьому від підписання додаткової угоди до договору перевезення замовник ухилився, мотивуючи це тим, що проект угоди, який направив перевізник замовнику, вивчають його юристи.

ФОП Радько С.А. став заручником ситуації, оскільки кілька тижнів змушений був стояти в Болгарії, не маючи належного документального супроводження подальшого перевезення вантажу та змушений був виконати вказівку замовника та вивантажити вантаж у Болгарії.

У ході спілкування в Viber директор замовника ОСОБА_2 неодноразово повторював, що гроші за перевезення від власника вантажу він уже отримав і от-от направить їх перевізнику, однак у нього завжди виникали якісь перешкоди.

Надалі замовник взагалі перестав відповідати на будь-яке листування з перевізником, ігнорувати телефонні дзвінки.

Через підсистему «Електронний суд» 28.05.2025 від ТОВ "Сінтайл" надійшла заява (вх.6703), за змістом якої відповідач вказує, що додаткові пояснення позивача є необґрунтованими, не відповідають фактичним обставинам, не спростовують рішення суду та зводяться до спотворення фактичних даних та безпідставних звинувачень, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Керуючись положеннями ст.ст.118, 119 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), приймаючи до уваги подання заяви поза межами встановленого судом в ухвалі від 05.05.2025 процесуального строку та відсутність клопотання відповідача про продовження такого строку, поданого до закінчення цього строку, судова колегія залишила без розгляду подану відповідачем заяву.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, ТОВ "Грін Лаіт" правом, наданим ст.263 ГПК України, не скористалося, відзиву на апеляційну скаргу не надало. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч.3 ст.263 ГПК України).

ТОВ "Грін Лаіт" про розгляд справи, з огляду на відсутність зареєстрованого електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), повідомлялося шляхом направлення ухвали від 05.05.2025 на поштову адресу, яка відповідає адресі, зазначеній в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (65049, м.Одеса, вул.Івана Франка, буд.55, оф.8).

Поштове відправлення повернуто на адресу суду із позначкою підприємства поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно з ч.1 ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Відповідно до п.5 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Верховний Суд у постанові від 22.10.2024 у справі №910/18480/20 дійшов висновку, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною (наявність такої адреси в ЄДРПОУ прирівнюється до повідомлення такої адреси стороною), і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 25.06.2018 у справі №904/9904/17, від 14.08.2020 у справі №904/2584/19, від 30.03.2023 у справі №910/2654/22.

Беручи до уваги конкретні обставини справи, вимоги процесуального законодавства та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку - суду (аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, у постановах Верховного Суду від 14.06.2024 у справі №910/8002/23, від 11.06.2024 у справі №922/1988/23).

Отже, третя особа належним чином повідомлена апеляційним судом про час і місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

03.05.2024 між ТОВ "Сінтайл" (замовник) та ФОП Радьком С.А. (перевізник) укладено договір міжнародного перевезення вантажу №03.05/2024-МП01 (далі - договір), за умовами п.2.1 якого замовник замовляє, а перевізник надає послуги з організації і виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародних сполученнях.

Відповідно до п.3.6 договору найменування, кількість вантажу або маса (вага), напрями, маршрут, відстані перевезення, вартість та інші умови перевезення вантажу за цим договором узгоджуються сторонами в заявках на перевезення (далі - заявки) до цього договору, які подаються у письмовій або усній формі. Письмова заявка може бути відіслана кур`єром, поштою, факсом або з використанням засобів електронного зв`язку. Усна заявка передається телефоном як разова заявка.

За фактом перевезення сторони складають та підписують акт надання послуг на основі ТТН/СMR/TIR-CARNET, який після його підписання сторонами має силу специфікації (п.3.7 договору).

Згідно з п.3.8 договору після закінчення надання послуг перевізник протягом 2 робочих днів передає на погодження замовнику акт надання послуг на електронну адресу та протягом 10 робочих днів надсилає замовнику два примірники акту. Замовник зобов`язаний протягом 10 робочих днів розглянути оригінал акту та підписати вказаний акт або надати мотивовані заперечення. Після підписання замовник протягом 10 робочих днів передає один примірник підписаного акту перевізнику. У випадку, якщо протягом зазначеного періоду перевізник не отримає підписаний замовником примірник акта або обґрунтованої відмови, акт вважається підписаним, а послуги такими, що надані належним чином.

