ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про закриття провадження у справ

в частині позовних вимог

"15" липня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/1224/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребної К.Ф. при секретарі судового засідання Олефіренко О. О. розглянувши справу №916/1224/25

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 )

до відповідача Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "ВІЛЬЯМС" (65016, м. Одеса, Фонтанська дорога, 123, прим. 5М, )

про визнання недійсним рішення, договору та стягнення 1 982 656,63грн.

Представники сторін:

від позивача: Шахновський О.О. ордер;

від відповідача: Чукітова В.В. ордер;

Господарським судом Одеської області у складі судді Погребної К.Ф. розглядається справа №916/1224/25 за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "ВІЛЬЯМС" про:

1. визнання недійсним рішення Зборів Уповноважених Кооперативу Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Вільямс» від 03.03.2023р. про виключення ОСОБА_1 з Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Вільямс»;

2. визнання недійсним договору (Персональний меморандум асоційованого члена кооперативу від 15 вересня 2021 року № В/ та Інструктивна декларація від 15 вересня 2021 року № В/2-2/1/6-П, укладеного між ОСОБА_1 та Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «Вільямс»;

3. стягнення з Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Вільямс» на користь ОСОБА_1 1 189 205,00 грн. сплачених ОСОБА_1 як пайовий внесок, у порядку двосторонньої реституції за недійсним правочином або як безпідставно набуті кошти;

4. стягнення з Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Вільямс» на користь ОСОБА_1 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі, що буде розрахований позивачем за весь період прострочення (станом на дату ухвалення рішення суду) попередній розрахунок штрафних санкцій станом на 21 березня 2025 року становить 123 655,33 грн, остаточна сума буде уточнена в судовому засіданні;

5. стягнення з Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Вільямс» на користь ОСОБА_1 інфляційних втрат у розмірі, що буде розрахований позивачем за весь період прострочення (станом на дату ухвалення рішення суду) попередній розрахунок інфляційних втрат станом на 21 березня 2025 року становить 669 796,30 грн, остаточна сума буде уточнена в судовому засіданні.

Позивач обґрунтовує свої вимоги порушенням його прав як асоційованого, а з 10 жовтня 2022 року - повноправного члена Кооперативу. Зокрема, позивач вказує на протиправне виключення його з Кооперативу рішенням Зборів Уповноважених від 03 березня 2023 року; неповідомлення про проведення Загальних зборів Кооперативу; порушення встановленого законодавством порядку залучення його грошових коштів для фінансування будівництва; недійсність Меморандуму та Декларації як мнимих правочинів, що приховують інвестиційний договір; невиконання Кооперативом зобов`язань щодо строків будівництва нежитлового приміщення; відмову Кооперативу добровільно повернути сплачені кошти.

За посиланнями позивача Меморандум та Декларація суперечать статті 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність», статтям 1, 4 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», оскільки Кооператив не є фінансовою установою і не мав права залучати кошти без відповідної ліцензії. На переконання позивача, сплачені ним кошти у розмірі 1 189 205,00 гривень підлягають поверненню в порядку двосторонньої реституції за недійсним правочином (стаття 216 Цивільного кодексу України) або як безпідставно набуті (стаття 1212 Цивільного кодексу України), а також компенсації у вигляді 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання (стаття 625 Цивільного кодексу України).

22.04.2025р. до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в додатках до його містилось клопотання про закриття провадження по справі в частині позовних вимог, а саме вимог про визнання недійсним Персонального меморандуму асоційованого члена кооперативу від 15 вересня 2021 року № В/ та Інструктивної декларації від 15 вересня 2021 року № В/2-2/1/6-П, укладених між ОСОБА_1 та Кооперативом, стягнення з Кооперативу на користь позивача 1 189 205грн., сплачених як пайовий внесок, у порядку двосторонньої реституції за недійсним правочином або як безпідставно набуті кошти, а також стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі, що будуть розраховані позивачем за весь період прострочення, з попереднім розрахунком станом на 21 березня 2025 року в сумі 123 655,33 грн, та інфляційних втрати у розмірі, що будуть розраховані позивачем за весь період прострочення, з попереднім розрахунком станом на 21 березня 2025 року в сумі 669 796,30 грн, із уточненням остаточних сум у судовому засіданні.

