ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2025 Справа № 914/983/25

Господарський суд Львівської області у складі судді Іванчук С. В., за участю секретаря Федак В. В., розглянувши матеріали справи за позовом: Фермерського господарства Саламанчук Михайла Володимировича, с. Ульвівок, Шептицький р-н, Львівська обл.;

до відповідача: Сокальської міської ради Львівської області, м. Сокаль, Шептицький р-н, Львівська обл;

про визнання права постійного користування земельною ділянкою.

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

Відводів складу суду та секретарю судового засідання сторонами не заявлено.

Розгляд справи судом.

На розгляд Господарського суду Львівської області поступив позов Фермерського господарства Саламанчук Михайла Володимировича до Сокальської міської ради Львівської області про визнання права постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :07:000:0316.

Ухвалою суду від 02.04.2025р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 29.04.2025р.

Через канцелярію суду позивач 29.04.2025р. подав клопотання за вх. № 11092/25 про долучення до матеріалів справи судової практики у подібних правовідносинах.

Ухвалою суду від 29.04.2025р. відкладено розгляд справи на 20.05.2025р.

Ухвалою суду від 20.05.2025р. продовжено строк підготовчого провадження у справі на тридцять днів та відкладено розгляд справи на 24.06.2025р.

Ухвалою суду від 24.06.2025р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.07.2025р.

Представник позивача в судове засідання 15.07.2025р. не з`явився, причин неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання шляхом скерування ухвали суду від 24.06.2025р. до електронного кабінету, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідач явки повноважного представника в судове засідання 15.07.2025р. не забезпечив. Через систему «Електронний суд» відповідач 17.06.2025р. подав заяву за вх. № 16175/25 про розгляд справи без участі представника.

Позиції учасників справи.

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 25.04.1996 року на підставі рішення Сокальської районної ради народних депутатів Сокальського району від 26.01.1996 року видано громадянину ОСОБА_1 державний акт на право постійного користування землею серії ІІІ- ЛВ №005288 площею 15гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території села Теляж, Теляжської сільської ради народних депутатів. Землю надано для ведення селянського (фермерського) господарства.

Позивач вказує, що розпорядженням голови Сокальської РДА від 27.04.1998 року № 240 ОСОБА_1 для розширення фермерської діяльності в постійне користування з земель запасу Теляжської сільської ради передано додатково 20, 4497 га.

Позивач стверджує, що 19.04.1996 року ФГ Саламачук Михайла Володимировича видано свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності та ФГ Саламачук Михайла Володимировича взято на облік Державної служби статистики України, ГУ ДПС у Львівській області.

Позивач зазначає, що дану земельну ділянку ФГ ОСОБА_1 використовувало для особистого фермерського господарства.

Позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Позивач стверджує, що після смерті ОСОБА_1 всю спадщину, котра з поміж іншого майна, складається із Фермерського господарства Саламанчук М.В. прийнято його дружиною ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.12.2024 року.

Позивач зазначає, що з 1 січня 2013 року вступив в силу Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», яким законодавець вніс зміни до Земельного кодексу України, зокрема до статті 122 Земельного кодексу України.

У відповідності до прийнятих змін Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальні органи (на даний час Головне управління Держгеокадстру у Львівській області) була розпорядником земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності.

Однак, 21.12.2020р. згідно наказу ГУ Держгеокадастру у Львівській області передано Сокальській міській раді у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, в т. ч. землі котрі знаходяться на території Телязького старостинського округу.

Позивач вказує, що в позасудовий спосіб вирішити спір не можливо оскільки позивач звертався в Сокальську міську раду із заявою про передачу в користування земельної ділянки та отримав лист із відмовою та роз`ясненням звернутись в суд із відповідним позовом.

Враховуючи вищенаведене, позивач просить суд визнати за Фермерським господарством Саламанчук Михайла Володимировича право постійного користування земельною ділянкою площею 20,4497 га., кадастровий номер :07:000:0316 в межах згідно з планом, розташованою на території Телязького старостинського округу (Сокальської міської ради) Шептицького району Львівської області, призначеної для ведення селянського (фермерського) господарства, яка була раніше надана ОСОБА_1 відповідно до Державного акта на право користування землею серія ІІІ-ЛВ №005288 від 25.04.1996 року.

