ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2025 р. Справа№ 910/3065/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Барсук М.А.

Руденко М.А.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрезеніус Медикал Кер Україна»

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.05.2025

у справі № 910/3065/25 (суддя Карабань Я.А.)

за позовом Дочірнього підприємства «Діасервіс Плюс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрезеніус Медикал Кер Україна»

про стягнення 53 307,71 грн

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство «ДІАСЕРВІС ПЛЮС» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФРЕЗЕНІУС МЕДИКАЛ КЕР УКРАЇНА» про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 49 580,99 грн, а також нарахованих на них 603,12 грн 3% річних та 3 123,60 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що товар, якій поставив відповідач за укладеним між сторонами договором від №ТР-07-20-UA від 25.03.2020 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2020 № 224, розчин концентрату для гарячої дезінфекції та декальцифікації апаратів для гемодіалізу типу «цитростеріл», звільнений від оподаткування. Відтак сплачена позивачем сума ПДВ в ціні товару підлягає поверненню відповідачем як безпідставно набута.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.05.2025 у справі № 910/3065/25 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФРЕЗЕНІУС МЕДИКАЛ КЕР УКРАЇНА» на користь Дочірнього підприємства «ДІАСЕРВІС ПЛЮС» 49 580,99 грн безпідставно набутих грошових коштів, 603,12 грн 3% річних, 3 123,60 грн інфляційних втрат, 15 000,00 витрат на правничу допомогу та 3 028,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Ухвалюючи вказане рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що розчин концентрату для гарячої дезінфекції та декальцифікації препаратів для гемодіалізу типу «цитростеріл», що є предметом поставки, нормами законодавства, чинного на момент укладення договору та здійснення оплати за ним, віднесений до товарів, звільнених від оподаткування податком на додану вартість. У такому випадку, виснував суд, відповідач, як одна із сторін зобов`язання, набув кошти, що є предметом спору, за рахунок іншої сторони не в порядку виконання договірного зобов`язання, а поза підставами, передбаченими договором поставки, внаслідок їх перерахування на рахунок відповідача понад вартість товару. Сплачене ПДВ відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України підлягає поверненню позивачу як безпідставно набуті кошти. Крім того, суд дійшов висновку про обґрунтованість стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат.

Не погоджуючись із мотивами та висновками судового рішення, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фрезеніус Медикал Кер Україна» звернулось через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.05.2025 по справі № 910/3065/25 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не з`ясував усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення спору, а посилаючись на постанову Верховного суду від 04.05.20230 у справі №910/59/22, не врахував, що у згаданій справі назва товару вочевидь свідчить про використання його для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), а не з іншою метою і його функціональне призначення не ставилося під сумнів.

На противагу цьому, розчин «цитростеріл» використовується для гарячої дезінфекції гемодіалізних апаратів. Така дезінфекція є регулярним та обов`язковим аспектом у гемодіалізі, не пов`язана зі спалахом пандемії COVID-19 та не здійснюється з метою запобігання їй. Суд не врахував, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що цей товар постачався на митну територію України для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19).

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2025 матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрезеніус Медикал Кер Україна» у судовій справі № 910/3065/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Барсук М.А., Руденко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2025 відкрито апеляційне провадження та вирішено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Позивач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. Про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду був належним чином повідомлений шляхом направлення відповідної ухвали суду до його електронного кабінету, зареєстрованого в автоматизованій системі документообігу суду.

Розглянувши доводи апелянта, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права при вирішенні позову, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 25.03.2020 між Дочірнім підприємством «ДІАСЕРВІС ПЛЮС» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФРЕЗЕНІУС МЕДИКАЛ КЕР УКРАЇНА» (постачальник ) був укладений договір поставки № TP-07-20-UA (надалі - договір), згідно п.1. якого постачальник зобов`язувався у встановленому законом порядку передати медичні вироби для проведення діалізу, які визначено у доповненні 1, а також передати лікарські засоби (положення та умови постачання «Лікарські засоби») (далі, разом «Продукція»), а замовник зобов`язувався прийняти медичні вироби та лікарські засоби для подальшого їх перепродажу та/або оренди на території України відповідно до положень і умов цього договору, застосованих доповнень і відповідних додатків до них.

Згідно з видатковою накладною № 168 від 01.09.2020 за договором позивач отримав від відповідача, зокрема, цитростеріл 5л: B9AF181, 31.05.2022 - 93 каністри; B9AF193, 31.05.2022 - 100 каністр: В9АG144, 30.06.2022 - 297 каністр, (надалі - товар) на загальну суму 757 880,89 грн, у тому числі ПДВ 49 580,99 грн.

