ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/5168/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.,

суддів: Савицького Я.Ф., Принцевської Н.М.

секретар судового засідання: Кияшко Р.О.

за участю представників учасників справи:

від Приватного акціонерного товариства "Теплицьке автотранспортне підприємство 10533": Чокля Є.Ю.,

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Південь-1": Полілова С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Теплицьке автотранспортне підприємство 10533"

на рішення Господарського суду Одеської області від 09.04.2025 року, суддя в І інстанції Цісельський О.В.,, повний текст якого складено 18.04.2025, в м. Одесі

у справі №916/5168/24

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Теплицьке автотранспортне підприємство 10533"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Південь-1"

про відшкодування майнової шкоди у вигляді упущеної вигоди в розмірі 1 477 577,38 грн

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2024 року Приватне акціонерне товариство "Теплицьке автотранспортне підприємство 10533" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Південь-1" про відшкодування майнової шкоди у вигляді упущеної вигоди у розмірі 1 477 577,38 грн.

В обґрунтування позову посилався на те, що внаслідок ДТП, яка відбулась 23.11.2021 за участю водія ТОВ "Агро Південь-1", якого в подальшому було визнано винним за ст. 124 КУпАП, транспортному засобу позивача завдано майнову шкоду. Окрім шкоди, завданої майну шляхом пошкодження транспортного засобу, позивач вважає, що має право на відшкодування майнової шкоди у вигляді упущеної вигоди внаслідок неможливості експлуатації пошкодженого автомобіля за період з 24.11.2021 по 31.10.2024.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 09.04.2025 у справі №916/5168/24 відмовлено у задоволенні позову.

Суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять докази вжиття позивачем заходів для одержання упущеної вигоди, про наявність якої стверджує позивач. Також позивачем не доведено тієї обставини, що він мав намір і можливість отримати доходи і лише неправомірні дії відповідача стали єдиною причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток в заявленому розмірі. Вказаний позивачем розрахунок завданої шкоди у вигляді упущеної вигоди не підтверджений відповідними первісними бухгалтерськими документами, які б свідчили про завдання шкоди позивачу у цій справі у вигляді упущеної вигоди відповідачем. Додані до матеріалів справи звіти про фінансові результати підприємства, паспорти маршрутів із відповідними додатками та довідки позивача не можуть в розумінні вимог ст.73,76 ГПК України безумовно свідчити про наявність упущеної вигоди у заявленому позивачем до стягнення розмірі, а також підтверджувати висновки позивача про рівнозначність прибутку, наприклад, за минулий аналогічний період. Позивачем не доведено, що збитки у формі упущеної вигоди саме у визначеному позивачем розмірі не є абстрактними, та дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснив протиправних дій, а також не доведено вини відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та упущеною вигодою позивача в заявленому розмірі, що свідчить про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, необхідних для застосування до відповідача такої міри відповідальності, як відшкодування майнової шкоди.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Теплицьке автотранспортне підприємство 10533", в якій останнє просить рішення Господарського суду Одеської області від 09.04.2025 у справі №916/5168/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає таке:

- щодо необґрунтованої відмови у задоволенні клопотання про призначення експертизи. Позивач зазначає, що клопотання про призначення експертизи було спрямоване не на перекладання обов`язку доказування чи визначення предмету позову на експерта, а на отримання кваліфікованого висновку спеціаліста з економічних питань щодо розміру упущеної вигоди на підставі вже наданих позивачем документів та розрахунків, а також тих документів, які експерт міг би додатково витребувати в установленому порядку (за необхідності). Визначення розміру упущеної вигоди, особливо в умовах багатофакторності господарської діяльності перевізника, аналізу доходів, витрат, рентабельності, впливу відсутності однієї транспортної одиниці на загальні фінансові результати, об`єктивно потребує спеціальних економічних знань, якими суд, за всієї поваги, не володіє в тій мірі, в якій ними володіє сертифікований судовий експерт-економіст;

- щодо суперечливості позиції суду скаржник зазначає, що суд спочатку відмовляє у призначенні експертизи, мотивуючи це тим, що може самостійно оцінити докази та встановити розмір шкоди. Однак, у підсумку, суд зазначає про недоведеність розміру упущеної вигоди, посилаючись на недоліки в розрахунках та відсутність деталізації, тобто саме на ті аспекти, які могли б бути з`ясовані та належно оцінені за допомогою судової економічної експертизи. Така позиція є внутрішньо суперечливою та свідчить про те, що відмова в експертизі безпосередньо вплинула на повноту судового розгляду та правильність ухваленого рішення;

- щодо доведення обставин справи і розміру шкоди, зазначає, що в матеріалах справи наявні належні докази (фінзвіти, паспорти, ліцензія, довідка-розрахунок, факт пошкодження ТЗ і вини відповідача) в сукупності які достатні для висновку про наявність та розмір упущеної вигоди за стандартом "більшої вірогідності";

- щодо порушення норм процесуального права (пункт 2 частини третьої статті 277 ГПК України) - розгляд справи суддею, якому було заявлено відвід. 15.01.2025 позивач заявив відвід судді Цісельському О.В., у задоволенні якого безпідставно відмовлено. Підставою для відводу слугували обставини, що викликають обґрунтовані сумніви в неупередженості судді (п.5 ч. 1 ст. 35 ГПК України). Зокрема, у судовому засіданні 14.01.2025 суддя Цісельський О.В. особисто повідомив про свої дружні стосунки з представником відповідача - ТОВ «Агропівдень-1» - протягом понад 25 років, а також факт їхньої спільної роботи. Суд першої інстанції, формально відмовляючи у відводі, проігнорував суть повідомлення судді про дружні стосунки, зосередившись лише на факті давньої спільної роботи. Однак, саме визнання суддею наявності таких стосунків, незалежно від давнини професійних зв`язків, є ключовим.

Одночасно із поданням апеляційної скарги скаржником заявлено низку клопотань, а саме:

- клопотання про призначення судової економічної експертизи, на вирішення якої поставити наступне питання: "Який розмір упущеної вигоди (неодержаного доходу) завдано Приватному акціонерному товариству "Теплицьке автотранспортне підприємство 10553" внаслідок неможливості експлуатації в господарській діяльності пошкодженого в ДТП 23.11.2021 автобуса Mersedes-Benz р/н НОМЕР_1 за період з 01.01.2022 року по 31.10.2024 року включно?"; Проведення експертизи доручити Вінницькому відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (21007, м. Вінниця, вул. Батозька, 1);

- клопотання про визнання поважними причини неподання до суду першої інстанції та приєднання нових доказів до матеріалів справи, а саме: ???копію Додаткової угоди до Договору від 05.06.2015 №25 про організацію перевезення пасажирів на внутрішньообласному міжміському та приміському автобусному маршруті загального користування від 15.05.2020; копію Додаткової угоди до Договору від 05.06.2015 №26 про організацію перевезення пасажирів на внутрішньообласному міжміському та приміському автобусному маршруті загального користування від 15.05.2020; копію Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на автомобіль Mersedes-Benz, реєстраційний номер НОМЕР_3 . (Обгрунтовує тим, що зазначені документи безпосередньо підтверджують факт залучення пошкодженого транспортного засобу до господарської діяльності особи, яка подає апеляційну скаргу та підтверджує реальну можливість отримання доходів від експлуатації автомобілів та факт використання Volkswagen Crafter p/н НОМЕР_4 на іншому маршруті, відмінно від маршруту на якому використовувався пошкоджений автобус.).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає наступне:

- 23.02.2022 позивач отримав страхове відшкодування в розмірі 127 400,00 грн; з приводу визначення розміру матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, позивач звернувся до ПП ЕНДЦ «Експертиза» лише 30.04.2024р. (майже через 2,5 року після ДТП);

- між сторонами було укладено мирову угоду, яка затверджена ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.10.2024 у справі №916/3884/24, а 31.10.2024 позивач отримав повне відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, в розмірі 487 735,44 грн., 50% судового збору в розмірі 3 658,02 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн.. У п.8 укладеної мирової угоди позивач підтвердив та гарантував, що у випадку своєчасного та належного виконання відповідачем умов мирової угоди, позивач не буде мати (пред`являти) до відповідача майнові та/або немайнові вимоги та будь-які інші претензії, які стосуються або випливають з даної мирової угоди та які були предметом спору у справі №916/3884/24;