Письмового відзиву чи заперечень від відповідача не подано.

Обставини, встановлені судом.

Рішенням Сокальської районної ради народних депутатів від 26.01.1996р. громадянам згідно із додатком №1 надано в постійне користування земельні ділянки для утворення та розширення селянських/фермерських господарств за рахунок земель запасу. Згідно вказаного списку №1 ОСОБА_1 виділено 15 га земель в с. Теляж.

На підставі вказаної ухвали, 25.04.1996р. видано ОСОБА_1 Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 15 га, яка розташована на території с. Теляж, Теляжської сільської ради. Землю надано для ведення селянського (фермерського) господарства.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань Фермерське господарство ОСОБА_1 зареєстровано 19.04.1996 року.

Згідно з розпорядженням Голови Сокальської РДА від 27.04.1998 №240 ОСОБА_1 для розширення фермерської діяльності в постійне користування з земель запасу Теляжської сільської ради передано додатково 20, 4497 га.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_1 спадщину, яка з поміж іншого майна, складається із майнових прав Фермерського господарства Саламанчук Михайла Володимировича, прийняла його дружина ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину та витягами про реєстрацію в Спадковому реєстрі.

09.12.2024р. відбулись збори членів Фермерського господарства ОСОБА_1 , за результатами яких прийнято рішення, оформлене протоколом зборів №1/2024, зокрема, про затвердження нової редакції статуту господарства, та зміну відомостей щодо голови фермерського господарства.

Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :07:000:0316.

Згідно із довідкою уточнення відомостей про земельну ділянку № 2706/15-23 від 11.09.2023р., наданою відділом № 6 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, земельна ділянка кадастровий номер :07:000:0316 площею 20,4497 га зареєстрована в системі ДЗК згідно Технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель 22.08.2023р.

Згідно проекту роздержавлення і приватизації земель СС «Бужани», СС «Городиловичі» Телязької сільської ради народних депутатів Сокальського району Львівської області та Державного акту на право користування землею ІІІ-ЛВ №005288, виданого 25 квітня 1996р. на ім`я ОСОБА_1 , земельна ділянка кадастровий номер :07:000:0316 площею 20,4497 га була надана у постійне користування ОСОБА_1 для ведення селянського (фермерського) господарства.

06.02.2025р. Сокальською міською радою видано громадянці ОСОБА_2 довідку №28 про те, що вона дійсно користується земельною ділянкою, кадастровий номер :07:000:0316 площею 20,4497 га ФГ «Саламанчук М.В. » на території Телязького старостинського округу.

Відповідно до вказаної довідки, згідно проекту роздержавлення і приватизації земель СС «Бужани», СС «Городиловичі» Телязької сільської ради народних депутатів Сокальського району Львівської області та Державного акту на право користування землею ІІІ-ЛВ № 005288, виданого 25 квітня 1996 р. на ім`я ОСОБА_1 , земельна ділянка кадастровий номер :07:000:0316 площею 20,4497 га була надана у постійне користування ОСОБА_1 для ведення селянського (фермерського) господарства.

Позивач зазначив, що на момент надання земельної ділянки ОСОБА_1 , земельна ділянка на праві постійного землекористування для ведення СФГ надавалась не як громадянину України, а як спеціальному суб`єктові - голові створюваного селянського (фермерського) господарства.

У позовній заяві також вказано, що чинним на момент створення ФГ Саламанчук Михайла Володимировича законодавством було передбачено одержання земельної ділянки як обов`язкової умови для набуття правосуб`єктності СФГ як юридичної особи. Водночас одержання громадянином державного акта, яким посвідчувалося право на земельну ділянку для ведення СФГ, зобов`язувало таку фізичну особу в подальшому подати необхідні документи до відповідної місцевої ради для державної реєстрації СФГ. Тобто закон не передбачав права громадянина використовувати земельну ділянку, надану йому в користування для ведення СФГ, без створення такого СФГ.

З огляду на вищезазначене, позивач звернувся до Господарського суду Львівської області та просить визнати за Фермерським господарством Саламанчук Михайла Володимировича право постійного користування земельною ділянкою площею 20,4497 га, кадастровий номер :07:000:0316, розташованої на території Теляжського старостинського округу (Сокальської міської ради) Шептицького району Львівської області, призначеної для ведення селянського (фермерського) господарства, яка була раніше надана ОСОБА_1 відповідно до Державного акта на право користування землею серія ІІІ-ЛВ №005288 від 25.04.1996 року.

