ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2025 Справа № 917/230/25

Господарський суд Полтавської області у складі судді Дмитра Сіроша, за участю секретаря судового засідання Людмили Бойченко, розглянув у порядку загального позовного провадження справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Промвагонтранс", 01015, місто Київ, вулиця Лаврська, будинок 16, адміністративний корпус А, поверх 3,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "УЗТК Трейд", 36008, Полтавська область, місто Полтава, вулиця Автобазівська, будинок 2/9,

про стягнення суми основного боргу, пені, інфляційних втрат та 3 % річних

за участю представників сторін:

від позивача: Галина Бойко

інші не з`явились

Обставини справи: Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОМВАГОНТРАНС" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «УЗТК ТРЕЙД», в якому просить стягнути з відповідача 4 296 291,50 грн заборгованості за договором на транспортно-експедиційне обслуговування № ТЕО 11/08/20 від 11.08.2020, з яких:

- 3 871 548,00 грн - сума основного боргу;

- 266 808,17 грн - пеня;

- 127 761,08 грн - інфляційні втрати;

- 30 174,25 грн - 3 % річних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору в частині здійснення компенсації плати за користування вагонами за договором на транспортно-експедиційне обслуговування № ТЕО 11/08/20 від 11.08.2020.

06.03.2025 від відповідача надійшов відзив на позов (вх. № 3135), в якому проти позову заперечує, посилаючись на наявність форс-мажорних обставин, підтверджених сертифікатом Полтавської ТПП від 28.12.2022 № 5300-22-2053; позивач був проінформований листом відповідача від 29.12.2022 № 29/12/22-1 про наявність форс-мажорних обставин; в даному випадку затримка з навантаження вагонів виникла не з вини відповідача, а на підставі наявності дії зовнішніх факторів, а саме обставин непереборної сили, на які вплинути відповідач об`єктивно не міг; зазначає, що позивач навіть після отримання відповідних сертифікатів торгово-промислової палати України не здійснив жодних заходів щодо зміни класифікації причин затримки вагонів на коліях станції, та визнання їх "форс-мажорними", що в свою чергу говорить про те, що позивач мав можливість вплинути на зменшення своїх витрат, але жодним чином не вплинув на це.

Вимогу позивача, щодо стягнення в відповідача штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання вважає неправомірною, оскільки штрафні санкції нараховуються на не виконаний стороною обов`язок, оскільки такий обов`язок у відповідача відсутній, то для застосування положення статті 611 Цивільного кодексу не має підстав.

12.03.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 3341), в якій заперечує проти доводів відповідача, посилаючись на те, що у разі настання форс-мажорних обставин, особа, яка порушила зобов`язання, визначене в договорі, може бути звільнена саме від відповідальності. Проте перевізником здійснено нарахування позивачу, як представнику вантажовласника, плату за користування вагонами перевізника. Підставою для нарахування плати за користування є затримка вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника. Тобто, наведена у пункті 8 Правил користування вагонами і контейнерами норма права не містить «вину» як обов`язкову умову для нарахування плати за користування вагонами. Аналогічна позиція викладена у п. 5.15 роз`яснень Президії Вищого господарського суду України від 29.09.2008 № 04-5/225 "Про внесення змін та доповнень до роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею", згідно з якою плата за користування вагонами як належності України, так і належності інших держав не є заходом відповідальності, яка може застосовуватись лише за наявності вини сторони у зобов`язанні. Плата за користування вагонами під час затримки в очікуванні навантаження, тобто з причин, що залежать від вантажовласника, є платою за послуги, надані перевізником. При цьому, настання обставин непереборної сили звільняє за умовами договору та нормою частини першої статті 617 ЦК України сторону саме від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань по договору. Однак у спірному випадку предметом спору є стягнення плати за користування вагонами, що не є видом відповідальності за порушення зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.07.2023 у справі № 916/2613/22.