- звертаючись до суду із клопотанням про призначення судової економічної експертизи, позивач не надав до суду розрахунку розміру упущеної вигоди та жодних первинних документів, на яких розрахунок ґрунтується та які безперечно свідчать проте, що якби не ДТП, позивач цю вигоду отримав. Позивач сам не в змозі достовірно визначити розмір своїх доходів та витрат, які він міг реально отримати, як би не ДТП. Вимога позивача про призначення судової експертизи для визначення розміру упущеної вигоди не може вважатися отриманням кваліфікованого висновку спеціаліста щодо розміру упущеної вигоди на підставі вже наданих позивачем документів, як помилково зазначає апелянт. Крім того, відмовляючи у задоволенні першого клопотання про призначення судової експертизи під час підготовчого судового засідання 14.01.2025р., суд першої інстанції наголосив позивачу про необхідність здійснення бухгалтером підприємства такого розрахунку та подання його до суду. Проте дане наголошення суду позивачем було проігноровано та 15.01.2025р. до суду подано друге клопотання про призначення судової експертизи без розрахунку, яке повинно бути предметом дослідження та без підтверджуючих документів;

- надана позивачем звітність не містить підписів керівника та головного бухгалтера або відмітки про накладання цифрових підписів. Будь-яких доказів подання звітності до контролюючого органу та прийняття цієї звітності також відсутні. Дана звітність не відображує маршрути, на яких позивач здійснює перевезення, їх кількість, кількість транспортних засобів, дохідність окремого рейсу чи маршруту, собівартість рейсів тощо. Крім того, ДТП сталося у листопаді 2021 року, однак позивач звітність за 2019 - 2021 роки, а також інші відомості на підтвердження доходів, витрат та прибуток від діяльності з перевезень не надав;

- надані позивачем паспорти маршрутів затверджені 28.01.2022р. (тобто після ДТП, яке сталося 23.11.2021р.). Складові документи паспортів датовані після затвердження самих паспортів або взагалі не мають дат;

- позивач не надав суду жодного первинного документа, який би підтверджував дійсну дохідність рейсу як автомобіля Mersedes-Ben, так і автомобіля Volkswagen Crafter за період часу до та після ДТП, не надав а ні відомості про кількість перевезених пасажирів за період, а ні шляхові листи, а ні касові відомості, а ні журнали виїздів, а ні касові звіти, а ні документи на підтвердження закупівлю та списання пального, а ні підтвердження витрат на заробітну платню, на амортизацію, на сплату податків та зборів, а ні розрахунків з контрагентами тощо, за період до ДТП та за заявлений період відшкодування;

- позивач мав змогу та не був позбавлений права, з метою недопущення існування значних збитків від невикористання у своїй господарській діяльності пошкодженого транспортного засобу, невідкладно звернутись до відповідача з відповідними вимогами як про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу, так і про відшкодування шкоди у вигляді упущеної вигоди;

- факт повідомлення суддею про «перебування у дружніх стосунках з представником відповідача протягом понад 25 років» не мав місця та хибна заява представників позивача про це є проявом неповаги до суду та інших учасників судового процесу і недобросовісного користування своїми процесуальними правами;

- є незрозумілим, в зв`язку з чим саме апелянт пов`язує спричинення шкоди у вигляді упущеної вигоди: в зв`язку з неможливістю експлуатації автомобіля Mersedes-Benz, пошкодженого внаслідок ДТП, або в зв`язку із тім, що автомобіль Volkswagen Crafter не працював на своєму маршруті, та не зміг приносити дохід на своєму маршруті;

- клопотання апелянта про приєднання додаткових доказів до матеріалів справи є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

До суду апеляційної інстанції від позивача надійшли письмові пояснення, в яких останній зазначає, що посилання на п. 8 мирової угоди є безпідставним. Цей пункт чітко обмежує відмову від претензій вимогами, «які були предметом спору у справі №916/3884/24». Критика відповідачем довідки-розрахунку є безпідставною. За відсутності висновку експерта (у призначенні якого було відмовлено), такий розрахунок є єдино можливим та розумним способом визначення орієнтовного розміру збитків. Він ґрунтується на реальних показниках (загальний дохід підприємства та кількість рейсів) і є обґрунтованим припущенням, яке відповідач не спростував жодним контррозрахунком чи доказом.

09.06.2025 від позивача надійшло клопотання, в якому останній просить визнати поважними причини неподання до суду першої інстанції доказів; прийняти та приєднати до матеріалів справи №916/5168/24 як нові докази:

- копію адвокатського запиту адвоката Чоклі Є.Ю. до Вінницького відділення КНДІСЕ МЮ України №1 від 09.05.2025;

- копію відповіді Вінницького відділення КНДІСЕ МЮ України №1/Ч-25 від 14.05.2025 на адвокатський запит;

- копію адвокатського запиту адвоката Чоклі Є.Ю. до Одеського НДІСЕ МЮ України №3 від 09.05.2025.

В обґрунтування вказаного клопотання позивач зазначає, що відповідь Вінницького відділення КНДІСЕ МЮ України від 14.05.2025 повністю спростовує твердження суду першої інстанції та відповідача про те, що питання про розмір упущеної вигоди не може бути предметом судової експертизи. Державна експертна установа, на яку посилається позивач, офіційно підтвердила, що: визначення документальної обґрунтованості розрахунків втраченої вигоди є одним із завдань економічної експертизи (відповідно до Науково-методичних рекомендацій МЮУ №53/5). у штаті відділення є два атестованих експерти з відповідною кваліфікацією поставлене позивачем питання входить до компетенції експертів економістів та може бути вирішене ними. Вибір позивачем саме Вінницького відділення КНДІСЕ був обґрунтованим, оскільки ця установа оперативно та по суті надала підтвердження своєї компетенції, на відміну від установи, запропонованої відповідачем.

10.06.2025 від відповідача надійшли заперечення на клопотання представника позивача про приєднання до матеріалів справи нових доказів від 09.06.2025 з огляду на необґрунтованість та безпідставність такого клопотання, а також зазначає, що оскільки представник позивача висловлює сумніви у доцільності дорученні проведення експертизи Одеському НДІСЕ вважає за необхідне зазначити, що представник відповідача звертався до Одеського НДІСЕ з відповідним адвокатським запитом 28.11.2024. Вже 04.12.2024р. Одеський НДІСЕ підтвердив, що у нього наявні судові експерти, які мають кваліфікацію за відповідними експертними спеціальностями та інститутом проводяться судово-економічні експертизи за умови надання розрахунку.

23.06.2025 від позивача надійшло клопотання, в якому останній просить прийняти та приєднати до матеріалів справи № 916/5168/24 копії опису вкладення у цінний лист, фіскального чека АТ «Укрпошта», поштову накладну від 10.06.2025, а також роздруківку з офіційного сайту АТ «Укрпошта» (трекінг), що підтверджує отримання відправлення Одеським НДІСЕ 12.06.2025. Просить врахувати надані докази та викладені у цьому клопотанні доводи при вирішенні питання про призначення судової економічної експертизи та вибір експертної установи.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.05.2025 у складі судді-доповідача: Ярош А.І., суддів-членів колегії: Діброви Г.І., Принцевської Н.М. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Теплицьке автотранспортне підприємство 10533» на рішення Господарського суду Одеської області від 09.04.2025 у справі №916/5168/24; призначено дану справу до розгляду на 24.06.2025 об 11:00 та в подальшому оголошено перерву в розгляді справи до 22.07.2025 о 12:30.