Так, обґрунтовуючи подане клопотання відповідач вказує, що зазначені вимоги не є корпоративними, а мають цивільно-правовий характер, що виключає їх розгляд в поряду господарського судочинства.

01.05.2025р. за вх. №13994/25 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, яка зокрема містить заперечення на клопотання відповідача про закриття провадження по справі в частині позовних вимог, згідно яких як вказує позивач спірні правовідносини між сторонами мають комплексний характер, оскільки позовні вимоги ґрунтуються не лише на цивільних (у загальному розумінні), а й на корпоративних відносинах між Позивачем та Кооперативом. Всі вимоги у справі мають розглядатися за правилами юрисдикції, встановленими для основної вимоги, а отже, розгляд цих вимог також належить до компетенції господарського суду. Позивач вважає, що основна вимога про захист корпоративного права члена кооперативу та вимога про визнання недійсними документів, які регулюють корпоративну участь і похідна вимога про стягнення пайових внесків, інфляційних втрат та 3 % річних - є взаємопов`язаними, випливають із єдиної сукупності корпоративно-цивільних правовідносин та підлягають розгляду в межах юрисдикції господарського суду.

Розглянувши клопотання Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "ВІЛЬЯМС" про закриття провадження по справі в частині позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.

Так, у статтях 5, 7 та 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" зазначено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства. Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Право на доступ до правосуддя є одним з основоположних прав людини. Його визначено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Поняття "суд, встановлений законом " стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (пункт 24 рішення Європейського суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України", заяви № 29458/04 та № 29465/04).

Доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ вважають здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Також у розумінні частини першої статті 6 Конвенції право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена належним судом, тобто судом, встановленим законом.

Судова практика ЄСПЛ право на розгляд справи тлумачить як право особи звернутися до суду, так і право на розгляд та вирішена її справи судом.

Перешкоди в доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів.

Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою ЄСПЛ.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наводила критерії розмежування судової юрисдикції.

Такими критеріями є передбачені законом умови, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, як-то: суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка у законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 127/21764/17, від 23 березня 2021 року у справі 367/4695/20).

Водночас, згідно із ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, підлягають розгляду у господарських судах, визначені положеннями статті 20 Господарського процесуального кодексу України.

Зокрема, віднесено до юрисдикції господарських судів: справи у спорах, що виникають із корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів (пункт 3 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто спір між юридичною особою та її членом, який пов`язаний з діяльністю такої юридичної особи, належить до юрисдикції господарських судів як такий, що виникає в корпоративних правовідносинах та є спором корпоративним.

Згідно з частинами 1, 2 статті 96-1 Цивільного кодексу України, права учасників юридичних осіб (корпоративні права) - це сукупність правомочностей, що належать особі як учаснику (засновнику, акціонеру, пайовику) юридичної особи відповідно до закону та статуту товариства. Корпоративні права набуваються особою з моменту набуття права власності на частку (акцію, пай або інший об`єкт цивільних прав, що засвідчує участь особи в юридичній особі) у статутному капіталі юридичної особи.

Критеріями визначення юрисдикції спору (корпоративний це спір або спір про право цивільне) визнаються:

а) характер спірних правовідносин - корпоративні відносини мають бути пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням юридичної особи корпоративного типу, набуттям, здійсненням та припиненням корпоративних прав як різновиду суб`єктивних цивільних прав; а цивільні - із захистом цивільного права;

б) суб`єктний склад сторін - сторонами спору є юридична особа корпоративного типу, її учасники (засновники, акціонери, члени), у тому числі учасник, який вибув (носій корпоративних прав), посадова особа; чи особа не має у цій юридичній особі корпоративних прав;

в) предмет спору - захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, порушеного певними діями (бездіяльністю) у процесі створення, діяльності, управління або припинення юридичної особи корпоративного типу, набуття, здійснення або припинення корпоративних прав та обов`язків учасників (засновників, акціонерів, членів) такої юридичної особи, чи захист цивільних прав і інтересів, що випливають з інших цивільних правовідносин, зокрема правовідносин інвестування або споживчих правовідносин.