Перевізник зобов`язаний доставити вантаж у відповідності з одержаною заявкою на перевезення в пункт призначення і здати його вантажоодержувачу. У випадку простою автомобіля на кордоні з причин, що не залежать від перевізника (черга, закриття кордонів), термін доставки вантажу автоматично збільшується на час простою (п.4.1.4 договору).

За умовами п.5.1 договору замовник зобов`язаний, зокрема:

надавати перевізникові заявки не пізніше ніж за один робочий день до дати завантаження. У заявці зазначаються: точна адреса завантаження/розвантаження, дата й час прибуття на завантаження, найменування відправника вантажу, найменування вантажу, його кількість, включаючи вагу брутто, характеристику й тип вантажу й особливості його перевезення (якщо такі наявні), строк доставки, найменування вантажоодержувача, контактні особи і їх телефони, відомості про вантаж, включаючи вагу брутто, вартість послуг, додаткові умови (п.5.1.1 договору);

забезпечити оформлення товарно-супровідних документів (СMR, TIR-CARNET для міжнародних перевезень) і, у разі необхідності, інших митних документів в узгоджений термін (п.5.1.2 договору);

зміна місця завантаження/розвантаження автомобіля можлива тільки після письмового узгодження з перевізником, що повинно бути відмічено у СMR або іншому товарно-супровідному документі для міжнародних перевезень та у подорожньому листі водіїв, і веде до зміни суми вартості фрахту (п.5.1.7 договору);

здійснювати оплату фактично наданих послуг перевізника в обсягах та у строк, передбачені цим договором (п.5.1.9 договору);

зміна місця завантаження/розвантаження автомобіля або визначення додаткових місць завантаження/розвантаження можливі тільки після письмового узгодження з перевізником, що повинне бути відмічене у СMR й у подорожньому листі й веде до зміни вартості перевезення (п.5.1.10 договору).

Порядок розрахунків та плата за перевезення вантажу погоджена сторонами в розділі 6 договору.

Так, відповідно до п.6.1 договору ціна (вартість) перевезення кожного окремого вантажу (партії вантажу) встановлюється в національній валюті України - гривні (з урахуванням податку на додану вартість) і визначається сторонами при формуванні заявки на кожне перевезення та вказується в рахунках перевізника. Ціна перевезення може відрізнятися в залежності від умов виконання перевізником зобов`язань, обсягу перевезень, сезонності, умов та термінів оплати, умов на відповідному ринку послуг та інших економічних чинників за взаємним погодженням сторін.

Згідно з п.6.3 договору замовник сплачує перевізникові вартість (ціну) за надані послуги перевезення в національній валюті України згідно виставлених перевізником рахунків-фактур у безготівковій формі, визначену відповідно до п.6.1 цього договору, та вказану у відповідних рахунках, які виставлені, протягом 7-ми (семи) банківських днів після отримання рахунка-фактури перевізника, СMR чи інших товарно-супровідних документів для міжнародних перевезень з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу, якщо в заявці на перевезення не вказані інші умови оплати за кожне окреме перевезення.

Пунктом 10.1 договору сторони погодили, що договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін. Укладення цього договору підтверджується складанням перевізного документа відповідно до вимог чинного законодавства України, тобто акта виконаних робіт.

Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.10.1 цього договору, та закінчується 31.12.2024, але в будь-якому випадку до повного його виконання (п.10.2 договору).