29.04.2025 від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив (вх. № 5635), в яких відповідач вважає наведені позивачем у відповіді на відзив доводи необґрунтованими та безпідставними, а також повністю заперечує та не визнає позовні вимоги позивача.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 05.02.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду й відкрив провадження у справі № 917/230/25, постановив справу розглядати у порядку загального позовного провадження та призначив підготовче засідання у справі на 15:40 04.03.2025.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 04.03.2025 суд задовольнив клопотання відповідача (вх. № 2273 від 18.02.2025 та № 2679 від 27.02.2025) про продовження строку встановленого судом для подання відзиву на позовну заяву. Продовжив строк для надання суду відзиву на позов, оформленого згідно з вимогами частини 3 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, з додатками, передбаченими частинами 6 та 7 статті 165 Господарського процесуального кодексу України на 15 днів. Відклав підготовче засідання на 11:40 19.03.2025.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 19.03.2025 суд закрив підготовче провадження у справі № 917/2156/24 та призначив справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на 10:00 01.05.2025.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 01.05.2025 суд відклав розгляд справи по суті на 10:00 11.06.2025.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті суд оголосив перерву до 14:30 19.06.2025.

Після закінчення розгляду справи в судовому засіданні, відповідно до частини 1 статті 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

11.08.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОМВАГОНТРАНС» (надалі - позивач) уклало договір на транспортно-експедиційне обслуговування з Товариством з обмеженою відповідальністю «УЗТК ТРЕЙД» (надалі - відповідач) № ТЕО 11/08/20.

Згідно з пунктом 1.1договору Експедитор бере на себе зобов`язання за плату та за рахунок Клієнта надавати послуги з організації перевезення зернових, зернобобових, олійних культур та продуктів їх переробки, або інших вантажів, зазначених Клієнтом залізничним транспортом, а також виконання інших дій, необхідних для виконання обов`язків за цим договором і погоджених з Клієнтом.

Відповідно до пункту 2.3 договору Експедитор (позивач) зобов`язаний:

- виступати представником Клієнта (відповідача) в його правовідносинах з адміністраціями залізниць України й іншими перевізниками;

- виконувати роботу відповідно до вказівок Клієнта, які повинні бути правомірними, здійсненними та конкретними;

- забезпечити оплату залізничних тарифів і додаткових станційних зборів за перевезення вантажів Клієнта (відповідача) на станціях відправлення;

Згідно з пунктом 2.4 договору, Клієнт (відповідач), зобов`язаний, зокрема:

- за 5 робочих днів до початку планового навантаження подати Експедиторові Заявку про майбутні перевезення із вказівкою: найменування й характеристик вантажу, пункту і станції навантаження, обсягів перевезення, строків початку навантаження, найменуванні й коду станції призначення, найменування й коду вантажоодержувача; здійснити Експедиторові оплату вартості експедирування по договору;

- здійснити Експедиторові (позивачу) оплату вартості експедирування по договору.

Пунктом 2.5 договору встановлено, що факт надання послуг Експедитора і виконання ним своїх зобов`язань за договором підтверджується залізничною накладною та Актом виконаних робіт /наданих послуг.

Відповідно до пункту 3.1 договору, вартість (ціна) послуг за кожною заявкою 14:30 Клієнта визначається і фіксується Сторонами в окремій додатковій угоді до договору, згідно з попередньо погодженими тарифами, і вказується в рахунках.

Відповідно до п.п. 3.3 договору, вартість робіт і послуг третіх осіб, вартість адміністративних послуг, оформлення документів, збори, платежі, які не передбачені Сторонами, але є необхідними для виконання цього договору, покладають на «Клієнта» і він зобов`язаний їх відшкодувати «Експедиторові».

11.11.2022 відповідач надав Заявку № 4 про організацію відправлення вантажу згідно з умовами договору (надалі - Заявка), за такими умовами:

вантаж - 015006 кукурудза 3 класу; місце відвантаження/елеватор - ТОВ «УЗТК ТРЕЙД»; станція відправлення - Славута І; станція призначення - ПКП Хелм Всходни; одержувач - Линас Агро АБ; кількість тон, вагонів - 2 000 т +/- 5 %, 30 вагонів.

11.11.2022 - позивач та відповідач уклали Додаткову угоду № 35 (надалі - Додаткова угода), із фіксацією вартості послуг та іншими істотними умовами.

Відповідно до пункту 4 Додаткової угоди № 35 від 11.11.2022 сторони дійшли згоди, що Клієнт повинен здійснити навантаження вантажу протягом 24 (двадцяти чотирьох) годин з моменту прибуття рухомого складу на станцію навантаження. У випадку більш тривалого навантаження Клієнт здійснює компенсацію Експедитору плати за таке тривале використання власних вагонів АТ «Укрзалізниця», згідно з тарифами АТ «Укрзалізниця», при цьому кожна неповна година вважається повною.