Разом із тим, суддя зі складу колегії суддів, який не є суддею-доповідачем, Діброва Г.І. перебуває у відпустці з 30.06.2025 по 01.08.2025 згідно наказу голови суду від 17.06.2025 №148-в. У зв`язку з цим, розпорядженням В.о. керівника апарату суду від 21.07.2025 №173 призначено повторний автоматизований розподіл справи №916/5168/24.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2025 для розгляду справи №916/5168/24 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді - Ярош А.І., суддів: Савицького Я.Ф., Принцевської Н.М.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.07.2025 прийнято справу №916/5168/24 до свого провадження колегією суддів у складі головуючого судді Ярош А.І., суддів: Савицького Я.Ф., Принцевської Н.М.

Розглянувши в судовому засіданні 22.07.2025 за участю представників учасників справи клопотання представника позивача про приєднання на стадії апеляційного перегляду справи нових доказів, а також клопотання про призначення судової економічної експертизи, колегія суддів, порадившись на місці, вирішила відмовити в їх задоволенні, зважаючи на наступне.

Щодо клопотання позивача про визнання поважними причини неподання до суду першої інстанції та приєднання нових доказів до матеріалів справи.

Разом з апеляційною скаргою представник позивача просить приєднати до матеріалів справи нові докази, а саме: ???копію Додаткової угоди до Договору від 05.06.2015 №25 про організацію перевезення пасажирів на внутрішньообласному міжміському та приміському автобусному маршруті загального користування від 15.05.2020; копію Додаткової угоди до Договору від 05.06.2015 №26 про організацію перевезення пасажирів на внутрішньообласному міжміському та приміському автобусному маршруті загального користування від 15.05.2020; копію Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на автомобіль Mersedes-Benz, реєстраційний номер НОМЕР_3 .

В обґрунтування необхідності доручення вказаних доказів зазначає, що зазначені документи безпосередньо підтверджують факт залучення пошкодженого транспортного засобу до господарської діяльності особи, яка подає апеляційну скаргу та підтверджує реальну можливість отримання доходів від експлуатації автомобілів та факт використання Volkswagen Crafter p/н НОМЕР_4 на іншому маршруті, відмінно від маршруту на якому використовувався пошкоджений автобус.

Мотивуючи неподання вказаних доказів до суду першої інстанції у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України, зазначає, що адвокат Чокля Є.Ю., представляє інтереси ПрАТ «Теплицьке автотранспортне підприємство 10533» на стадії апеляційного оскарження на підставі договору про надання правової допомоги №2 від 05.05.2025 та ордеру на надання правничої допомоги. Участі в розгляді справи в суді першої інстанції не приймала.

Відповідно до ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апеляційний суд зауважує, що виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції в суді першої інстанції. В той же час, процесуальне законодавство допускає випадки подачі на стадії апеляційного розгляду нових доказів для підтвердження обставин, на які посилається сторона.

Однак, є неприйнятною ситуація, коли сторона просить долучити до матеріалів справи нові докази лише з підстав її необізнаності щодо необхідності подання усіх наявних в неї доказів чи її суб`єктивної позиції щодо недоречності їх подання. Тим більше не може вважатися поважною причиною те, що суд не вимагав подання певних доказів, оскільки господарський процес побудований на принципах диспозитивності та змагальності сторін, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а тому останні повинні добросовісно користуватися процесуальними правами та надавати суду усі наявні у них докази, якими обґрунтовуються їх вимоги та заперечення, разом із першими заявами по суті справи.

Колегія суддів зважає, що прийняття судом до розгляду несвоєчасно поданих доказів без поважних на те причин, а лише через неналежну підготовку сторони щодо судового розгляду справи, порушує імперативні норми Господарського процесуального кодексу України та унеможливлює дотримання принципу рівності учасників справи і неупередженості суду.

До того ж, як передбачено ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, (яким відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів), яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно із частиною восьмою статті 80 Господарського процесуального кодексу України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до правового висновку щодо застосування статей 80, 269 ГПК України, викладеного Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному випадку - позивача).

Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен письмово обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає (правова позиція Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, наведена у постанові від 16.06.2021 у справі №915/2222/19).

Судова колегія наголошує, що ???копія додаткових угод до Договору; копія Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, подані із порушенням норм Господарського процесуального кодексу, без належного обґрунтування на неможливість подання останніх в порядку, встановленому ч. 3 ст. 269 ГПК України.

Як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і при поданні апеляційної скарги, позивач не повідомляв суд про неможливість надання вказаних документів до матеріалів справи, які останній намагається наразі долучити на стадії апеляційного перегляду справи.

Не доведено апелянтом і винятковості випадку неможливості подання цього доказу до та/або під час розгляду справи в суді першої інстанції, з урахуванням того, що у сторін, які зацікавлені в позитивному вирішенні справи на свою користь, не було перешкод в представленні суду усіх доказів, які, як вони вважають, підтверджують обґрунтованість їх вимог та заперечень.

Колегія суддів зазначає, що саме по собі посилання представника скаржника на обставину зміни на стадії апеляційного перегляду справи у позивача представника, як на підставу на поновлення строку, не ґрунтується на приписах процесуального законодавства, оскільки така обставина не змінює перебігу процесуальних строків та не встановлює правових підстав для його поновлення.

Обставини, на які посилається представник скаржника, зводяться до питань його внутрішньої організаційно-господарської діяльності, тобто за своїм характером є суб`єктивними та такими, що залежать лише від його волі. Юридична особа зобов`язана виважено підходити до виконання своїх функцій, вживати заходів щодо належної організації документообігу, у тому числі щодо належної участі у судових провадженнях та дотримання вимог процесуального законодавства.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що скаржник не дотримався чітко встановленого процесуальним законодавством порядку подання додаткових доказів в суді апеляційної інстанції а саме ч. 3 ст. 269 ГПК України, що, як наслідок, виключає вчинення судом апеляційної інстанції процесуальних дій щодо долучення та надання оцінки таким доказам.

Таким чином, судова колегія не визнає поважними причини неподання до суду першої інстанції таких доказів та відмовляє у їх приєднанні до матеріалів справи.

Також, представник позивача просить визнати поважними причини неподання до суду першої інстанції доказів, прийняти та приєднати до матеріалів справи №916/5168/24 як нові докази: копію адвокатського запиту адвоката Чоклі Є.Ю. до Вінницького відділення КНДІСЕ МЮ України №1 від 09.05.2025; копію відповіді Вінницького відділення КНДІСЕ МЮ України №1/Ч-25 від 14.05.2025 на адвокатський запит; копію адвокатського запиту адвоката Чоклі Є.Ю. до Одеського НДІСЕ МЮ України №3 від 09.05.2025; копії опису вкладення у цінний лист, фіскального чека АТ «Укрпошта», поштову накладну від 10.06.2025, а також роздруківку з офіційного сайту АТ «Укрпошта» (трекінг), що підтверджує отримання відправлення Одеським НДІСЕ 12.06.2025.

Як вбачається з наданих доказів, вони не існували на момент ухвалення оскаржуваного рішення.

Така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку, передбаченому статтею 269 ГПК України, незалежно від причин неподання стороною таких доказів. Саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення зазначеної норми процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якої є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Таким чином, відсутність існування вищевказаних доказів станом на момент ухвалення рішення судом першої інстанції взагалі виключає прийняття їх апеляційним судом.

Враховуючи викладене, колегія суддів залишає без розгляду клопотання позивача про приєднання вищезазначених документів до матеріалів справи.

Щодо клопотання позивача про призначення судової економічної експертизи.

Так, позивач просить на стадії апеляційного перегляду призначити у справі судову економічну експертизу, на вирішення якої поставити наступне питання: "Який розмір упущеної вигоди (неодержаного доходу) завдано Приватному акціонерному товариству "Теплицьке автотранспортне підприємство 10553" внаслідок неможливості експлуатації в господарській діяльності пошкодженого в ДТП 23.11.2021 автобуса Mersedes-Benz р/н НОМЕР_1 за період з 01.01.2022 року по 31.10.2024 року включно?"; Проведення експертизи доручити Вінницькому відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (21007, м. Вінниця, вул. Батозька, 1).