30.09.2020 позивачем було здійснено оплату поставленого відповідачем товару за ціною, яка включала ПДВ, що підтверджується платіжною інструкцією №345 від 30.09.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України №224 20.03.2020 був затверджений перелік товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільнені від оподаткування податком на додану вартість та від сплати ввізного мита» (надалі - постанова №224).

Пунктом 71 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України встановлено, що тимчасово, на період, що закінчується останнім календарним днем місяця, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення на митну територію України та/або операції з постачання на митній території України товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України. У разі здійснення операцій, звільнених відповідно до цього пункту, положення пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу та положення статті 199 цього Кодексу не застосовуються щодо таких операцій.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що в ціну товару «розчин концентрату для гарячої дезінфекції та декальцифікації препаратів для гемодіалізу типу «цитростеріл» в порушення пункту 71 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України необґрунтовано включено суму податку на додану вартість.

Натомість відповідач ці обставини заперечував.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК України).

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц).

Принцип змагальності (статті 13 ГПК України) і принцип рівності сторін (статті 7 ГПК України), що пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вони вимагають «справедливого балансу» між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 86 ГПК України).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вказав, для класифікації за Переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 244, поставленого відповідачем товару слід виходити із загальної назви товару та його функціонального призначення.

Колегія суддів вважає, що за такого підходу будь-яка рідина, яка має дезінфікуючий ефект, включаючи засіб для миття посуду, підлягає звільненню від оподаткування податком на додану вартість, якщо тільки її можна застосувати підчас заходів на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19).

Апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що обидві сторони контракту є платниками ПДВ. У бюджет цей податок перераховує продавець товару, тоді як платником податку у складі вартості товару є покупець. Продавець у цих відносинах є податковим агентом, натомість покупець товару отримує право на податковий кредит і зменшення податкового зобов`язання.

Постановою Кабінету Міністрів України № 224 від 20.03.2020 було затверджено перелік товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, які звільняються від сплати ввізного мита та операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість.

У Примітках до Переліку (в редакції, діючій на момент здійснення операції з купівлі-продажу товарів за ним), роз`яснено порядок його застосування і зазначено, що коди згідно з УКТЗЕД наводяться у цьому переліку довідково. Основною підставою для звільнення від оподаткування податком на додану вартість та від сплати ввізного мита товарів, що ввозяться на митну територію України, є відповідність таких товарів назві товару (медичного виробу, основного компонента), міжнародному непатентованому найменуванню (назві) лікарського засобу, які зазначені в переліку.

2. Для цілей цього переліку:

1) медичні вироби означають медичні вироби, активні медичні вироби у значенні, наведеному в Технічному регламенті щодо медичних виробів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 №753, Технічному регламенті щодо медичних виробів для діагностики in vitro, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 №754, Технічному регламенті щодо активних медичних виробів, які імплантують, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 №755;

2) термін «засоби індивідуального захисту» вживається у значенні, наведеному в Технічному регламенті засобів індивідуального захисту, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2008 №761 або Технічному регламенті щодо медичних виробів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 № 753.

Між тим в Переліку товарів не згадується в якості засобів індивідуального захисту чи медичних виробів рідина з назвою типу «Цитростеріл».

Інших документів, включаючи відмову податковим органом позивачу у праві на податковий кредит матеріалів справи не містять. підтвердження

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що посилання позивача лише на характеристики товару без належних доказів не вважається достатнім для визнання його звільненим від ПДВ.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права відповідно до пунктів 2, 3, 4 частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

З огляду на встановлені у справі обставини в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрезеніус Медикал Кер Україна» підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, ухваливши нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Згідно зі статтею 129 ГПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрезеніус Медикал Кер Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.05.2025 у справі № 910/3065/25 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.05.2025 у справі № 910/3065/25 скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

3. Стягнути з Дочірнього підприємства «ДІАСЕРВІС ПЛЮС» (04053, місто Київ, Вознесенський узвіз, будинок 14, офіс 16/27, ідентифікаційний код 31467020) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФРЕЗЕНІУС МЕДИКАЛ КЕР УКРАЇНА» (02099, місто Київ, вулиця Бориспільська, будинок 9, ідентифікаційний код 33737695) 3 633,60 грн (три тисячі шістсот тридцять три гривні 60 копійок) судового збору за подачу апеляційної скарги.

4. Доручити місцевому господарському суду видати наказ на виконання даної постанови.

5. Матеріали справи №910/3065/25 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді М.А. Барсук

М.А. Руденко