РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.07.2025Справа № 910/4340/25
За позовом Фермерського господарства "Бахмацьке"

до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

про визнання права власності на транспортний засіб

Суддя Усатенко І.В.

Секретар судового засідання Скобіола О.П.

Представники сторін: згідно протоколу судового засідання

В судовому засіданні 10.07.2025 на підставі ст. 240 ГПК України ухвалено скорочене рішення суду

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фермерське господарство "Бахмацьке" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про зняття обтяження і виключення запису та визнання за позивачем транспортного засобу.

Ухвалою суду від 14.04.2025 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

21.04.2025 від позивача через канцелярію суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви на виконання ухвали від 14.04.2025, в якій позивачем визначено зміст позовних вимог та заявлено одну вимогу: про визнання за позивачем права власності на транспортний засіб марки VOLKSWAGEN T6 Caravelle LR SAKSONIA 2.0 TDI 140 6-G, серійний номер кузову НОМЕР_1 , 2018 рік випуску.

Ухвалою суду від 28.04.2025 відкрито провадження у справі 910/4340/25, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 15.05.2025.

05.05.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

08.05.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив.

08.05.2025 від позивача надійшла зава про відмову від стягнення з відповідача судових витрат пов`язаних з розглядом справи, в тому числі витрат на правову допомогу.

08.05.2025 від відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі представника.

Ухвалою суду від 15.05.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.06.2025.

17.06.2025 від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі його представника.

В судовому засіданні 19.06.2025 оголошено перерву до 10.07.2025.

02.07.2025 від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі його представника, підтримано позовні вимоги у повному обсязі.

В судове засідання 10.07.2025 предстанвики сторін не з`явились, про дату та час судового розгляду, завчасно подали заяви про розгляд справи без їх участі.

Неявка сторін не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги, а також заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

16.08.2019 між Фермерським господарством "Бахмацьке" та Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" було укладено договір фінансового лізингу № CNBWFLOWWLW2T-1, згідно п. 1.1 якого Банк здійснює придбання у власність у ТОВ Автодім Атлант-М, місцезнаходження: 3118, Україна,місто Київ,вулиця Дніпровська набережна,будинок 16, код в , (надалі "Продавець"), а потім передає Лізингоодержувачу, а Лізингоодержувач приймає від Банка в платне користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів у власність, у визначені цим Договором строки, на умовах фінансового лізингу (надалі - "Лізинг") Майно відповідно до Специфікації (надалі- "Додаток № 1"), що є невід`ємною частиною цього Договору (надалі - "Майно").

Відповідно до п 1.2. договору, вартість Майна становить: 1055670,83 грн, ПДВ 211134,17 грн, усього до сплати 1266805,00 грн.

Відповідно до п.1.3, 11.1 договору, зазначено, що Строк Лізингу зазначений у п.11.1 цього договору. Строк дії Лізингу з дати підписання цього Договору до 25.12.2023. Зазначений строк може бути змінений згідно п.п. 10.1 - 10.4.2 цього Договору.

Відповідно до п. 2.2. договору, розмір, структура, строки сплати лізингових платежів встановлюються цим договором та додатком № 2 до нього.

Як погоджено у п. 4.1 договору, протягом усього строку дії цього договору майно є власністю банку.

Згідно з п. 4.3 договору майно переходить у власність лізингоодержувача за умови сплати банку всієї суми лізингових платежів у строк, передбачений додатком № 2, а також всіх інших платежів за цим договором, за умови відсутності простроченої заборгованості за всіма іншими укладеними з банком договорами.

Відповідно до п. 6.2.1 договору банк зобов`язався придбати у зазначеного лізингоодержувачем в заявці продавця у власність майно, передати його в платне користування лізингоодержувачу на умовах цього договору відповідно до Додатку № 1, в обумовлені цим договором строки, а також після сплати всієї суми лізингових та інших платежів відповідно до додатку № 2, та інших платежів, що передбачені цим договором, передати майно у власність лізингоодержувача.

Відповідно до специфікації до договору лізингу, предметом лізингу сторонами визначено транспортний засіб марки VOLKSWAGEN T6 Caravelle LR SAKSONIA 2.0 TDI 140 6-G, серійний номер кузову НОМЕР_1 , 2018 рік випуску, вартістю 1266805,00 грн.

В додатку № 2 до договору сторони також погодили графік сплати лізингових платежів за договором.