Для належного виконання взятих за договором зобов`язань позивач став учасником та переможцем електронних аукціонів № RCE001-UA-724 та №RCE001-UA-11, проведених АТ «Укрзалізниця» 11.11.2022.

Згідно з умовами аукціонів та з метою виконання умов Додаткової угоди позивач організував подачу на станцію навантаження «Славута-І» для здійснення навантажень 30 вагонів-зерновозів власності АТ «Укрзалізниця».

Так, 17.11.2022 на станцію «Славута-І» було подано 30 порожніх вагонів власності філії «Центр транспортної логістики» АТ «Українська залізниця» №№ 58562489, 58563966, 95035077, 95354106, 95361630, 95380036, 95388047, 95389102, 95451662, 95453817, 95499638, 95524427, 95524542, 95578614, 95618252, 95618310, 95642211, 95644035, 95670725, 95677654, 95692968, 95697553, 95754800, 95755260, 95759874, 95760880, 95776761, 95794582, 95798625, 95932331, що підтверджується накладними.

На ці 30 вагонів складено акт ф. ГУ-23 № 1655 від 17.11.2022 о 14:40 на початок затримки (віднесення на відповідальність залізниці) по причині очікування забезпечення електронної заявки за відповідними аукціонами.

27.11.2022 щодо 28 вагонів складено акт ф. ГУ-23 №1691 про закінчення затримки та акт ГУ-23 № 1690 про початок затримки 27.11.2022 о 20:30 (віднесення на відповідальність вантажовласника).

Актом ф. ГУ-23 № 1692 від 27.11.2022 здійснено коригування часу користування 28 вагонами, а саме час затримки вагонів скориговано відповідно до часу подачі вагонів згідно з умовами вказаних протоколів електронних аукціонів, а саме з 19.11.2022 та 20.11.2022.

21.11.2022 вагони №№ 95759874, 95697553 відправлено на ремонт, про що складено акт ф. ГУ-23 № 1675 про закінчення затримки та залізничні накладні № 33531104, 33531120.

Замість відправлених на ремонт 2 вагонів надано вагони № 95616686, 95752085.

01.12.2022 щодо вагонів № 95616686, 95752085 складено акт ф. ГУ-23 № 1705 про початок затримки (віднесення на відповідальність вантажовласника).

06.12.2022 вагон № 95798625 відправлено на ремонт, про що складено акт ф. ГУ-23 № 1727 та залізничну накладну № 33635004. Замість відправленого на ремонт вагону надано вагон № 95621116.

06.12.2022 складено акт ф. ГУ-23 № 1728 на початок затримки вагону № 95621116 (віднесення на відповідальність вантажовласника).

16.12.2022 5 вагонів № 95451662, 95692968, 95380036, 95776761, 95618310 відправлено на ремонт, про що складено акт ф. ГУ-23 № 1769 та залізничну накладну № 33702853. Замість них були надані вагони № 95336640, 95523155, 95751319, 95753182, 95329660.

17.12.2022 щодо 5 вагонів № 95336640, 95523155, 95751319, 95753182, 95329660 складено акт ф. ГУ-23 № 1783 про початок затримки (віднесення на відповідальність вантажовласника).

В подальшому, 30 вагонів були зняті з затримки та передані під навантаження, про що було складено акти: акт ф. ГУ-23 № 1779 від 17.12.2022 (вагони 95035077, 95453817, 95755260, 95524542, 95499683), акт ф. ГУ-23 № 1767 від 16.12.2022 (вагони 95578514, 95754800, 58562489, 95618252, 95670725), акт ф. ГУ-23 №1820 від 22.12.2022 (вагони 95361630, 95932331, 95354106, 58563966, 95644035, 95388047, 95760880, 95642211, 95677654, 95389102), акт ф. ГУ-23 №1821 від 27.12.2022 (вагон 95621116), акт ф. ГУ-23 №1822 від 27.12.2022 (вагон 95336640, 95523155, 95723155, 95751319, 95753182, 95329660), акт ф. ГУ-23 №1823 від 27.12.2022 (вагон 95616686, 95752085), акт ф. ГУ-23 №1824 від 22.12.2022 (вагон 95794582), акт ф. ГУ-23 №1825 від 22.12.2022 (вагон 95524427).