Спір у цій справі виник між асоційованим членом, та в подальшому повноправним членом Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "ВІЛЬЯМС" ОСОБА_1 і таким кооперативом щодо визнання недійсним Персонального меморандуму асоційованого члена кооперативу від 15 вересня 2021 року № В/ та Інструктивної декларації від 15 вересня 2021 року № В/2-2/1/6-П, сплати пайових внесків відповідно до умов Персонального меморандуму асоційованого члена кооперативу від 15 вересня 2021 року № В/ та Інструктивної декларації від 15 вересня 2021 року № В/2-2/1/6-П, та також нарахованих в порядку ст. 625 ГПК України 3% річних та інфляційних витрат.

Кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом. Господарська діяльність кооперативів повинна здійснюватися відповідно до вимог цього Кодексу, інших законодавчих актів (стаття 94 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст.95 Господарського кодексу України виробничим кооперативом визнається добровільне об`єднання громадян на засадах членства з метою спільної виробничої або іншої господарської діяльності, що базується на їх особистій трудовій участі та об`єднанні майнових пайових внесків, участі в управлінні підприємством та розподілі доходу між членами кооперативу відповідно до їх участі у його діяльності. Виробничі кооперативи можуть здійснювати виробничу, переробну, заготівельно-збутову, постачальницьку, сервісну і будь-яку іншу підприємницьку діяльність, не заборонену законом. Виробничий кооператив є юридичною особою і діє на основі статуту.

Особливості створення та ведення господарської діяльності кооперативів визначається Законом України "Про кооперацію".

Право членства в кооперативі - це сукупність (система) правових норм (правил) стосовно реалізації конституційного права стати членом кооперативу, порядку й умов вступу до кооперативу та виходу з його складу, визначення й реалізації його правомочностей як поєднання членських прав та обов`язків, припинення членства й виходу з кооперативу. Зміст членських правовідносин становлять суб`єктивні права і юридичні обов`язки суб`єктів щодо утворення кооперативної організації або порядку вступу, прийняття в члени вже діючого кооперативу, участі в діяльності кооперативу, вихід (виключення) з нього. Суб`єктами членських правовідносин, з одного боку виступають особи, які створили кооперативну організацію (засновники), та особи, які стали членами вже діючої кооперативної організації, а з іншого - кооперативна організація як суб`єкт господарювання.

Згідно зі статтею 10 Закону України "Про кооперацію" членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу. Кооператив зобов`язаний вести облік своїх членів та видати кожному з них посвідчення про членство.

За предметом правового регулювання зазначена норма права поділяє всі права і обов`язки членів кооперативної організації на:

- управлінські (участь в ухваленні рішень загальними зборами кооперативної організації, а також у роботі інших органів управління кооперативної організації; участь у виконанні рішень органів управління й органів контролю за діяльністю кооперативної організації тощо);

- майнові (участь у формуванні майнових фондів кооперативної організації; отримання кооперативних виплат і виплат на паї; отримання паю в разі виходу з кооперативу);

- господарські (участь у господарській діяльності кооперативної організації);

- трудові (виникають у тому разі, якщо член кооперативної організації одночасно перебуває з цією організацією в трудових відносинах);

- соціальні (користування послугами кооперативу, внесення пропозицій, спрямованих на поліпшення її роботи).

Закон України "Про кооперацію" визначає два види членства в кооперативі: дійсне і асоційоване та не залежно від статусу такого членства передбачає сплату особою, яка вступає в члени кооперативу, вступного внеску та паю, не встановлює жодних винятків (обмежень) такого розподілу членства за типами кооперативу.