Як зазначає позивач, на підставі вказаного договору він отримав в платне користування транспортний засіб марки VOLKSWAGEN T6 Caravelle LR SAKSONIA 2.0 TDI 140 6-G, серійний номер кузову НОМЕР_1 , 2018 рік випуску.

27.03.2024 між Фермерським господарством "Бахмацьке" та Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" складено Акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу №CNBWFLOWWLW2T-1 від 27.03.2024, яким сторони засвідчили, що всі зобов`язання сторін відповідно до договору № CNBWFLOWWLW2T-1 було належним чином виконано, претензій стосовно договору та зобов`язань за ним, сторони не мають. Лізингоодержувач повністю сплатив лізингодавцю всі належні до сплати платежі за договором. Предмет лізингу - автомобіль VOLKSWAGEN T6 Caravelle LR SAKSONIA 2.0 TDI 140 6-G, серійний номер кузову НОМЕР_2 разом з відповідними документами передано у власність лізингоодерджувачу.

На підставі укладеного договору фінансовому лізингу №CNBWFLOWWLW2T-1 від 16.08.2019 та на виконання його умов АТ КБ «ПриватБанк» видав наказ №CNBWFLOWWLW2T-1 від 27.03.2024, яким наказав провести перереєстрацію VOLKSWAGEN T6 Caravelle LR SAKSONIA 2.0 TDI 140 6-G, серійний номер кузову НОМЕР_1 , 2018 рік випуску.

27.03.2024 між Фермерським господарством "Бахмацьке" та Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" складено Акт приймання передачі транспортного засобу №CNBWFLOWWLW2T-1 від 27.03.2024 та банком видано відповідну довіреність від 27.03.2024 на ім`я позивача для здійснення перереєстрації транспортного засобу за Фермерським господарством "Бахмацьке".

29.03.2024 Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" надало позивачеві лист № 20.1.0.0.0/7-240327/21741 щодо переоформлення транспортного засобу на позивача.

Згідно з довідкою від 02.05.2024 № 2В/2/15, виданою ІНФОРМАЦІЯ_1 , транспортний засіб VOLKSWAGEN T6 Caravelle LR SAKSONIA 2.0 TDI 140 6-G, серійний номер кузову НОМЕР_1 , 2018 рік випуску, знятий з військового обліку в межах військово-транспортного обов`язку.

Як зазначає позивач, при зверненні до компетентного органу, щодо перереєстрації транспортного засобу, з метою постановки його на облік, відповідно до норм передбачених Законодавством, органом реєстрації було відмовлено.

Листом територіального сервісного центру МВС № 7441 від 07.05.2024 № 31/25/495 позивачу було відмовлено в перереєстрації вищевказаного транспортного засобу з тих підстав, що згідно з Єдиним реєстром боржників Міністерства юстиції України відповідач, як власник автомобіля VOLKSWAGEN T6 Caravelle LR SAKSONIA 2.0 TDI 140 6-G, серійний номер кузову НОМЕР_1 , 2018 рік випуску, значиться боржником у 290 виконавчих провадженнях, а відтак, за наявності відомостей про власника транспортного засобу в Єдиному реєстрі боржників, перереєстрація такого автомобіля не здійснюється відповідно до п. 15 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388 (далі - Порядок № 1388).

Таким чином, позивачу було відмовлено в постановці на облік автомобіля з причин, які від нього не залежали.

Разом з тим, як вказує позивач, вищевказаний автомобіль не є предметом судових справ відповідача, за наслідком яких щодо відповідача були внесені відповідні відомості до Єдиного реєстру боржників.

За твердженням позивача, неможливість зареєструвати право власності на автомобіль порушує його право власності, оскільки останній не може у повній мірі розпоряджатись автомобілем (продати такий автомобіль, передати в оренду чи розпорядитись ним іншим способом), оскільки реєстраційне посвідчення на вказаний автомобіль зареєстроване на відповідача та в такому посвідченні зазначено, що власником автомобіля є саме відповідач.