Вказані вагони залучені для організації перевезення відповідно до отриманої від відповідача Заявки № 4 від 11.11.2022.

22.12.2022 складено залізничну накладну № 33709817 про приймання вантажу до перевезення, відповідно до відомості вагонів (10 вагонів).

22.12.2022 складено залізничну накладну № 33709809 про приймання вантажу до перевезення, відповідно до відомості вагонів (10 вагонів).

22.12.2022 складено залізничну накладну № 33709791 про приймання вантажу до перевезення, відповідно до відомості вагонів (10 вагонів).

За всіма накладними, відправником є позивач, станція відправлення - Славута-І, отримувачем вантажу є Линас Агро АБ, станція призначення ПКП Хелм Всходни, вантаж - 015006 кукурудза.

Відповідно до пункту 119 Статуту залізниць, за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під`їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.

Пунктом 3 Правил користування вагонами і контейнерами передбачено, що облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46 (додаток 1), відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к (додаток 11), які складаються на підставі пам`яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45 (додаток 2), пам`яток про видачу/ приймання контейнерів форми ГУ-45к (додаток 8), повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами (додаток 12), актів про затримку вагонів форми ГУ-23а (додаток 3), актів загальної форми ГУ-23 (додаток 6).

Відповідно до пункту 4 Правил користування вагонами і контейнерами, відомості плати за користування вагонами складаються на вагони, що подаються під навантаження та вивантаження, і є документами обліку часу перебування вагонів у пунктах навантаження та вивантаження та на під`їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами. Час користування вагонами обчислюється з моменту їх передачі вантажовласникові до моменту їх фактичного прийняття від вантажовласника. Час передання вагонів залізницею вантажовласнику, а також вантажовласником залізниці зазначається у пам`ятці про подання/забирання вагонів, яка оформлюється після закінчення приймально-здавальних операцій.

Згідно з пунктами 6, 8 Правил користування вагонами і контейнерами, усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, та орендовані ними, знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника. У разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Відповідно до відомості плати за користування вагонами №р Форма ГУ-46, позивачу нараховано плату за користування вагонами в сумі 3 226 290,00 грн без ПДВ.

Стягнення плати за користування вагонами у вказаній сумі було предметом судового розгляду у справі № 910/9442/23 за позовом АТ «Укрзалізниця» особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» до ТОВ «ПРОМВАГОНТРАНС» (позивач). Участь у розгляді справи брав, також відповідач - ТОВ «УЗТК Трейд», як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

30.01.2024 рішенням Господарського суду м. Києва у справі № 910/9442/23 позов АТ «Укрзалізниця» особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» задоволено, стягнуто з ТОВ «ПРОМВАГОНТРАНС» на користь АТ «Укрзалізниця» 3 871 548 грн 00 коп. плати за користування вагонами, яка складається з 3 226 290,00 грн + 20 % ПДВ у розмірі 645 258,00 грн.

24.06.2024 Постановою Північного апеляційного господарського суду рішення у справі № 910/9442/23 від 30.01.2024 залишено без змін.

Судами встановлено обставини подання, затримки та передачі під навантаження вагонів, та зроблено висновок, що АТ «Укрзалізниця» була нарахована плата за користування вагонами на підставі пункту 3.4 договору та Правил користування вагонами і контейнерами у розмірі 3 226 290,00 грн без врахування ПДВ, і такий розрахунок здійснено з урахуванням вимог договору, а тому є арифметично вірним (абз. 3 стор. 15 Постанови Північного апеляційного господарського суду від 24.06.2024 у справі №910/9442/23).

Також у цій справі зроблено висновки, що плата за користування рухомим складом перевізника є платою за послуги, а не мірою відповідальності.

Позивач направив акт, рахунок та документи, що підтверджують понесені позивачем витрати (копія відомості плати за користування вагонами № 26120001р, копія переліку № 20240930 від 30.09.2024, копію додаткової угоди № 35 від 11.11.20222) на електронні адреси відповідача: , , , , , а також на поштову адресу відповідача, зазначену в договорі (номер відправлення 661).

23.10.2024 позивач направив претензію № 26-07/113 від 23.10.2024 про стягнення заборгованості в розмірі 3 871 548,00 грн разом з актом, рахунком та документами, що підтверджують понесені витрати на вказані електронні адреси.