Відповідач проти позову не заперечив, відзив на позовну заяву не подав.

Оцінка суду.

Згідно з ст. ст. 13, 14 Конституції України, земля, її надра, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.

Відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням селянських (фермерських) господарств регулюються Земельним кодексом України від 18.12.1990р., Земельним кодексом України від 25.10.2001р., Законом України «Про селянське (фермерське) господарство», Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України.

Відповідно до ст.7 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент створення позивача), користування землею може бути постійним або тимчасовим. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, зокрема громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.

Згідно з ч.1 ст.23 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент створення фермерського господарства), право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 2 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» (який втратив чинність 29.07.2003 у зв`язку із набранням чинності ЗУ «Про фермерське господарство»), селянське (фермерське) господарство є формою підприємництва громадян України, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією. Членами селянського (фермерського) господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 16-річного віку, та інші родичі, які об`єдналися для роботи в цьому господарстві. Членами селянського (фермерського) господарства не можуть бути особи, в тому числі родичі, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом, угодою). Селянське (фермерське) господарство може бути створено однією особою. Головою селянського (фермерського) господарства є його засновник або особа, яка є його правонаступником.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство», після одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування землею або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство підлягає у 30-денний термін державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку. Після відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набуває статусу юридичної особи.

Таким чином, законодавством, чинним на момент створення фермерського господарства позивача, передбачено одержання земельної ділянки як обов`язкової умови для набуття правосуб`єктності селянського (фермерського) господарства як юридичної особи. Водночас, одержання громадянином державного акта, яким посвідчувалося право на земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) господарства, зобов`язувало таку фізичну особу в подальшому подати необхідні документи до відповідної місцевої ради для державної реєстрації селянського (фермерського) господарства. Тобто, закон не передбачав права громадянина використовувати земельну ділянку, надану йому в користування для ведення селянського (фермерського) господарства, без створення такого селянського (фермерського) господарства.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.08.2022р. у справі № 921/68/21.

Фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону (ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство»).

Фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою (ст. 8 Закону України «Про фермерське господарство»).

Таким чином, після отримання земельної ділянки фермерське господарство має бути зареєстроване у встановленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому надавалася відповідна земельна ділянка для ведення фермерського господарства.

Вказані правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020р. у справі № 320/5724/17 та від 23.06.2020р. у справі № 922/989/18.

Як встановлено судом, після отримання Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою ІІІ-ЛВ №005288, фермерське господарство Саламанчук Михайла Володимировича почало використовувати надану земельну ділянку для фермерської діяльності. Тобто, у правовідносинах користування спірною земельною ділянкою з дня державної реєстрації фермерського господарства воно набуло права та обов`язки землекористувача.

Відповідно до ч.1 ст. 92 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом (ч.2 ст.95 вказаного Кодексу).

Конституційний Суд України у Рішенні від 22.09.2005р. № 5-рп/2005 вказав, що стаття 92 Земельного кодексу України не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте громадянами в установлених законодавством випадках. Раніше видані державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними та підлягають заміні у разі добровільного звернення осіб.

Таким чином, право постійного користування земельною ділянкою, набуте особою у встановленому законодавством порядку, відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не підлягає обов`язковій заміні.

Право користування земельною ділянкою може бути припинено лише з підстав, закріплених у законодавстві.

Відповідно до ст. 27 Земельного кодексу України від 18.12.1990р., право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі: добровільної відмови від земельної ділянки; закінчення строку, на який було надано земельну ділянку; припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства; систематичного невнесення земельного податку в строки, встановлені законодавством України, а також орендної плати в строки, визначені договором оренди; нераціонального використання земельної ділянки; використання земельної ділянки способами, що призводять до зниження родючості грунтів, їх хімічного і радіоактивного забруднення, погіршення екологічної обстановки; використання землі не за цільовим призначенням; невикористання протягом одного року земельної ділянки, наданої для сільськогосподарського виробництва, і протягом двох років - для несільськогосподарських потреб; вилучення земель у випадках, передбачених статтями 31 і 32 цього Кодексу.