В обґрунтування необхідності призначення у цій справі експертизи зазначає про необхідність застосування спеціальних знань для визначення розміру упущеної вигоди, на підставі наявних у справі документів та тих, що можуть бути витребувані експертом. Питання про розмір упущеної вигоди є типовим для судових економічних експертиз і стосується встановлення фактичних даних, а не правової кваліфікації. На переконання позивача, суд першої інстанції неповністю з`ясував обставини, що мають значення для справи, зокрема, щодо дійсного розміру упущеної вигоди.

Відповідно до частини 1, пункту 2 частини 2 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються висновками експертів.

За приписами статті 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Отже, призначення експертизи за процесуальним Законом можливе за наявності двох умов, наведених у частині 1 статті 99 ГПК України.

Статтею 1 Закону України «Про судову експертизу» визначено, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що призначення експертизи є правом, а не обов`язком господарського суду, при цьому, питання призначення експертизи вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням предмета, підстав позову та обставин справи (постанови Верховного Суду від 27.04.2021 у справі №927/685/20, від 12.05.2021 у справі № 922/1791/20, від 28.01.2025 у справі №922/304/24).

Недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Із сукупності наведених норм права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду.

З урахуванням положень статті 74 ГПК України, обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками покладається саме на позивача.

З огляду на приписи ст. 13, 14, 42, 74, 80, 164 Господарського процесуального кодексу України законодавство покладає обов`язок з подання доказів на сторону у справі, зокрема разом із першою заявою по суті справи, сприяння своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Судова колегія зазначає, що неодержаний дохід (упущена вигода) - це розрахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на доказах, які підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання певних грошових сум, якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення.

Тому позивач (кредитор) має довести належними доказами, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача (боржника) стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Тобто вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача.

Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є достатньою підставою для його стягнення, оскільки у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані за звичайних обставин (мають реальний, передбачуваний та очікуваний характер).

Визначаючи розмір матеріальних збитків, суд зобов`язаний належним чином дослідити зроблений позивачем розрахунок упущеної вигоди, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами (постанова Верховного Суду від 08.09.2020 у справі №926/1904/19).

Як вбачається з матеріалів справи, вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на обставині неотримання позивачем доходу внаслідок неможливості експлуатації у власній господарській діяльності після ДТП пошкодженого автобуса у період з 01.01.2022 по 31.10.2024.

Отже, виходячи саме з підстав заявлених позивачем вимог у вирішенні даного спору, суду належить встановити обставини щодо обґрунтованості/необґрунтованості вимог в частині стягнення неотриманого прибутку позивачем.

У своєму клопотанні позивач просить поставити перед експертами питання який саме розмір втраченої вигоди завдано позивачу, обґрунтовуючи це потребою у з`ясуванні розміру втраченої вигоди, визначення причинно-наслідкових зв`язків та періоду, за який відшкодовуються витрати.

Однак, питання щодо підтвердження документально розміру заявлених у позові збитків є завданням суду, віднесене до його компетенції та вимагає застосування знань саме у сфері права, тобто саме питання є правовим та не вимагає спеціальних знань.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Отже питання, поставлене суду на вирішення судовому експерту, є правовим питанням, відповідь на яке повинен дати виключно суд при ухваленні рішення, на підставі здійсненої ним оцінки доказів, зокрема, безпосереднього дослідження наявних у справі доказів.

Неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, оскільки поставлення такого питання на вирішення експерта є перекладенням функцій судового органу на експертну установу.

Неналежне виконання стороною свого процесуального обов`язку з доведення у суді першої інстанції обставин, на які остання (сторона) посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не може бути компенсоване цим учасником судового процесу на наступних етапах розгляду справи (у судах апеляційної чи касаційної інстанцій). В іншому випадку зазначене могло б призвести до безпідставного скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

При цьому необхідно враховувати, що у випадку призначення експертиз на стадії апеляційного провадження та отримання відповідних експертних висновків, у справі з`являться нові докази, яких не було у суду першої інстанції.

Також, необхідно зазначити, що згідно ст. 101 ГПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права та обов`язки, що і експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Водночас позивачем під час розгляду справи не було подано висновок експерта, складеного на його замовлення.

У клопотанні не обґрунтовано дійсну потребу у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, не надано належних письмових доказів, які б свідчили про недостовірність, суперечливість доказів по справі.

З урахуванням суті спору, обставини, покладені в обґрунтування вказаного клопотання, а також наявні в матеріалах докази, свідчать про відсутність необхідності у спеціальних знаннях у сфері іншій, ніж право та без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Колегія суддів вважає, що питання, яке поставлено на вирішення експертизи зводиться саме до правової оцінки певних доказів, що безпосередньо повинен зробити суд.

Відтак, вирішення поставлених в клопотанні про призначення експертизи питань знаходиться в площині вирішення саме господарського суду та не потребують спеціальних, специфічних знань, які не може вирішити суд при розгляді даного позову та апеляційної скарги.

Колегія суддів, враховуючи дійсні обставини справи, характер спірних правовідносин, дійшла до висновку, що для вирішення спору в даній справі у колегії суду відсутня потреба у проведенні судової економічної експертизи, оскільки її результати не зможуть вплинути на оцінку зібраних у справі доказів та встановлення обставин по даній справі. Тому, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання позивача про призначення у справі судової економічної експертизи.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 23.11.2021 в м. Гайсин по вул. 1-го Травня, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю вантажного автомобіля марки "MAN T6X 18.480", н/з НОМЕР_5 , з причіпом марки "Kogel", н/з НОМЕР_6 , що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Агро Південь-1", під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 21.01.2022 у справі № 504/4837/21 ОСОБА_1 визнано винним за ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 гривень на користь держави.

У вказаній постанові зазначено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 024588 від 23.11.2021, 23.11.2021 о 16:20 год. в м. Гайсин по вул. 1-го Травня, водій ОСОБА_1 , керуючи вантажним автомобілем марки "MAN T6X 18.480", н/з НОМЕР_5 , з причіпом марки "Kogel", н/з НОМЕР_6 , перед поворотом ліворуч не дав дорогу автомобілю марки "Mercedes-Benz", н/з НОМЕР_7 , що рухався по рівнозначній дорозі у зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів та обидва отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 16.13 Правил дорожнього руху України. Дії ОСОБА_1 особою, яка вповноважена на складання адміністративного протоколу, кваліфіковано за ст. 124 КУпАП.

З вказаної постанови також вбачається, що ОСОБА_1 працює водієм у ТОВ "Агропівдень-1" та свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, повністю визнав.

Станом на 23.11.2021, автомобіль марки "MAN T6X 18.480", н/з НОМЕР_5 , яким спричинено ДТП, був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АР5812314 ПрАТ "СК "Євроінс Україна".

23.02.2022 ПрАТ "СК "Євроінс Україна" на користь ПрАТ "Теплицьке АТП 10553" здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 127 400,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1291 від 23.02.2022.

В матеріалах справи наявний висновок судового експерта ПП ЕНДЦ "Експертиза" Івасика М.С. № 55Е-04/2024 від 24.05.2024, виконаний на замовлення позивача від 30.04.2024, з якого вбачається, що вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI, який, в свою чергу, належить ПрАТ "Теплицьке автотранспортне підприємство 10533", внаслідок його пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди, станом на час виконання даного дослідження, складає 679168,51 грн, а вартість вказаного автомобіля в пошкодженому стані на момент проведення експертизи складає 64033,07 грн. До вказаного висновку додано ремонтну калькуляцію, фототаблиці та протокол огляду колісного транспортного засобу.

04.09.2024 Приватне акціонерне товариства "Теплицьке автотранспортне підприємство 10533" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропівдень-1" про стягнення 487 735 грн матеріальної шкодиза пошкодження автотранспортного засобу Mersedes-bens 316 CDI.

28.10.2024 ухвалою Господарського суду Одеської області затверджено мирову угоду від 26.09.2024, укладену між Приватним акціонерним товариством "Теплицьке автотранспортне підприємство 10533" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро Південь-1", у викладеній сторонами редакції, а також закрито провадження у справі №916/3884/24.