За положеннями статті 12 Закону України "Про кооперацію" основними правами дійсного члена кооперативу є, зокрема, участь у господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

Законодавче визначення асоційованого членства в кооперативі міститься у статті 14 Закону України "Про кооперацію", за якого асоційований член кооперативу - це фізична чи юридична особа, яка внесла пайовий внесок і користується правом лише дорадчого голосу в кооперативі. При ліквідації кооперативу асоційований член кооперативу має переважне порівняно з повними членами кооперативу право на одержання паю.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10.04.2024 у справі №750/319/18 за позовом Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельного кооперативу "Голосіївський квартал" про стягнення з асоційованого члена кооперативу - фізичної особи, коштів за кооперативними договорами дійшла таких висновків: "Асоційованим членом кооперативу може бути будь-яка юридична або фізична особа, яка є членом такого кооперативу та внесла пайовий внесок у порядку та розмірах, визначених статутом кооперативу, що дає переважне порівняно з дійсними членами кооперативу право на одержання паю при ліквідації кооперативу.

Асоційовані члени кооперативу виступають насамперед його інвесторами, оскільки вони не зв`язані з кооперативом трудовою функцією, а беруть лише майнову (інвестиційну) участь у діяльності кооперативу.

Майнова складова правового статусу асоційованого члена наближає його до права участі в господарських товариствах, тоді як повне членство характеризується, насамперед, особистою трудовою участю членів у спільній виробничій діяльності кооперативу.

Асоційоване членство не передбачає рівного з іншими (повними членами) права участі в господарській діяльності кооперативу, що свідчить про фактичне відсторонення асоційованих членів від управління справами кооперативу. Водночас асоційоване членство надає переважне порівняно з іншими членами кооперативу право на одержання паю в разі його ліквідації.

Також асоційовані члени кооперативу не можуть обирати органи управління та бути у них обраними.

Відтак, між асоційованими членами кооперативу та кооперативом можуть виникати лише майнові (у випадку участі у формуванні майнових фондів кооперативної організації; отримання кооперативних виплат і виплат на паї; отримання паю в разі виходу з кооперативу); господарські (у випадку участі у господарській діяльності кооперативної організації); трудові (якщо член кооперативної організації одночасно перебуває з цією організацією в трудових відносинах); та соціальні відносини (у випадку користування послугами кооперативу, внесення пропозицій, спрямованих на поліпшення її роботи).

При цьому корпоративних правовідносин у повному обсязі у розумінні статті 167 ГК України (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин між сторонами) та статті 96-1 ЦК України між асоційованим членом та кооперативом або його іншими членам не виникає".

Велика Палата Верховного суду у зазначеній поставові виклали правовий висновок: "Системний аналіз Закону України "Про кооперацію", статті 167 ГК України (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) та статті 96-1 ЦК України дає підстави для висновку, що асоційований член обслуговуючого кооперативу не наділений правомочностями, які б у повному обсязі відповідали ознакам поняття корпоративних прав, а спори між ним та кооперативом не є такими, що виникають із корпоративних відносин. За таких обставин спори між асоційованим членом обслуговуючого кооперативу і таким кооперативом щодо сплати пайових внесків, визначених кооперативними договорами, не пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності цього кооперативу, тобто з корпоративними відносинами. Отже, такі спори слід розглядати за правилами цивільного судочинства".

Отже, спір у даній справі між асоційованим членом, та в подальшому повноправним членом Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "ВІЛЬЯМС" ОСОБА_1 і таким кооперативом щодо визнання недійсним Персонального меморандуму асоційованого члена кооперативу від 15 вересня 2021 року № В/ та Інструктивної декларації від 15 вересня 2021 року № В/2-2/1/6-П, сплати пайових внесків відповідно до умов Персонального меморандуму асоційованого члена кооперативу від 15 вересня 2021 року № В/ та Інструктивної декларації від 15 вересня 2021 року № В/2-2/1/6-П, та також нарахованих в порядку ст. 625 ГПК України 3% річних та інфляційних витрат, не пов`язаний зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності цього кооперативу, тобто з корпоративними відносинами, а стосуються майнових прав позивача. Відтак, такий спір належить розглядати за правилами цивільного судочинства.

При цьому, суд зазначає, що спірні правовідносини виникли на підставі Меморандуму, укладеного 15.09.2021, коли позивач мав статус асоційованого члена та відповідно до висновків викладених в постанові Верховного Суду від 18.02.2025 у справі № 916/2789/23 асоційовані члени кооперативу виступають насамперед його інвесторами, оскільки вони не беруть участі в управлінні кооперативом, а їх правовідносини вичерпуються після внесення коштів та передачі об`єкта нерухомості.