Згідно з ст. 141 Земельного кодексу України від 25.10.2001р., підставами припинення права користування земельною ділянкою є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій, крім перетворення державних підприємств у випадках, визначених статтею 120-1 цього Кодексу; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії; припинення права користування надрами у разі закінчення встановленого спеціальним дозволом на користування надрами строку користування надрами (у разі передачі земельної ділянки державної, комунальної власності користувачу надр для здійснення діяльності з користування надрами); невиконання акціонерним товариством, товариством з обмеженою відповідальністю, 100 відсотків акцій (часток) у статутному капіталі якого належать державі, яке утворилося шляхом перетворення державного підприємства, вимог, визначених статтею 120-1 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 Земельного кодексу України від 25.10.2001р., земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, що здійснюють розпорядження земельними ділянками відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу.

Водночас, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач відмовився від права користування спірною земельною ділянкою, а також, що земельна ділянка вилучалася для суспільних чи інших потреб.

З наведеного вбачається, що у земельному законодавстві (як чинному на момент створення юридичної особи позивача, смерті його засновника, так і станом на даний час) така підстава припинення права постійного користування фермерським господарством земельною ділянкою свого засновника як смерть громадянина - засновника селянського (фермерського) господарства відсутня.

З урахуванням викладеного, у разі смерті громадянина - засновника селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) право постійного користування земельною ділянкою, наданою для ведення фермерського господарства його засновнику, не припиняється зі смертю цієї особи, а зберігається за фермерським господарством, до якого воно перейшло після створення фермерського господарства.

Право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених ст. 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у ст. 141 названого Кодексу, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою.

Зазначеної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.06.2020р. у справі № 922/989/18.

Станом на день прийняття рішення суду, письмового відзиву чи заперечень від відповідача не подано, доказів в спростування вищенаведених обставин не надано.

Згідно із ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Статтею 77 ГПК України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини які є предметом доказування у справі судом визнаються встановленими та позовні вимоги є обґрунтованими, не спростованими, підтвердженими належними доказами, та підлягають задоволенню.

На підставі положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України з відповідача підлягають відшкодуванню судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

Правові засади справляння, розмір ставок судового збору та порядок його сплати регулюється Законом України «Про судовий збір» (із змінами та доповненнями).

Згідно із ст.1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Частина 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» встановлює, що за подання позовних заяв майнового характеру до господарського суду ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання позовних заяв немайнового характеру до господарського суду - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025р.» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2025 року становить 3028,00 гривень.

Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 3028,00 грн., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції № 86 від 24.02.2025р. на суму 3028,00 грн., копія якої долучена до матеріалів справи.

За приписами ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Як вбачається із матеріалів справи позовна заява, подана через систему «Електронний суд», позивачем заявлено позовну вимогу немайнового характеру відтак, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» підлягав оплаті судовий збір у розмірі 2 422,40грн., який відповідно до ст. 129 ГПК України підлягає відшкодуванню з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» позивач вправі звернутися до Господарського суду Львівської області із заявою про повернення надмірно сплаченого судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 74, 76, 77, 86, 129, 185, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за Фермерським господарством Саламанчук Михайла Володимировича (80020, Львівська обл., Шептицький р-н, село Ульвівок, вул.Над Бугом, будинок 93, ідентифікаційний код 23968069) право постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :07:000:0316 площею 20,4497 га, розташованою на території Теляжського старостинського округу (Сокальської міської ради) Шептицького району Львівської області, призначеної для ведення селянського (фермерського) господарства, яка була раніше надана ОСОБА_1 відповідно до Державного акта на право користування землею серія ІІІ-ЛВ №005288 від 25.04.1996 року

Стягнути з Сокальської міської ради Львівської області (80001, Львівська обл., Шептицький р-н, місто Сокаль, вул.Шептицького, будинок 44, ідентифікаційний код 26205171) на користь Фермерського господарства Саламанчук Михайла Володимировича (80020, Львівська обл., Шептицький р-н, село Ульвівок, вул.Над Бугом, будинок 93, ідентифікаційний код 23968069) судовий збір в розмірі 2 422,40грн.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 16.07.2025р.

Суддя Іванчук С.В.