За умовами п.п 1-4, 8 затвердженої судом мирової угоди відповідач зобов`язується сплатити на рахунок позивача загальну суму матеріальної шкоди в розмірі 487 735,44 грн за пошкодження автотранспортного засобу Mersedes-bens 316 CDI, д.н.з НОМЕР_7 , який належить позивачу. Відповідач також зобов`язується сплатити на рахунок позивача 50% судового збору, сплаченого за подання позовної заяви в розмірі 3 658,02 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн. Сплата грошових коштів вказаних в п.п.1-3 цієї Мирової угоди здійснюється відповідачем протягом 5 (п`яти) банківських днів з дня затвердження цієї мирової угоди Господарським судом Одеської області. Позивач підтверджує та гарантує, що у випадку своєчасного та належного виконання відповідачем умов мирової угоди, позивач не буде мати (пред`являти) до відповідача майнові та/або немайнові вимоги та будь-які інші претензії, які стосуються або випливають з даної мирової угоди та які були предметом спору у справі №916/3884/24.

Також, з матеріалів справи слідує, що ПрАТ "Теплицьке автотранспорте підприємство 10553" Головною державною інспекцією на автомобільному транспорті 28.10.2010 видана ліцензія серії АГ № 503316 на право провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів та небезпечних вантажів автомобільним транспортом, дозволений вид робіт - внутрішні перевезення пасажирів автобусами. Строк дії ліцензії - необмежений.

Матеріали справи містять; паспорт автобусного маршруту регулярних перевезень внутрішньообласного - міжміського сполучення, який працює в звичайному режимі руху Пологи - Теплик АС - Вінниця АС-1 (номера рейсів: 825/826), затверджений ПрАТ "Теплицьке АТП 10553" та погоджений Департаментом патрульної поліції Управління патрульної поліції у Вінницькій області 28.01.2022, який містить, зокрема: умови здійснення перевезень на маршруті (постійно, щоденно, з 06:00 год до 18:40 год.), схему маршруту; характеристику маршруту, копію затвердженого організатором розкладу руху автобусів та графік режиму праці та відпочинку водіїв, таблиці вартості проїзду на міжміському автобусному маршруті загального користування; паспорт автобусного маршруту регулярних перевезень міжміського сполучення, який працює в звичайному режимі руху Теплик АС - Вінниця АС-1 - Комарівка (номера рейсів: 617/618), затверджений ПрАТ "Теплицьке АТП 10553" та погоджений Департаментом патрульної поліції Управління патрульної поліції у Вінницькій області 28.01.2022, який також містить, зокрема: умови здійснення перевезень на маршруті (постійно, щоденно, з 09:40 год до 19:15 год.), схему маршруту; характеристику маршруту, копію затвердженого організатором розкладу руху автобусів та графік режиму праці та відпочинку водіїв, таблиці вартості проїзду на міжміському автобусному маршруті загального користування.

Матеріали справи містять довідку № 110 від 19.11.2024, складену ним одноособово, про те, що з метою забезпечення перевезення пасажирів на маршруті Пологи-Теплик АС - Вінниця АС-1 транспортний засіб (автобус) "Mersedes-Benz" д.н.з. НОМЕР_7 замінено на транспортний засіб (автобус) "Volkswagen Crafter" д.н.з. НОМЕР_4 , який знято з маршруту Теплик АС - Вінниця АС-1 - Комарівка, у зв`язку з чим ПрАТ "Теплицьке АТП 10553" втратило частину прибутку, адже зменшено кількість рейсів на даному маршруті.

Також, матеріали справи містять баланси (звіти про фінансовий стан) та звіти про фінансові результати (звіти про сукупний дохід) ПрАТ "Теплицьке АТП 10553" за період 2022 - 2024 років, в яких відображені відповідні фінансові результати позивача, зокрема і чистий дохід від реалізації послуг.

Вважаючи, що позивач має право на відшкодування майнової шкоди у вигляді упущеної вигоди внаслідок неможливості експлуатації пошкодженого автомобіля, останній звернувся до господарського суду з позовом про стягнення суми майнової шкоди у розмірі 1477577,38 грн за період з січня 2022 по вересень 2024 року.

Отже, предметом розгляду даної справи є вимога позивача про відшкодування відповідачем майнової шкоди у вигляді упущеної вигоди у розмірі 1 477 577,38 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що вказаний позивачем розрахунок завданої шкоди у вигляді упущеної вигоди не підтверджений відповідними первісними бухгалтерськими документами, які б свідчили про завдання шкоди позивачу у цій справі у вигляді упущеної вигоди відповідачем, позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, необхідних для застосування до відповідача такої міри відповідальності, як відшкодування майнової шкоди.

Судова колегія апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

За приписами частин першої-третьої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Частиною другою статті 224 Господарського кодексу України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до частини першої статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби не поведінка боржника.

Збитки як правова категорія включають в себе упущену (втрачену) вигоду (lucrum cessans), яка відрізняється від реальних збитків (damnum emergens) тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном.

Відшкодування збитків є однією з форм цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною (універсальною) саме в силу положень статті 22 Цивільного кодексу України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то:

- протиправна поведінка (або порушення зобов`язання);

- шкідливий результат такої поведінки (шкода);

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками;

- вина правопорушника.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Відсутність хоча б одного із зазначених елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Отже, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків, факт протиправної поведінки відповідача, а також причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та заподіяними збитками. Відповідачу, в свою чергу, потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на кредитора (позивача) обов`язок також довести реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання.

Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягає відшкодуванню (постанова Верховного Суду від 29.08.2024 у справі №910/13541/23).

Відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди має свою специфіку, обумовлену низкою факторів, що зумовлено, зокрема, особливістю правової природи категорії збитків у вигляді упущеної вигоди, оскільки момент вчинення правопорушення упущена вигода є лише можливою (майбутньою), а не наявною майновою втратою, а її розмір допустимо встановити лише приблизно, із деякими припущеннями, адже досить складним є визначення розміру тих втрат, які ще не сталися (не наступили фізично), позаяк невідомо, які чинники могли б мати вплив на прибуток.

При визначенні (обчисленні) розміру упущеної вигоди першочергове значення має урахування критерію звичайних обставин (умов цивільного/господарського обороту), за яких кредитор мав достатні очікування на отримання відповідного доходу в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При цьому звичайними обставинами (умовами цивільного/господарського обороту) фактично є типові (нормальні) обставини (умови) комерційного обігу (функціонування ринку), а не теоретично, потенційно можливі, особливо сприятливі ситуації, що мали місце під час неналежного виконання боржником своїх обов`язків.

Іншим критерієм, який необхідно враховувати при визначенні (розрахунку) розміру упущеної вигоди, є критерій розумності витрат. Сутнісний зміст цього критерію та необхідність урахування при розрахунку упущеної вигоди обумовлений принципами зобов`язального права та загальними засадами цивільного законодавства - керівними ідеями, з яких мають виходити усі без виключення учасники цивільних відносин. Визначаючи розмір збитків у вигляді упущеної вигоди, необхідно також враховувати функцію, яку повинно виконувати відповідне відшкодування. Такою функцією передусім є компенсаційна функція, яка виходить з неприпустимості збагачення потерпілої сторони зобов`язання (кредитора) та визначає своїм завданням компенсацію кредитору дійсних негативних наслідків порушення його прав. Іншими словами, відновлення майнового стану кредитора за рахунок боржника має здійснюватися з розрахунку еквівалентності, співмірності між собою відшкодування та збитків.

Відтак дослідження і перевірка розміру та складу заявленої до стягнення суми неодержаних доходів (упущеної вигоди) має суттєве значення для правильного вирішення спору, враховуючи предмет і підстави позову.

Частиною другою статті 623 Цивільного кодексу України визначено, що розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Позивач як особа, яка вважає, що її право порушено самостійно визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги. Проте, обов`язок надання правового аналізу заявлених вимог, доказів на їх підтвердження та спростування доводів учасників справи, покладений на господарський суд.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є достатньою підставою для його стягнення, оскільки у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані за звичайних обставин (мають реальний, передбачуваний та очікуваний характер).