Крім того, перебування відповідача в Єдиному реєстрі боржників може бути підставою для звернення стягнення на транспортний засіб, належний позивачу.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач вказав на те, що: зі сторони Банку виконані всі істотні умови та вимоги договору; Банком не заперечується право власності Позивача на транспортний засіб, всі документи, які були необхідні для перереєстрації автомобілю зі сторони Банку були підписані та передані Позивачу; право власності на транспортний засіб виникає з моменту передачі майна від відчужувача до набувача, що у даній справі мало місце 27.03.2024 (за актом приймання-передачі) та не заперечується сторонами по справі; обраний Позивачем спосіб захисту шляхом визнання права власності на предмет лізингу, яке Відповідачем не оспорюється, - є неефективним, оскільки спір про право відсутній.

Крім того, відповідач вказує, що перебування АТ КБ "ПриватБанк" в Єдиному державному реєстрі боржників не повинно бути загальною перешкодою у здійсненні перереєстрації всіх предметів лізингу по всій Україні, оскільки великі підприємства, які ведуть активну господарську діяльність, такі як Банки, зазвичай є суб`єктами такого реєстру в силу того, що одне виконавче провадження закривається, інше відкривається, частина виконавчих проваджень є виконавчими провадженнями з немайновими вимогами тощо.

Розглянувши заявлені позивачем вимоги, а також заперечення відповідача на вказані вимоги, дослідивши надані сторонами докази, суд зазначає про наступне.

Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 Цивільного кодексу України, слід враховувати, що за змістом цієї норми судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає або оспорює його.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності в судовому порядку є наявність підтвердженого доказами права власності на майно та порушення (невизнання або оспорювання) зазначеного права іншою особою. Схожі висновки викладені в пунктах 78, 79 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 909/337/19.

Відповідно до частини першої та четвертої статті 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Ураховуючи, що відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи права власності на окремі об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу. Схожі правові висновки викладені в пункті 44 постанови Великої Палати Верховного Суду 14.09.2021 у справі № 359/5719/17.

Для набуття права власності на майно передбачена наявність таких складових: укладення договору (в передбачених статтями 208, 209 Цивільного кодексу України випадках - нотаріальне посвідчення або письмова форма); виконання договору та у визначених законом випадках - державна реєстрація.

Сторони договору вправі встановити додаткові (відкладальні або скасувальні) умови, а при переході права власності на рухомі речі - самостійно визначати момент переходу права власності.

Велика Палата Верховного Суду постановою у справі № 911/1278/20 від 05.04.2023 задовольнила касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" і ухвалила в цій справі нове рішення, яким відмовила в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Граніт мобіл переробка плюс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Плисецький гранітний кар`єр" та Банку про визнання права власності на гусеничні екскаватори Caterpillar і зняття з них арешту, накладеного 30.09.2019 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим Павлом Володимировичем.

Мотивуючи це рішення, Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що як положеннями частини першої статті 334 Цивільного кодексу України щодо переходу права власності на рухоме майно, так і спеціальним законодавством, що регулює порядок обліку та реєстрації транспортних засобів, не передбачено в імперативному порядку, що право власності на таке рухоме майно переходить до набувача транспортного засобу з моменту здійснення його державної реєстрації. Порушення приписів про державну реєстрацію великотоннажного та технологічного транспортного засобу має наслідком заборону його експлуатації (користування рухомим майном). Право власності на рухоме майно переходить до набувача відповідно до умов укладеного договору, що узгоджується з принципом свободи договору відповідно до статей 6, 627, 628 Цивільного кодексу України. Якщо договором не передбачено особливостей переходу права власності в конкретному випадку шляхом вчинення певних дій, воно переходить з моменту передання транспортного засобу.

Разом з цим Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновком, викладеним у постанові КЦС ВС від 16.12.2020 у справі № 278/3640/18, в якій, аналізуючи положення статті 334 Цивільного кодексу України та статті 34 Закону України від 30.06.1993 № 3353-XII "Про дорожній рух", суд зазначив: "…правовстановлюючим документом, який підтверджує набуття права власності, є саме договір комісії транспортного засобу та договір купівлі-продажу транспортного засобу. Видане за результатами проведення реєстраційних дій свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу лише підтверджує проведення реєстраційної процедури та внесення до Єдиного державного реєстру МВС відомостей про транспортний засіб і його власника, проте як самостійний документ право власності у особи не породжує". Подібні правові висновки щодо застосування положень статті 34 Закону № 3353-XII викладено Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду також у постановах від 13.12.2018 у справі № 910/11266/17, від 21.05.2019 у справі № 912/1426/18 та від 30.07.2019 у справі № 905/1053/18.