Сторони підписали заявку №3 до договору №03.05/2024-МП01 від 03.05.2024, згідно з якою визначили, зокрема, наступне:

вид перевезення: автоперевезення;

маршрут перевезення: Новогригорівка (UA) - Струміца (МК);

адреса завантаження: вул.Підгірна, 8, с.Новогригорівка, Павлоградський р-н, Дніпропетровська обл.;

дата завантаження: 08.05.2024;

найменування вантажу: олія харчова 1 сорт;

тоннаж та обсяг вантажу: 24т;

адреса розвантаження: Atanas Mucev no.2, 2400 Strumica Republic of North Macedonia;

дата розвантаження: 18.05.2024;

вимоги до транспортного засобу/тип кузова: автоцистерна;

транспортний засіб (номер авто та причепа): НОМЕР_1 / НОМЕР_2 ;

ПІБ водія: Радько Сергій Анатолійович ;

ціна послуг: 145 EUR за тону перевезеного товару згідно CMR у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на день оформлення міжнародної товарно-транспортної накладної CMR з відміткою відправника про відвантаження товару.

Як убачається з наявної в матеріалах справи міжнародної товарно-транспортної накладної CMR від 13.05.2024, ФОП Радько С.А. у м.Одеса завантажив 24 540 кг олії соняшникової, транспортний засіб НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , вантажовідправником вказано ТОВ "Грін Лаіт", м.Одеса; 08.06.2024 вантаж доставлений в Болгарію, отримувач АгриВиа Ойл ЕООД.

За змістом позовної заяви ФОП Радько С.А. посилається на наступні обставини.

Замовник станом на 08.05.2024 завантаження вантажу не організував, документи для перевезення вантажу не підготував. Міжнародна товарно-транспортна накладна СМR та інвойс №1261 (на який є посилання у п.5 СМR) були складені тільки 13.05.2024.

13.05.2024 відповідно до оформленої міжнародної товарно-транспортної накладної СМR від 13.05.2024 перевізником було прийнято до перевезення вантаж вагою 24,54 т. Вантажовідправником виступало ТОВ «Грін Лаіт», Україна, отримувачем вантажу - OSTROG - LUNA DOOEL, Македонія.

18.05.2024 транспортний засіб разом із вантажем прибув до Болгарії та був зупинений в зоні митного пропуску Повеляново, де транспортний засіб з вантажем не пропускали працівники митного контролю.

Перевізник неодноразово намагався в телефонному режимі та шляхом повідомлень та листів на електронну пошту з`ясувати у замовника щодо подальших дій.

Однак замовник від вирішення ситуації усунувся, перестав відповідати на телефонні дзвінки, листи на електронній пошті проігнорував.

З метою збереження вантажу перевізник змушений був звертатися до власника вантажу та вантажовідправника ТОВ «Грін Лаіт», який, у свою чергу, надало вказівки на вивантаження вантажу у Болгарії.

06.06.2024 вантаж згідно міжнародної товарно-транспортної накладної СМR від 13.05.2024 було вивантажено в Болгарії, отримувач АгриВиа Ойл ЕООД.

Позивач зазначає про направлення відповідачу на офіційну електронну адресу пропозиції перевізника щодо укладення додаткової угоди та внесення змін до заявки №3 до договору, які залишені без реагування з боку замовника.

Також позивач стверджує, що 22.05.2024 ним було складено та направлено відповідачу рахунок-фактуру на загальну суму 152 330,82 грн. (145 Євро х 24,54 т х 42,81 грн. (курс Євро до національної валюти станом на 13.05.2024)).

Позивач також зауважує про направлення на адресу відповідача вимоги про сплату боргу, яка залишена останнім без відповіді та задоволення.

Вищевикладене стало підставою звернення ФОП Радько С.А. з розглядуваним позовом до суду.

Східний апеляційний господарський суд звертає увагу, що станом на момент ухвалення рішення Господарським судом Полтавської області матеріали справи не містили частини документів, на які посилається ФОП Радько С.А. у позовній заяві, а саме рахунку-фактури, вимоги про сплату заборгованості, акту надання послуг, а також доказів їх направлення відповідачу. Ці документи також не були вказані позивачем у додатках до позовної заяви.

Так, лише після оголошення вступної та резолютивної частини рішення та закінчення судового засідання суду першої інстанції надано заяву позивача (вх.4450 від 03.04.2025; сформована засобами підсистеми ЄСІТС "Електронний суд" 03.04.2025 о 00:52год.) про долучення до матеріалів справи копії акту, рахунку та вимоги про погашення боргу. Позивач зазначив у заяві, що вказані документи надсилались відповідачу ним 31.08.2024, але не вказав якими документами це підтверджується і таких доказів не надав.