25.10.2024 позивач повторно направив претензію № 26-07/113 від 23.10.2024, акт, рахунок та документи, підтверджуючі витрати, на електронну адресу відповідача , яка зазначена в договорі.

05.11.2024 позивач направив претензію № 26-07/113 від 23.10.2024, акт, рахунок та документи, що підтверджують витрати на поштову та юридичну адресу відповідача, номери відправлень: 220 та 238.

Проте відповідач не отримав поштою направлені документи, відправлення повернуто за закінченням встановленого терміну зберігання.

Відповідно до пункту 8.1 договору, цей договір та інші документи, що стосуються договору, можуть бути зроблені і передані за допомогою засобів електронної пошти на адреси, зазначені в розділі 10 цього договору.

Пунктом 8.3 договору встановлено, що факсимільні і електронні (у тому числі сканкопії) передані за допомогою електронної пошти (Е-mail) копії договору та додатків до договору (в т. ч. заявки) мають юридичну силу оригіналу, при чому, Сторони зобов`язані направити одна одній оригінали зазначених документів протягом двох календарних днів з моменту направлення копії.

Згідно з пунктом 8.13 договору, кожна із сторін зобов`язана негайно сповістити іншу Сторону про зміну своїх адрес і банківських реквізитів. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів надання відповідачем інформації про зміну поштової адреси чи адреси електронної пошти.

Згідно з пунктом 4.4 договору, не повернення Клієнтом спрямованого йому для підписання акту наданих послуг або ненадання письмових заперечень по ньому в 5 (п`яти) денний строк від дня одержання, визнається Сторонами як згода Клієнта з актом наданих послуг (підписання акту наданих послуг Клієнтом без заперечень).

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 10.12.2024 у справі № 927/1593/23, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Враховуючи викладене, 25.10.2024 відповідачу належним чином доставлено акт, рахунок та підтверджуючі додаткові витрати документи.

Отже, акт вважається узгодженим Клієнтом (підписаним Клієнтом без заперечень).

Згідно з пунктом 4.1 договору, останнім днем строку оплати за рахунком № 457 від 30.09.2024 є 28.10.2024.

Пунктом 4 Додаткової угоди № 35 від 11.11.2022 передбачено, що Клієнт повинен здійснити навантаження вантажу протягом 24 (двадцяти чотирьох) годин з моменту прибуття рухомого складу на станцію навантаження. У випадку більш тривалого навантаження Клієнт здійснює компенсацію Експедитору плати за таке тривале використання власних вагонів АТ «Укрзалізниця», згідно з тарифами АТ «Укрзалізниця», при цьому кожна неповна година вважається повною.

Відповідно до пункту 5.1 договору, за прострочення в оплаті рахунків Експедитора по договору Клієнт додатково оплачує штрафні санкції - пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми за кожен день прострочення. Штрафні санкції за не виконання грошових зобов`язань нараховуються протягом не більше 1 (одного року) з моменту виникнення прострочення.

За порушення зобов`язання за договором позивач нарахував відповідачеві 266 808,17 грн пені, 127 761,08 грн інфляційних втрат та 30 174,25 грн - 3% річних.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позову, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог частини 1 статті 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 2 статті 12 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» Клієнт зобов`язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Згідно з абз. 4 статті 10 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» експедитор має право на відшкодування в погоджених з клієнтом обсягах додаткових витрат, що виникли в нього при виконанні договору транспортного експедирування, якщо такі витрати здійснювались в інтересах клієнта.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором, забезпечив організацію перевезення вантажу відповідно до договору, заявки та Додаткової угоди, укладених з відповідачем.

Як установив суд, відповідно до відомості плати за користування вагонами № р Форма ГУ-46, позивачу нараховано плату за користування вагонами в сумі 3 226 290,00 грн без ПДВ.

Стягнення плати за користування вагонами у в сумі 3 226 290,00 грн без ПДВ. було предметом судового розгляду у справі № 910/9442/23 за позовом АТ «Укрзалізниця» особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» до ТОВ «ПРОМВАГОНТРАНС» (позивач). Участь у розгляді справи брав, також відповідач - ТОВ «УЗТК Трейд», як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

30.01.2024 рішенням Господарського суду м. Києва у справі № 910/9442/23 позов АТ «Укрзалізниця» особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» задоволено, стягнуто з ТОВ «ПРОМВАГОНТРАНС» на користь АТ «Укрзалізниця» 3 871 548 грн 00 коп. плати за користування вагонами, яка складається з 3 226 290,00 грн + 20 % ПДВ у розмірі 645 258,00 грн.