Згідно п. 4.1, 4.3 договору протягом усього строку дії цього договору майно є власністю банку. Майно переходить у власність лізингоодержувача за умови сплати банку всієї суми лізингових платежів у строк, передбачений додатком № 2, а також всіх інших платежів за цим договором, за умови відсутності простроченої заборгованості за всіма іншими укладеними з банком договорами.

27.03.2024 між позивачем та відповідачем підписано акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу та акт приймання-передачі транспортного засобу від 27.03.2024.

Крім того, відповідачем підготовлено та передано позивачу пакет документів необхідний для здійснення перереєстрації транспортного засобу.

Таким чином, з 27.03.2024 від відповідача до позивача перейшло право власності на автомобіль марки VOLKSWAGEN T6 Caravelle LR SAKSONIA 2.0 TDI 140 6-G, серійний номер кузову НОМЕР_1 , 2018 рік випуску.

Сторонами не заперечується, що через знаходження Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" у Єдиному державному реєстрі боржників, зняття автомобіля з обліку та перереєстрація за позивачем не є можливим.

Разом з цим Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" вказує про визнання ним права власності на авто за позивачем та відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оспорення або не визнання права на майно може полягати не тільки у претензіях, заснованих на твердженні, що майно не належить позивачу, а й вчиненні будь-яких дій (у певних випадках бездіяльності), якщо такі дії / бездіяльність перешкоджають власнику у повній мірі реалізовувати власні правомочності власника.

Вирішуючи питання наявності обставин перешкоджання Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" у реалізації позивача набутого права власності на автомобіль, суд враховує порядок та наслідки вчинення державної реєстрації транспортних засобів.

Так, правила реєстрації та обліку транспортних засобів визначені статтею 34 Закону України "Про дорожній рух", частини перша та друга якої передбачають, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, присвоєнням буквено-числової комбінації номерних знаків з їх видачею або без такої, оформленням і видачею реєстраційних документів та/або їх формуванням в електронному вигляді. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників.

Відповідно до ч. 9, 11 ст. 34 Закону України "Про дорожній рух" порядок здійснення відомчої реєстрації та ведення обліку транспортних засобів визначається Кабінетом Міністрів України. Для ведення відомчого обліку зареєстрованих транспортних засобів відповідними органами, якими вони зареєстровані, створюються уніфіковані автоматизовані електронно-облікові системи. Відомості відомчого обліку щодо зазначених транспортних засобів є складовою частиною Єдиного державного реєстру. У разі наявності будь-яких обтяжень, реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів здійснюється виключно за умови надання згоди на це обтяжувачем (обтяжувачами). Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. Суб`єкти господарювання, що здійснюють торгівлю транспортними засобами та придбали транспортний засіб, який перебував на державній реєстрації, для його наступного продажу, звільняються від обов`язку здійснення державної реєстрації такого транспортного засобу. У разі наявності обтяжень реєстрація (перереєстрація) транспортного засобу здійснюється за наявності згоди обтяжувача (обтяжувачів), справжність підпису (підписів) якого (яких) засвідчено нотаріусом.

Статтею 34-1 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що інформація про зареєстровані транспортні засоби та їх власників, належних користувачів, що міститься у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, держателем якого є Міністерство внутрішніх справ України, є відкритою та загальнодоступною.

Таким чином, в силу зазначених норм закону перереєстрація автомобіля повинна здійснюватись відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388 (надалі - Порядок №1388).

Згідно з п. 27 Порядку № 1388 транспортні засоби, що придбаваються юридичною особою - лізингодавцем з метою подальшої передачі їх лізингоодержувачу на підставі договору фінансового лізингу, реєструються за лізингодавцем. Після виконання договору фінансового лізингу транспортні засоби перереєстровуються за лізингоодержувачем на підставі зазначеного договору після повного розрахунку або зазначеного в договорі фінансового лізингу окремого договору купівлі-продажу (викупу) предмета лізингу або іншого договору, визначеного договором фінансового лізингу.

Пунктом 7 Порядку № 1388 визначено, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях. У разі припинення або скасування воєнного стану на всій території України або в окремих її місцевостях власники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом дев`яноста днів. Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають вимогам, установленим МВС, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

Перехід права власності за Договором лізингу та/або Договором купівлі-продажу є саме підставою для внесення змін до реєстраційних документів (перереєстрації транспортних засобів).