Отже, у даному випадку упущена вигода - це реальний дохід, який продавець міг отримати понад собівартість, але втратив через невиконання зобов`язань покупцем.

Вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є достатньою підставою для його стягнення, оскільки у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані за звичайних обставин (мають реальний, передбачуваний та очікуваний характер).

При обрахунку розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, якби права позивача не були порушені. Нічим не підтверджені розрахунки про можливі доходи до уваги судом братися не можуть.

Витратами кредитора на отримання доходів є виробничі витрати, інформаційні витрати, транспортні витрати, амортизаційні витрати тощо. Такі витрати пов`язуються з виплатою заробітної плати, сплатою податків і обов`язкових платежів, комунальних платежів, витрат на оренду, інших матеріальних і прирівняних до них витрат тощо.

Тому розмір упущеної вигоди кредитора має визначатися виходячи з розміру доходу, який він міг одержати, за виключенням його витрат на отримання доходів, які він поніс би, якби не відбулося порушення права (постанова Верховного Суду від 30.09.2021 у справі №922/3928/20).

Позивач на обґрунтування свої вимог стверджує, що внаслідок пошкодження транспортного засобу (автобусу) "Mersedes-Benz" д.н.з. НОМЕР_7 та неможливості його експлуатації, позивач був змушений замінити вказаний транспортний засіб, який забезпечував перевезення пасажирів на маршруті Пологи - Теплик АС - Вінниця АС-1, на інший автобус "Volkswagen Crafter" д.н.з. НОМЕР_4 , який знято з маршруту Теплик АС - Вінниця АС-1 - Комарівка, а відтак, позивач втратив доходи, які б він міг реально отримати, адже зменшено кількість рейсів на маршруті, тобто несе збитки у своїй господарській діяльності у вигляді недоотриманого доходу (упущеної вигоди).

Позивач вказує на спричинену упущену вигоду у розмірі 1 477 577,38 грн.

В межах розгляду спору у цій справі першочергово необхідно надати оцінку документам, які позивач зобов`язаний був надати на підтвердження упущеної вигоди.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження наявності та розміру упущеної вигоди, позивач надав до суду наступні документи:

- фінансові звіти, які відображають фінансовий стан товариства (т.1 а.с.93-104);

- ліцензію Міністерства транспорту та зв`язку України серії АГ №503316 від 29.12.2010 з дозволом внутрішніх перевезень пасажирів автобусом, строк дії ліцензії - необмежений (т.1 а.с.51);

- довідку АБ №730171 з ЄДРПОУ про ПрАТ «Теплицьке АТП 10553» з зазначенням основного виду діяльності: код КВЕД: Пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення (т.1 а.с.52);

- паспорт автобусного маршруту регулярних перевезень внутрішньообласного міжміського сполучення, який працює в звичайному режимі руху: Пологи - Теплик АС Вінниця АС-1 (номера рейсів: 825/826) з зазначенням «Умови здійснення перевезень на маршруті: постійно, щоденно», Схемою руху автобуса (з позначенням АС Гайсин (місце ДТП)), Таблицею вартості проїзду на міжміському автобусному маршруті загального користування Пологи-Теплик АС - Вінниця АС-1 (т.1 а.с.53-58);

- паспорт автобусного маршруту регулярних перевезень міжміського сполучення, який працює в звичайному режимі руху: Теплик АС - Вінниця АС-1 - Комарівка (номера рейсів: 617/618) з зазначенням «Умови здійснення перевезень на маршруті: постійно, щоденно», Схемою руху автобуса (з позначенням АС Гайсин (місце ДТП)), Таблицею вартості проїзду на міжміському автобусному маршруті загального користування Теплик АС - Вінниця АС-1 - Комарівка(т.1 а.с.59-65);

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 , що посвідчує належність транспортного засобу позивачу (т.1 а.с.66);

- довідку ПрАТ «Теплицьке АТП 10553» від 19.11.2024 року вих. №110, яка підтверджує про заміну автобусів на маршруті, та що ДТП скоєно під час здійснення господарської діяльності позивача (т.1 а.с.67);

- довідку-розрахунок №150 від 13.12.2024 з зазначенням про отримані доходи, кількістю рейсів, розміру упущеної вигоди у зв`язку зі зменшенням кількості рейсів, пов`язаного з ДТП та пошкодженням (знищенням) транспортного засобу (т.1 а.с.92);

З приводу зазначених доказів, які, на переконання позивача, у їх сукупності свідчать про доведеність останнім заявленого до стягнення розміру упущеної вигоди, судова колегія зазначає наступне.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Колегія суддів наголошує на тому, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами. Даний висновок узгоджується з правовою позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.06.2020 у справі №920/528/19.

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги.

Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 Господарського процесуального кодексу України, втрачає сенс.

Так, щодо наданої позивачем фінансової звітності, яка відображає фінансовий стан товариства (т.1 а.с.93-104), суд зазначає, що приписами ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що фінансова звітність - звітність, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.

Пунктом 1 розділу ІІ Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 №73 передбачено, що фінансова звітність складається з: балансу (звіту про фінансовий стан) (далі - баланс), звіту про фінансові результати (звіту про сукупний дохід) (далі - звіт про фінансові результати), звіту про рух грошових коштів, звіту про власний капітал і приміток до фінансової звітності. Баланс підприємства складається на кінець останнього дня звітного періоду. Підприємства, які складають фінансову звітність та консолідовану фінансову звітність за національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, складають проміжну фінансову звітність, яка охоплює відповідний період (І квартал, перше півріччя, дев`ять місяців), наростаючим підсумком з початку звітного року у складі балансу та звіту про фінансові результати.

По-перше, вказана звітність не містить підписів керівника та головного бухгалтера або відмітки про накладення цифрових підписів, як і не містить доказів подання звітності до контролюючого органу та її відповідне прийняття, по-друге, дана звітність не відображує маршрути, на яких позивач здійснює перевезення, їх кількість, дохідність окремого рейсу чи маршруту, кількість транспортних засобів, собівартість рейсів тощо, також не відображує саме спірний рейс.

Вказана звітність відображає доходи, витрати і фінансові результати господарської діяльності підприємства та його сукупний дохід в цілому, а не лише від здійснення перевезень пасажирів автобусом саме за маршрутом Теплик АС - Вінниця АС-1 - Комарівка, на якому безпосередньо здійснював свій маршрут пошкоджений транспортний засіб.

Інші відомості на підтвердження доходів, витрат та прибуток від діяльності з перевезень позивач не надав, матеріали справи не містять. В матеріалах справи відсутні докази усіх витрат, після відрахування яких, залишається прибуток суб`єкта господарювання, а також фінансові звіти за попередні 2019, 2020 та 2021 роки.

Більше того, вказані звіти ґрунтуються виключно на статистичній інформації, при цьому не було досліджено жодного первинного фінансового (бухгалтерського) документа, хоча оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретної господарської діяльності, тим більше, що обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність не лише фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій, а й первинних документів.

Аналогічна правова позиція про те, що відсутність дослідження первинних фінансових та бухгалтерських документів господарської діяльності позивача у спорі про стягнення упущеної вигоди зумовлює недоведеність реальності розміру останньої, міститься в постанові Верховного Суду від 05.11.2024 у справі №910/3987/20.

За таких обставин, вищенаведені звіти жодним чином не підтверджують правомірність позовних вимог та обґрунтованість заявленого до стягнення розміру упущеної вигоди.

Ліцензія Міністерства транспорту та зв`язку України серії АГ №503316 від 29.12.2010 з дозволом внутрішніх перевезень пасажирів автобусом, строк дії ліцензії - необмежений (т.1 а.с.51), довідка АБ №730171 з ЄДРПОУ про ПрАТ «Теплицьке АТП 10553» з зазначенням основного виду діяльності: код КВЕД: Пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення (т.1 а.с.52) та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 , що посвідчує належність транспортного засобу позивачу (т.1 а.с.66) - є документами, які характеризують дієздатність позивача та підтверджують належність йому транспортних засобів, які не заперечуються учасниками справи та жодним чином не доводять наявність та розмір упущеної вигоди.