Відповідно до ч.2 ст.210 ГПК України докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Судова колегія звертає увагу, що відповідно до ч.ч.2, 4 ст.80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 8 ст.80 ГПК України унормовано, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Факт наявності відповідних доказів у розпорядженні позивача станом на час подання позовної заяви останнім підтверджено безпосередньо за змістом заяви. Позивачем не обґрунтовано неможливості своєчасного подання доказів разом із позовною заявою. Твердження про технічну помилку нічим не підтверджені. Клопотання про поновлення строку на подання доказів позивачем не заявлено.

У силу приписів ст.118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч.1). Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч.2).

Відповідно до ч.4 ст.13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відтак, несвоєчасне подання ФОП Радько С.А. доказів є наслідком обраної ним процесуальної поведінки, наслідки якої покладаються на нього.

Судова колегія враховує наступне.

За змістом ст.ст.4, 5 ГПК України, ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст.20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) можливість задоволення позовних вимог вимагає наявності та доведеності наступної сукупності елементів: наявність у позивача захищуваного суб`єктивного права/охоронюваного законом інтересу, порушення (невизнання або оспорювання) такого права/інтересу з боку визначеного відповідача та належність (адекватність характеру порушення та відповідність вимогам діючого законодавства) обраного способу судового захисту. Відсутність або недоведеність будь-якого із вказаних елементів, що становлять предмет доказування для позивача, унеможливлює задоволення позову.

Предметом позову у справі №917/2117/24 є стягнення заборгованості в розмірі 152 330,82 грн. Підставою позовних вимог ФОП Радько С.А. зазначає те, що ТОВ "Сінтайл" не оплачено послуги з перевезення вантажу відповідно до заявки №3 до договору міжнародного перевезення вантажу №03.05/2024-МП01 від 03.05.2024.

Укладений між сторонами правочин №03.05/2024-МП01 від 03.05.2024 за своїм змістом та правовою природою є договором перевезення вантажу та у розумінні ст.ст.173, 174 ГК України та ст.ст.11, 509 ЦК України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків.

Відповідно до ст.908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення (ч.1). Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них (ч.2).

Статтею 909 ЦК України унормовано, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ч.1). Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі (ч.2). Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (ч.3).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.306 ГК України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Частиною 1 ст.307 ГК України врегульовано, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень (ч.2 ст.307 ГК України).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт»:

міжнародні перевезення пасажирів і вантажів - це перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом з перетином державного кордону;

товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом.

Пунктом 3.1 договору сторони погодили, що перевезення здійснюються відповідно до умов Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів 1956 (CMR) та протоколу до КДПВ 1978, Митної конвенції МДП, Європейської угоди про режим праці та відпочинку водіїв, Конвенції про дорожнє перевезення небезпечних вантажів (ADR) та інших міжнародних актів, які стосуються міжнародного перевезення вантажів автомобільним транспортом.

Україна згідно із Законом України №57-V від 01.08.2006 приєдналась до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (із застереженням), у ч.1 ст.9 якої зазначено, що вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Відповідно до ст.6 Конвенції вантажна накладна містить, зокрема, такі дані: дата і місце складання вантажної накладної; ім`я та адреса відправника; ім`я та адреса перевізника; місце і дата прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки; ім`я та адреса одержувача.

Отже, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна.

Як убачається з матеріалів справи, позивач за договором та заявкою відповідача №3 узяв на себе зобов`язання щодо перевезення завантаженої 08.05.2024 у с.Новогригорівка, Павлоградський р-н, Дніпропетровська область олії харчової 1 сорт у кількості 24т транспортним засобом (номер авто та причепа): НОМЕР_1 / НОМЕР_2 за маршрутом Новогригорівка (UA) - Струміца (МК) та доставки цього вантажу 18.05.2024 за адресою розвантаження: Atanas Mucev no.2, 2400 Strumica Republic of North Macedonia.