Пунктом 15 Порядку № 1388 визначено, що у разі надходження до сервісного центру МВС звернення щодо транспортного засобу, відомості про власника якого містяться в Єдиному реєстрі боржників, перереєстрація транспортного засобу не здійснюється, крім випадків, коли: перереєстрація транспортного засобу не пов`язана з його відчуженням; транспортний засіб придбано на електронному аукціоні в порядку, установленому статтею 61 Закону України "Про виконавче провадження"; транспортний засіб отримано в рахунок погашення боргу в порядку, установленому статтею 61 Закону України "Про виконавче провадження"; транспортний засіб придбано в порядку, установленому статтею 30 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень"; транспортний засіб безоплатно отримано відповідно до пункту 14 Порядку розпорядження майном, конфіскованим за рішенням суду і переданим органам державної виконавчої служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2002 р. № 985 (Офіційний вісник України, 2002 р., № 29, ст. 1371; 2016 р., № 82, ст. 2707).

Тобто винятки щодо можливості перереєстрації транспортного засобу не пов`язані з його набуттям на підставі договору лізингу

Таким чином, відповідно до Порядку № 1388 позивач зобов`язаний зареєструвати автомобіль за собою, а до такої перереєстрації його експлуатація ним заборонена, а знаходження Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" у реєстрі боржників виключає можливість такої перереєстрації та як наслідок правомірності експлуатації транспортного засобу. Тимчасове продовження допустимого строку експлуатації транспортного засобу без перереєстрації на час воєнного стану не змінює стану речей щодо обмеження прав власника автомобіля.

Повертаючись до призначення автомобіля, яке полягає в його експлуатації шляхом переміщення людей/товарів автодорогами, суд зазначає, що заборона експлуатації транспортного засобу (через порушення обов`язку із перереєстрації) є обставиною, яка унеможливлює повну реалізацію прав власника таким майно.

Знаходження особи (продавця автомобіля) в Єдиному реєстрі боржників є наслідком дій такої особи та не знаходиться в полі впливу позивача, а тому знаходження банку в такому реєстрі обмежує право власності позивача на автомобіль, що полягає у неможливості виконати вимоги нормативно-правових актів щодо перереєстрації транспортних засобів для правомірної експлуатації автомобіля.

Відповідно до пункту 6 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до частин першої, п`ятої та сьомої статті 9 Закону України "Про виконавче провадження" єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або постанови, передбаченої частиною четвертою статті 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Так, записи в Єдиному реєстрі боржників не стосуються арешту спірного транспортного засобу.

Відчуження автомобілів Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" на користь Фермерського господарства "Бахмацьке" здійснено на підставі Договору фінансового лізингу.

Судом встановлено, що перебування Банку в реєстрі боржників заважає (перешкоджає) позивачу зареєструвати транспортний засіб у реєстрі на своє ім`я, що становить перешкоду у повноцінній реалізації права власності щодо такого майна.

Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, №303-A, п. 29).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже вони не спростовують встановлених судом обставин та не впливають на результат прийнятого рішення.

Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За наведених обставин, враховуючи суперечності у правозастосуванні положень Закону №3353-XII та Порядку № 1388 в частині неможливості здійснення реєстрації транспортних засобів за лізингоодержувачем, який сплатив всі платежі, через перебування лізингодавця в реєстрі боржників, суд вважає, що існують перешкоди у реалізації права власності позивача на транспортні засоби, а тому позов підлягає задоволенню.

Поряд з цим, видача банком та передача позивачу пакету документів для здійснення перереєстрації транспортного засобу дає підстави для висновку, що спір між сторонами у даній справі виник не через незаконні дії Банку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Керуючись наведеними приписами господарського процесуального закону, судовий збір покладається на позивача, оскільки спір у даній справі (порушення прав позивача) виник не через незаконні (неправильні) дії Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк". Позивач не наполягав на відшкодуванні сплаченого судового збору за рахунок відповідача.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати право власності за Фермерським господарством "Бахмацьке" (16500, Чернігівська область, Ніжинський район, м. Бахмач, вулиця Бережного В., будинок 10, ідентифікаційний код 21404374) на транспортний засіб марки VOLKSWAGEN T6 Caravelle LR SAKSONIA 2.0 TDI 140 6-G, серійний номер кузову НОМЕР_1 , 2018 рік випуску.

3. Після набрання рішенням законної сили, видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 17.07.2025

Суддя І.В.Усатенко