Паспорти автобусних маршрутів регулярних перевезень (т.1 а.с.53-65) затверджені 28.01.2022 року, тобто після дати ДТП, яке сталося 23.11.2021. При цьому складові частини відповідних паспортів маршруту (описи, характеристики, таблиці вартості проїзду тощо) здебільшого датовані вже після дати затвердження паспортів або взагалі не містять дати, що свідчить про їхню пізнішу розробку та невідповідність періоду, за який заявлено упущену вигоду. Зміст опису маршрутів, їх характеристик і розкладу не містить жодної інформації про кількість транспортних засобів, які були залучені до виконання перевезень, та охоплює лише одиничний транспортний засіб. Розклад затверджений у 2015 році, таблиця вартості проїзду рейсу 618 - без дати затвердження, таблиць вартості рейсу 617 дві - одна від 17.05.2022р., інша без дати.

Складена одноособово позивачем довідка ПрАТ «Теплицьке АТП 10553» від 19.11.2024 року вих.№110, підтверджує факт про заміну автобусів на маршруті, та що ДТП скоєно під час здійснення господарської діяльності позивача (т.1 а.с.67). Вказана довідка не підтверджує, що автомобіль Mersedes-Benz на час ДТП виконував рейс на маршруті Пологи - Теплик АС - Вінниця АС-1, що автомобіль Volkswagen Crafter виконував рейс на маршруті Теплик АС - Вінниця АС-1 - Комарівка та коли саме цей автомобіль та на підставі якого рішення/ розпорядження знятий з маршруту та переведений на інший, а також яким чином зміни в маршрутах погоджені з замовником перевезень. Доказів наявності домовленості позивача із замовником перевезень про здійснення пасажирських перевезень на узгоджених маршрутах матеріали справи не містять.

Зі змісту довідки-розрахунку №150 від 13.12.2024 (т.1 а.с.92), складеної одноособово позивачем і яку позивач вважає основним доказом наявності упущеної вигоди у заявленому останнім розмірі - 1 477 577,38 грн, вбачається, що «У зв`язку із зняттям транспортного засобу(автобуса) Volkswagen Crafter р/н НОМЕР_4 з маршруту Теплик АС-Вінниця АС-1 - Комарівка, ПрАТ «Теплицьке АТП 10553» отримало майнову шкоду у вигляді упущеної вигоди (втратило частину прибутку) в розмірі 1 477 577,38 грн. (440 166,67 грн + 503 285,71 грн +534 125,00 грн, адже зменшено кількість рейсів на даному маршруті. Так ПрАТ «Теплицьке АТП 10553» отримало дохід від автобуса по маршруту Теплик АС-Вінниця АС 1-Комарівка у 2022 році в розмірі 2 641 000,00 грн.(6 рейсів) - 1 рейс в 2022 році приніс дохід за 12 місяців = 440 166,67 грн. (2 641 000,00 грн. : 6), у 2023 році в розмірі 3 523 000,00 (7 рейсів) - 1 рейс в 2023 році приніс дохід за 12 місяців = 503 285,71 грн.(3 523 000,00 грн.(7 рейсів) - 1 рейс в 2023 році приніс дохід за 12 місяців = 503 285 71 грн. (3 523 000,00 грн. : 7), у 2024 році (9 місяців в розмірі 4 273 000,00 грн.(8 рейсів) - 1 рейс в 2024 році приніс дохід за 9 місяців = 534 125,00 грн. (4 273 000,00 грн. : 8).»

Із змісту довідки-розрахунку №150 від 13.12.2024 року вбачається, що, на думку позивача, шкода у вигляді недоотриманого прибутку виникла внаслідок зняття транспортного засобу (автобуса Volkswagen Crafter, державний номер НОМЕР_4 ) з маршруту Теплик АС - Вінниця АС-1 - Комарівка.

У наведеній довідці зазначено, що внаслідок цього зменшено кількість рейсів на вказаному маршруті, внаслідок чого товариство недоотримало прибуток у сумі 1 477 577,38 грн, розрахованій як сума умовного прибутку за один рейс у 2022, 2023 та 2024 роках: відповідно 440 166,67 грн, 503 285,71 грн та 534 125,00 грн.

Разом із тим, вказана довідка не містить жодного документального підтвердження наведених у ній розрахунків. Не наведено доказів щодо фактичної кількості рейсів, здійснених цим транспортним засобом до дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце у листопаді 2021 року. Відсутні будь-які об`єктивні відомості щодо фактичних доходів підприємства за окремими маршрутами в зазначені роки. Розрахунок доходу, отриманого від одного рейсу, здійснено позивачем шляхом умовного ділення загального річного доходу підприємства на кількість рейсів, яка не підтверджена жодним доказом, зокрема первинними документами обліку транспортної роботи.

Більше того, сам факт отримання саме зазначеного загального доходу у 2022, 2023 та 2024 роках також не підтверджено жодними належними доказами - ні фінансовою, ні податковою звітністю, ні документами бухгалтерського обліку. Позивач не навів доказів того, що саме транспортний засіб Volkswagen Crafter приносив дохід у відповідному обсязі, і що такий дохід був втрачений саме внаслідок його вибуття з експлуатації через пошкодження в ДТП.

Також залишено необґрунтованим і саме арифметичне виведення суми упущеної вигоди в розмірі 1 477 577,38 грн: зв`язок між заявленими дохідними показниками, кількістю рейсів та втраченим прибутком у поданій довідці викладено довільно, без логічної узгодженості з фактами, підтвердженими документально.

Отже, довідка-розрахунок №150 від 13.12.2024 року, як єдине джерело обрахунку позивачем упущеної вигоди, не може бути визнана належним та допустимим доказом.

Таким чином, проаналізувавши надані позивачем докази як кожний окремо, так і в їх сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вказані докази не надають можливості встановити точний розмір упущеної вигоди, такі докази не містять точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, а наданий позивачем розрахунок абсолютно нічим не підтверджений. Поданий розрахунок ґрунтується на припущеннях і не підтверджується жодними достовірними та об`єктивними доказами.

Відтак, суд не вбачає правових підстав вважати, що у спірний період позивач міг би стабільно отримувати дохід у розмірі 440 166,67 грн, 503 285,71 грн та 534 125,00 грн щороку відповідно, і що цей дохід був би незмінним і регулярним.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що позивач не надав суду жодного первинного документа, який би підтверджував дійсну дохідність рейсу як автомобіля Mersedes-Ben, так і автомобіля Volkswagen Crafter за період часу до та після ДТП, не надав відомості про кількість перевезених пасажирів за період, шляхові листи, касові відомості, журнали виїздів, касові звіти, документи на підтвердження закупівлю та списання пального, доказів підтвердження витрат на заробітну платню, на амортизацію, на сплату податків та зборів, не надав ні розрахунків з контрагентами тощо, за період до ДТП та за заявлений період відшкодування.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції і не спростовано позивачем, останнім не надано будь-яких доказів, тощо, що його прибуток за період з січня 2022 року по вересень 2024 року був меншим порівняно із попереднім аналогічним періодом, як і відсутні докази розміру, на який зменшився такий прибуток, адже заявляючи вимогу про стягнення 1 477 577,38 грн упущеної вигоди за спірний період, позивачем не надано будь-яких доказів, що за попередній аналогічний період з січня 2019 року по листопад 2021 року ним було отримано прибуток у розмірі не менше 1 477 577,38 грн.

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду про те, що належними та допустимими доказами на підтвердження обґрунтованості розрахунку заявленої до стягнення суми упущеної вигоди є первинні бухгалтерські документи, складені згідно з Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", повністю узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 16.07.2024 у справі №903/759/23.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріали справи не містять доказів вжиття позивачем будь-яких заходів, спрямованих на отримання упущеної вигоди, про наявність якої він заявляє у позові.

Позивачем не доведено, що виключно протиправні дії відповідача стали єдиною причиною, яка позбавила його такої можливості, а також причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та неможливістю отримання прибутку у вказаному розмірі.