Пунктом 4.1.4 договору сторони узгодили, що перевізник зобов`язаний доставити вантаж у відповідності з одержаною заявкою на перевезення в пункт призначення і здати його вантажоодержувачу.

Як правильно встановив місцевий господарський суд, належних та достатніх у розумінні норм ГПК України доказів фактичного виконання вищеозначених зобов`язань позивачем матеріали справи не містять.

Надана позивачем міжнародна товарно-транспортна накладна CMR від 13.05.2024 таким доказом не є, оскільки з неї вбачаються наступні обставини: ФОП Радько С.А. у м.Одеса завантажив 24 540 кг олії соняшникової, транспортний засіб НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , вантажовідправник - ТОВ "Грін Лаіт", м.Одеса; 08.06.2024 вантаж доставлений в Болгарію, отримувач АгриВиа Ойл ЕООД. Означені обставини не відповідають погодженим сторонами у заявці №3 умовам, зокрема щодо маршруту перевезення. При цьому у товарно-транспортній накладній відповідач не зазначений вантажовідправником.

Доказів письмового узгодження між сторонами зміни місця завантаження/розвантаження автомобіля на виконання п.п.5.1.7, 5.1.10 договору матеріали справи не містять.

Як убачається з відповіді ТОВ "Сінтайл" на адвокатський запит (вих.30/12-3 від 30.12.2024), ТОВ "Сінтайл" ніколи не мало договірних відносин з ТОВ "Грін Лаіт"; заявка №3 до договору міжнародного перевезення вантажу №03.05/2024-МП01 для ФОП Радька С.А. не змінювалась і ніякі додаткові угоди не підписувались. Доказів протилежного позивачем до матеріалів справи не надано.

Крім того, як уже зазначалося вище за текстом постанови, матеріали справи станом на момент ухвалення рішення Господарським судом Полтавської області також не містили передбаченого п.3.7 договору складеного за фактом виконання перевезення акту надання послуг, доказів його направлення відповідачу на підпис, доказів відмови відповідача від його підписання, як і не містили передбаченого п.6.1 договору рахунку перевізника та доказів його направлення відповідачу для оплати.

ФОП Радько С.А. на підтвердження обставин належного виконання зобов`язань з перевезення вантажу відповідно до заявки №3 до договору посилається на електронне листування та переписку в мобільному додатку "Viber".

Верховний Суд послідовно дотримується правової позиції про те, що роздруківки електронного листування не є ані письмовими доказами, ані електронними документами (копіями електронних документів) у розумінні ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», які могли б, з урахуванням інших наявних у справі доказів, достовірно підтвердити факти укладення між сторонами договорів та їх виконання в конкретних відносинах.

Якщо з урахуванням конкретних обставин справи суд дійде висновку про те, що відповідне листування дає змогу встановити його учасників та може підтверджувати ті чи інші доводи сторін, наприклад, щодо наявності між ними відповідних відносин, ведення певних перемовин тощо, суд може прийняти таке листування як доказ і в такому разі надати йому оцінку сукупно з іншими доказами у справі. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із урахуванням усіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у ст.96 ГПК України, у подібних правовідносинах. Подібні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №916/3027/21, на яку обґрунтовано послався суд першої інстанції за змістом оскаржуваного рішення.

Оцінюючи надані позивачем до матеріалів справи скріншоти електронного листування, Східний апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Скріншот з електронної пошти (а.с.9,т.1) не містить інформації щодо тексту електронного листа (змісту відправлення) та датований 29.05.2024, що позбавляє суд можливості ідентифікувати зміст відправлення. Скріншот з електронної пошти (а.с.10, т.1) містить перелік документів, які були направлені позивачем відповідачу 31.08.2024, проте не містить інформації щодо тексту електронного листа та документів (змісту відправлення), що позбавляє суд можливості ідентифікувати зміст відправлення. Відтак, місцевий господарський суд правильно зазначив, що означені скріншоти з електронної пошти не можуть бути оцінені як належні докази у справі.