24.06.2024 Постановою Північного апеляційного господарського суду рішення у справі № 910/9442/23 від 30.01.2024 залишено без змін.

Судами встановлено обставини подання, затримки та передачі під навантаження вагонів, та зроблено висновок, що АТ «Укрзалізниця» була нарахована плата за користування вагонами на підставі пункту 3.4 договору та Правил користування вагонами і контейнерами у розмірі 3 226 290,00 грн без врахування ПДВ, і такий розрахунок здійснено з урахуванням вимог договору, а тому є арифметично вірним (абз. 3 стор. 15 Постанови Північного апеляційного господарського суду від 24.06.2024 у справі №910/9442/23).

Також у цій справі зроблено висновки, що плата за користування рухомим складом перевізника є платою за послуги, а не мірою відповідальності.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, відповідач не виконав свого зобов`язання за договором та не здійснив компенсацію плати за користування вагонами в розмірі 3 871 548,00 грн, що є підставою для задоволення позову в цій частині вимог.

Посилання відповідача на форс - мажорні обставини, як підстави для звільнення від сплати за користування вагонами, суд відхиляє, виходячи з наступного.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами (частина 1 статті 617 Цивільного кодексу, частина 2 статті 218 Господарського кодексу України та стаття 141 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні").

У разі настання форс-мажорних обставин, особа, яка порушує зобов`язання, визначене в договорі може бути звільнена саме від відповідальності. Проте перевізником здійснено нарахування позивачу, як представнику вантажовласника, плату за користування вагонами перевізника. Підставою для нарахування плати за користування є затримка вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника. Тобто, наведена у пункті 8 Правил користування вагонами і контейнерами норма права не містить «вину» як обов`язкову умову для нарахування плати за користування вагонами. Аналогічна позиція викладена у пункті 5.15 роз`яснень Президії Вищого господарського суду України від 29.09.2008 № 04-5/225 "Про внесення змін та доповнень до роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею", згідно з якою плата за користування вагонами як належності України, так і належності інших держав не є заходом відповідальності, яка може застосовуватись лише за наявності вини сторони у зобов`язанні. Плата за користування вагонами під час затримки в очікуванні навантаження, тобто з причин, що залежать від вантажовласника, є платою за послуги, надані перевізником. При цьому, настання обставин непереборної сили звільняє за умовами договору та нормою частини першої статті 617 ЦК України сторону саме від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань по договору. Однак у спірному випадку предметом спору є стягнення плати за користування вагонами, що не є видом відповідальності за порушення зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.07.2023 у справі № 916/2613/22.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 30 174,25 грн - 3 % річних та 127 761,08 грн інфляційних втрат, слід зазначити наступне.

Відповідно до положень абз. 1 частини першої статті 617 Цивільного кодексу та статті 218 Господарського кодексу підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язанням несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язанням виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Разом з цим частина друга статті 625 Цивільного кодексу України (яка є правовою підставою при поданні позову у цій справі) визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

Водночас, Верховний Суд звертає увагу, що форс-мажор не звільняє сторін договору від виконання зобов`язань і не змінює строків такого виконання, цей інститут спрямований виключно на звільнення сторони від негативних наслідків, а саме від відповідальності за невиконання чи прострочення виконання зобов`язань на період існування форс-мажору.

Нарахування у вигляді інфляційних втрат та 3 % річних, що передбачені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, за своєю правовою природою не є правовою відповідальністю, встановленою статтею 611 Цивільного кодексу України та статтею 217 Господарського кодексу України. Тому правила щодо звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання у випадку настання непереборної сили (форс-мажору), визначені статтею 617 Цивільного кодексу України та статтею 218 Господарського кодексу України, не підлягають застосуванню до акцесорного зобов`язання, передбаченого частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічна позиція при вирішенні питання чи звільняють форс-мажорні обставини сторону від сплати нарахувань за частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу (річні та інфляційні) висловлена Верховним Судом, зокрема, у справі № 910/8741/22 від 13.09.2023.