Отже набуття позивачем статусу повноправного члена після укладення Меморандуму не змінює цивільно-правової природи відносин, оскільки вимоги позову стосуються виконання інвестиційних зобов`язань, а не корпоративного управління чи діяльності Кооперативу.

Щодо посилань позивача, на той факт, що Персональний меморандум асоційованого члена кооперативу та Інструктивна декларація є елементами оформлення корпоративних прав, суд зазначає, що персональний меморандум фактично є договором, спрямованим на отримання права власності на об`єкт нерухомого майна, тобто на реалізацію цивільно-правових відносин між сторонами. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 18.02.2025 у справі № 916/2789/2.

Суд зазначає, що Персональний меморандум асоційованого члена кооперативу визначає порядок внесення пайових внесків для будівництва, а Інструктивна декларація є його додатком, що деталізує взаємодію сторін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо, спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

За таких обставин, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Вільямс» про: визнання недійсним договору (Персональний меморандум асоційованого члена кооперативу від 15 вересня 2021 року № В/ та Інструктивна декларація від 15 вересня 2021 року № В/2-2/1/6-П, укладених між ОСОБА_1 та Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «Вільямс»; стягнення з Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Вільямс» на користь ОСОБА_1 1 189 205,00 грн. сплачених ОСОБА_1 як пайовий внесок, у порядку двосторонньої реституції за недійсним правочином або як безпідставно набуті кошти; стягнення з Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Вільямс» на користь ОСОБА_1 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі, що буде розрахований позивачем за весь період прострочення (станом на дату ухвалення рішення суду) попередній розрахунок штрафних санкцій станом на 21 березня 2025 року становить 123 655,33 грн, остаточна сума буде уточнена в судовому засіданні; стягнення з Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Вільямс» на користь ОСОБА_1 інфляційних втрат у розмірі, що буде розрахований позивачем за весь період прострочення (станом на дату ухвалення рішення суду ) попередній розрахунок інфляційних втрат станом на 21 березня 2025 року становить 669 796,30 грн, остаточна сума буде уточнена в судовому засіданні на підставі п.1 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України.

На виконання приписів частини 2 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, суд роз`яснює позивачу, що спір за відповідними вимогами підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Статтею 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Отже, закриття провадження в частині позовних вимог є підставою для повернення сплаченого позивачем судового збору, для чого позивачу необхідно подати відповідне клопотання.

Керуючись п. 1 ч.1 ст.231, 232-235, Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Клопотання Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "ВІЛЬЯМС" про закриття провадження по справі в частині позовних вимог - задовольнити.

2. Провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Вільямс» про: визнання недійсним договору (Персональний меморандум асоційованого члена кооперативу від 15 вересня 2021 року № В/ та Інструктивна декларація від 15 вересня 2021 року № В/2-2/1/6-П), укладеного між ОСОБА_1 та Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «Вільямс»; стягнення з Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Вільямс» на користь ОСОБА_1 1 189 205,00 грн. сплачених ОСОБА_1 як пайовий внесок, у порядку двосторонньої реституції за недійсним правочином або як безпідставно набуті кошти; стягнення з Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Вільямс» на користь ОСОБА_1 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі, що буде розрахований позивачем за весь період прострочення (станом на дату ухвалення рішення суду) попередній розрахунок штрафних санкцій станом на 21 березня 2025 року становить 123 655,33 грн, остаточна сума буде уточнена в судовому засіданні; стягнення з Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Вільямс» на користь ОСОБА_1 інфляційних втрат у розмірі, що буде розрахований позивачем за весь період прострочення (станом на дату ухвалення рішення суду ) попередній розрахунок інфляційних втрат станом на 21 березня 2025 року становить 669 796,30 грн, остаточна сума буде уточнена в судовому засіданні - закрити.

3. Роз`яснити позивачу, що спір за відповідними вимогами підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення (підписання).

Повна ухвала складена 21.07.2025р.

Суддя К.Ф. Погребна