Скріншоти листування з мобільного додатку "Viber" (а.с. 69-102, т.1) свідчать про обмін між ФОП Радько С.А. та абонентом з номером телефону НОМЕР_3 (у заявці №3 означений номер вказано як номер відповідальної особи ОСОБА_3; номер міститься у заявах відповідача по суті спору) текстовими, голосовими та фото-повідомленнями.

Як правильно зауважив Господарський суд Полтавської області, оцінка текстових повідомлень не дає суду можливості визнати їх належними та допустимими доказами на підтвердження викладених у позовній заяві обставин. Надіслані у фотоповідомленнях копії документів, місцевості, мапи позивачем до матеріалів справи не надані, що виключає можливість їх оцінки судом. Голосові повідомлення суду також не надані, деякі з них видалено, що виключає їх оцінку, зокрема і як достовірних.

Східний апеляційний господарський суд також звертає увагу, що у відповіді на адвокатський запит (вих.30/12-2 від 30.12.2024) та безпосередньо у відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Сінтайл» підтвердило, що за автотранспортні послуги з перевезення олії за Маршрутом с.Новогригорівка (Україна) - Струміца (МК) на суму 152 330,82 грн ФОП Радьком С.А. не була зареєстрована податкова накладна в Єдиному реєстрі податкових накладних і не була погоджена ТОВ «Сінтайл» (доказів протилежного позивачем до матеріалів справи не надано).

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 73, 74, 76, 77, 86, 236-238, 282 ГПК України, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів), з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно, висновки суду мають бути підтверджені належними та допустимими доказами, оціненими та дослідженими судами, позаяк судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, Східний апеляційний господарський суд погоджується з висновками Господарського суду Полтавської області про те, що позивач не довів надання ним послуг відповідачеві за заявкою №3 до договору, що виключає обов`язок відповідача як замовника за договором сплатити заявлену до стягнення суму.

Східний апеляційний господарський суд, разом з іншим, вважає за необхідне зауважити наступне.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 27.01.2021 у справі №910/17876/19 (на яку обґрунтовано послався місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні), кожна сторона при укладенні правочину має поводити себе добросовісно, обачливо і розумно, об`єктивно оцінювати ситуацію. Стандарт розумної та обачливої поведінки комерсанта набагато вищий, порівняно зі стандартом пересічної розумної людини.

У разі здійснення підприємницької діяльності особа (у даному випадку, позивач) має усвідомлювати, що господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків у результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від) таких дій. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №910/15484/17.

Судова колегія зауважує, що позивачем в апеляційній скарзі не наведено спростування встановлених Господарським судом Полтавської області на підставі досліджених доказів у справі фактичних обставин справи та не зазначено, у чому полягає незаконність рішення суду, які норми матеріального та/або процесуального права порушено судом. Зміст апеляційної скарги практично зводиться до наведення власного бачення позивачем фактичних обставин справи, недоведеність яких встановлена вище за текстом постанови.

Відтак, враховуючи, що апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які (доводи і вимоги апеляційної скарги) у даному випадку не підтверджують ухвалення оскаржуваного рішення із порушеннями, визначеними ст.277 ГПК України в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог у порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

За змістом ст.129 вказаного Кодексу такий результат апеляційного перегляду має наслідком віднесення на рахунок скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Щодо розумності строку розгляду апеляційної скарги судова колегія зазначає наступне.

24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 введено в Україні воєнний стан, який неодноразово продовжувався та станом на дату ухвалення постанови триває.

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

При цьому згідно з Рекомендаціями, прийнятими Радою суддів України, щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Враховуючи приписи статті 3 Конституції України, яка визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, зважаючи на наявність активних військових дій та загрози небезпеки на території України, у тому числі в м.Харкові та Харківській області, а також особливого (дистанційного) режиму роботи Східного апеляційного господарського суду, обмеження доступу та відвідування працівниками та суддями будівлі Східного апеляційного господарського суду з міркувань безпеки, розгляд даної апеляційної скарги здійснено судом апеляційної інстанції в межах розумного строку в розумінні положень ГПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 03.04.2025 у справі №917/2117/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 24.07.2025.

Головуючий суддя О.Є. Медуниця

Суддя О.А. Істоміна

Суддя Д.О. Попков