Отже, позивачем не доведено наявності усіх чотирьох загальних умов відповідальності, що виключає можливість стягнення з відповідача збитків.

Твердження скаржника про те, що суд першої інстанції був зобов`язаний призначити у справі судову експертизу, колегією суддів відхиляються, оскільки призначення експертизи є правом, а не обов`язком суду. При цьому, висновок судового експерта для господарського суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється господарським судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 ГПК України, за змістом якої жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вже було зазначено вище, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Із врахуванням заявлених підстав позову та переліку наявних у справі доказів, суд першої інстанції, з чим погоджується судова колегія апеляційної інстанції, не вбачив дійсної необхідності у призначенні судової експертизи у цій справі та вважав, що встановлення обставин спору, із врахуванням принципів змагальності та диспозитивності господарського судочинства, у цьому випадку не потребує застосування спеціальних знань у сфері іншій, ніж право.

Колегія суддів також враховує, що, звертаючись із клопотанням про призначення судової економічної експертизи, позивач не надав ані належного, підтвердженого первинними документами, розрахунку розміру упущеної вигоди, ані самих первинних документів, на підставі яких така вигода могла бути реально розрахована. Позивач не довів жодним доказом, що за відсутності дорожньо-транспортної пригоди отримав би заявлений прибуток, а також не надав доказів, які б дозволили експерту здійснити відповідні розрахунки.

Крім того, відмовляючи у задоволенні першого клопотання про призначення судової експертизи під час підготовчого судового засідання 14.01.2025р., суд першої інстанції наголосив позивачу про необхідність здійснення бухгалтером підприємства такого розрахунку та подання його до суду.

Проте дане наголошення суду позивачем було проігноровано та 15.01.2025р. до суду подано друге клопотання про призначення судової експертизи без розрахунку, яке повинно бути предметом дослідження та без підтверджуючих документів.

За таких обставин призначення судової експертизи за відсутності первинної документації, необхідної для проведення економічного аналізу, було б недоцільним та суперечило б принципам процесуальної економії. Проведення експертизи в умовах, коли сам позивач зазначає про відсутність у нього інших документів, окрім поданих до матеріалів справи, унеможливило б досягнення мети призначення експертизи як засобу доказування та об`єктивного з`ясування обставин справи, а також спричинило б необґрунтоване затягування розгляду справи.

За таких обставин вимога позивача про призначення судової експертизи для визначення розміру упущеної вигоди не може вважатися отриманням кваліфікованого висновку спеціаліста щодо розміру упущеної вигоди на підставі вже наданих позивачем документів.

Тому аргумент скаржника про незаконне не призначення експертизи судом, відхиляється судовою колегією, оскільки відмова суду першої інстанції у задоволенні клопотань про призначення судової експертизи є цілком обґрунтованою, адже позивач фактично бажає, щоб експертна установа здійснила за нього розрахунок розміру упущеної вигоди, а також визначила, дослідила та навела докази, якими такий розрахунок може бути обґрунтований.

Крім того, позивач в апеляційній скарзі посилається на порушення норм процесуального права (пункт 2 частини третьої статті 277 ГПК України) - розгляд справи суддею, якому було заявлено відвід. 15.01.2025 позивач заявив відвід судді Цісельському О.В., у задоволенні якого безпідставно відмовлено. Підставою для відводу слугували обставини, що викликають обґрунтовані сумніви в неупередженості судді (п.5 ч. 1 ст. 35 ГПК України). Зокрема, у судовому засіданні 14.01.2025 суддя Цісельський О.В. особисто повідомив про свої дружні стосунки з представником відповідача - ТОВ «Агропівдень-1» - протягом понад 25 років, а також факт їхньої спільної роботи. Суд першої інстанції, формально відмовляючи у відводі, проігнорував суть повідомлення судді про дружні стосунки, зосередившись лише на факті давньої спільної роботи. Однак, саме визнання суддею наявності таких стосунків, незалежно від давнини професійних зв`язків, є ключовим.

Як вбачається зі змісту протоколу судового засідання та технічного запису судового засідання від 14.01.2025, у підготовчому засіданні, з метою усунення потенційного конфлікту інтересів суд повідомив сторін, що суддя Цісельський О.В. з представником відповідача Поліловою С.І. працювали на одному підприємстві приблизно 1996-1997 р.р., у зв`язку з чим поставив питання щодо наявності відводу суду.

За наслідками розкриття інформації судом було поставлено питання щодо наявності відводу суду.

Представником позивача відводів складу суду не було заявлено після розкриття такої інформації, чим врегульовано конфлікт інтересів у передбачений процесуальним законодавством спосіб.

В подальшому, як слідує з протоколу судового засідання, суд оголосив про надходження заяви позивача про залучення документів до справи, в задоволенні якої суд відмовив у зв`язку з порушенням строків на подання таких доказів та без клопотання про поновлення строку на їх подання.

Далі, судом протокольною ухвалою було відмовлено у задоволенні клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи, оскільки позивачем не надано обґрунтованого розрахунку упущеної вигоди, а судові експерти не здійснюють розрахунки.

Суд вважає, що підстави вважати заявлений позивачем в суді першої інстанції у цій справі відвід судді обґрунтованим - відсутні.

У статтях 35, 36 Господарського процесуального кодексу України визначені підстави для відводу (самовідводу) судді.

Згідно зі статтею 35 Господарського процесуального кодексу України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Стаття 35 Господарського процесуального кодексу України не містить вичерпного переліку обставин для відводу, з огляду на що вирішення питання про визнання тих чи інших обставин такими, що викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді (у випадку відсутності передбачених обов`язкових підстав, визначених, зокрема, у частинах першій - четвертій вказаної статті), лежить в межах повноважень суду. У свою чергу, посилання на відповідні обставини повинно бути обґрунтованим, а самі обставини - такими, що дійсно викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Судова колегія констатує, що суддя Цісельський О.В. не зазначав, що перебував у дружніх стосунках з представником та не повідомляв про такі обставини в підготовчому засіданні, про що безпідставно стверджує представник позивача, ким після розкриття такої інформації не було заявлено відвід судді Цісельському О.В. від розгляду справи, водночас, з протоколу судового засідання вбачається, що такий відвід було заявлено фактично після відхилення судом клопотань представника позивача про долучення доказів та про призначення експертизи, що фактично свідчить про незгоду позивача з процесуальними діями суду, а саме відмові у призначенні у справі експертизи.

Однак, сама по собі незгода учасника справи з процесуальними діями судді у справі не свідчить про упередженість і необ`єктивність судді та не є підставою для його відводу відповідно до наведених вище норм Господарського процесуального кодексу України, про що правильно зазначив суд першої інстанції в ухвалах від 15.01.2025 та від 17.01.2025 року у цій справі про відмову у задоволенні заявленого позивачем відводу судді.

Суддя, здійснюючи правосуддя, самостійно, на власний розсуд визначає, які саме процесуальні дії слід вчинити, з урахуванням з конкретних обставин справи. Протиправні процесуальні дії судді, процесуальні порушення, допущені судами при розгляді справи, можуть бути оскаржені учасниками справи в апеляційному / касаційному порядку та не є підставою для відводу судді від розгляду справи.

З огляду на викладене судова колегія у повній мірі погоджується з мотивами відмови у задоволенні заяв позивача про відвід судді, наведеними судом першої інстанції в ухвалах від 15.01.2025 та від 17.01.2025 року у цій справі, які (мотиви) є достатніми та обґрунтованими.

З огляду на викладене, враховуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені фактичні обставини справи, оцінивши наявні у матеріалах справи докази як кожен окремо, так і у їх сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням того, що наведені в апеляційній скарзі порушення не знайшли свого підтвердження, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 09.04.2025 у справі №916/5168/24.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Теплицьке автотранспортне підприємство 10533" на рішення Господарського суду Одеської області від 09.04.2025 у справі №916/5168/24 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 09.04.2025 у справі №916/5168/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 23.07.2025.

Головуючий суддя А.І. Ярош

судді Я.Ф. Савицький

Н.М. Принцевська