Отже, вимоги про стягнення з відповідача 30 174,25 грн - 3 % річних та 127 761,08 грн інфляційних втрат є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення пені в розмірі 266 808,17 грн, слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Згідно з вимогами частини 2 статті 193 Господарського кодексу України, порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктами 1, 2 статті 230 Господарського кодексу України визначено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Пунктом 6 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до вимог статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Стаття 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до пункту 5.1 договору, за прострочення в оплаті рахунків Експедитора по договору Клієнт додатково оплачує штрафні санкції - пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми за кожен день прострочення. Штрафні санкції за не виконання грошових зобов`язань нараховуються протягом не більше 1 (одного року) з моменту виникнення прострочення.

Як установив суд, відповідно до умов договору, відповідачем направлено позивачу Заявку № 4 від 11.11.2022 з метою необхідності здійснення організації перевезення вантажу: кукурудзи 3-го класу, у кількості 2000 МТ +/- 5 %, у кількості 30 залізничних вагонів, станція відправлення Славута-1, станція призначення ПКП Хельм Всохдни, одержувач вантажу - Линас Агро АБ.

На виконання зазначеної заявки Сторонами підписано Додаткову угоду № 35 від 11.11.2022.

За результатом Заявки позивачем подано на станцію Славута-1 залізничні вагони під навантаження.

Проте під час прибуття залізничних вагонів на станцію Славута - 1, на цій станції виникла аварія через ракетні обстріли з боку російської федерації, що спричинило пошкодження об`єктів енергетики АТ «Хмельницькобленерго», у зв`язку з чим було припинено електроживлення на навантажувальному терміналі ТОВ «УЗТК ТРЕЙД», що унеможливило здійснення навантаження вантажу у залізничні вагони протягом 24 годин з моменту їх прибуття на станцію (пункт 4 Додаткової угоди).

Відповідні обставини були визнані та засвідчені, як форс-мажорні, про що Торгово-промисловою палатою було видано сертифікат про засвідчення форс-мажорних обставин, де визначено, що строк їх настання та закінчення - з 15.11.2022 по 22.12.2022.

Пунктом 6.1 договору, визначено, що при настанні обставин неможливості повного або часткового виконання будь-якої із Сторін зобов`язань за цим договором унаслідок обставин непереборної сили, які перебувають поза контролем Сторін виконання зобов`язань за договором припиняються на час, протягом якого діють такі обставини і не застосовуються санкції за невиконання договірних зобов`язань в строк.

Саме ж повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Хоча й форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс - мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи, послуги) та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору.

Водночас відповідно неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності, якщо це передбачено договором (втрата стороною права посилання на форс-мажор).

Зазначену правову позицію викладено в постанові Верховного суду від 31.08.2022 у пункті 50 постанови Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21.

Про те, що сторона позбавляється права посилатися на форс-мажорні обставини через несвоєчасне повідомлення має бути прямо зазначено в договорі, також вказано у пункті 5.63 постанови Верховного Суду від 22.06.2022 у справі № 904/5328/21.

Умови укладеного Сторонами договору не містять зазначеного пункту, тому відповідач не позбавлений права посилатись на форс - мажорні обставини.

На підтвердження виникнення обставин непереборної сили відповідач надав суду сертифікат виданий Полтавською Торгово-промисловою палатою України № 5300-22-2053 від 28.12.2022, відповідно до якого період дії форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання 15.11.2022, дата закінчення 22.12.2022.

Про наявність відповідних форс-мажорних обставин, підтверджених сертифікатом Полтавської ТПП від 28.12.2022 № 5300-22-2053 позивач був проінформований листом відповідача від 29.12.2022 № 29/12/22-1.

З огляду на викладене, суд відмовляє в позові в частині стягнення пені.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 232 - 233, 237 - 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "УЗТК Трейд" (36008, Полтавська область, місто Полтава, вулиця Автобазівська, будинок 2/9, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промвагонтранс" (01015, місто Київ, вулиця Лаврська, будинок 16, адміністративний корпус А, поверх 3, ) 3 871 548,00 грн суми основного боргу, 127 761,08 грн інфляційних втрат, 30 174,25 грн 3 % річних та 48 353,80 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Східного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 07.07.2025 у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.

Суддя Дмитро Сірош