ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2025 р. м. ХарківСправа № 922/846/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Горюшко В.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України (02099, м. Київ, вул. Ялтинська, буд.11)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВД ТЕКС" (61019, м. Харків, просп. Дзюби, буд. 3/2)
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - Семиряжка В.С. (в порядку самопредставництва),

відповідача -Яковенко О.Г. (ордер серія АХ № 1253471 від 15.04.2025),

ВСТАНОВИВ:

Головний центр капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВД ТЕКС", в якій просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 94 156,67 грн, штраф у розмірі 1 770 206,40 грн, а також витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані з посиланням на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором № 309-24 про закупівлю костюмів літніх польових від 28.10.2024 в частині поставки товару в строки, визначені зазначеним договором.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/846/25. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Почато підготовче провадження і призначено підготовче засідання 08 квітня 2025 року об 11:30.

У підготовчому засіданні 08.04.2025 постановлено ухвалу, яку внесено до протоколу підготовчого засідання, про відкладення підготовчого засідання на 29.04.2025 на 12:00.

В порядку ст. 120-121 Господарського процесуального кодексу України сторони повідомлені про наступне підготовче засідання ухвалами від 08.04.2025.

24.04.2025 від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ВД ТЕКС" через систему "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву (вх.№ 10166/25), в якому відповідач просить визнати причини пропуску процесуального строку поважними та поновити його, долучити відзив на позовну заяву до матеріалів справи та врахувати викладені в ньому пояснення при розгляді справи та ухваленні судового рішення, зменшити розмір неустойки (штрафу, пені) на 89 %, а саме розмір пені з 94 156,67 грн до 10 357,23 грн, розмір штрафу з 1 770 206,40 грн до 194 772,70 грн.

Відповідачем не заперечується факт порушення строків виконання своїх зобов`язань щодо поставки товару за Договором № 309-24 від 28.10.2024 року. Проте відповідач вважає, що такі порушення були допущені внаслідок об`єктивних, непередбачуваних та непереборних обставин, відповідачем було вжито достатніх та необхідних заходів для відвернення та мінімізації шкоди, порушення не завдало істотних збитків позивачу або іншим учасникам господарських відносин.

Відповідач повідомляє, що штатним розкладом (розписом) Товариства з обмеженою відповідальністю «ВД ТЕКС», затвердженим директором 03.09.2024 року, передбачено 6 посад (за виключенням директора), які безпосередньо задіяні в процесі виробництва продукції. У зв`язку із підвищенням рівня захворюваності на сезонні хвороби - ГРВІ, коронавірусну інфекцію (COVID-19) та грип під час епідсезону наприкінці листопада - початку грудня 2024 року одразу троє з шести працівників підприємства захворіли на коронавірусну інфекцію (COVID-19) та знаходились на амбулаторному лікуванні.

Наказом директора № 7-к/тр від 21.11.2024 року у зв`язку із виявленням на підприємстві випадків захворювання на коронавірусну інфекцію (COVID-19), для недопущення її подальшого поширення серед працівників, для забезпечення збереження життя та здоров`я працівників на підприємстві з 22.11.2024 року було встановлено простій на підставі ст. 34, 113 КЗпП.

02.12.2024 року відповідач звернувся до Київської Торгово-промислової палати із Заявою про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) для суб`єктів господарювання/фізичних осіб за договірними зобов`язаннями вих. № 01/12 від 02.12.2024 року.

Відповідачем 03.12.2024 направлено позивачу Повідомлення про настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) вих. № 02/12 у відповідності до вимог п. 10.2. Договору разом з копією звернення (заяви) до регіональної торгово-промислової палати.

Листом позивача вих. № 06.1/8589-24-Вих від 05.12.2024 року відповідача повідомлено про вимогу виконання зобов`язань за Договором незважаючи на повідомлені обставини та надання гарантійного листа щодо спроможності виконання зобов`язань.

Наказом директора № 8-к/тр від 05.12.2024 року у зв`язку із стабілізацією на підприємстві ситуації щодо поширення коронавірусної інфекції (COVID-19) припинено простій з 06.12.2024 року.

Відповідачем 06.12.2024 року направлено позивачу Повідомлення про припинення обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) вих. № 04/12 у відповідності до вимог п. 10.2. Договору. Окрім того, Листом вих. № 05/12 від 06.12.2024 року позивача було повідомлено про вжиття відповідачем всіх можливих заходів для виконання своїх зобов`язань за Договором та гарантовано поставку товару у кількості 6700 комплектів до 25.12.2024 року.

Відповідач стверджує, що ним було вжито доступних та необхідних заходів для мінімізації негативних наслідків спричинених вимушеним простоєм підприємства, проте листом позивача вих. № 06.1/8669-24-Вих від 09.12.2024 відповідача було повідомлено про розірвання Договору в односторонньому порядку, припинення Договору на десятий робочий день з 20.12.2024 року.

Відповідач повідомляє, що навіть після повідомлення про розірвання Договору в односторонньому порядку продовжував здійснювати виготовлення та відвантаження товару.

Відповідач вважає, що враховуючи вищевикладені обставини належні до сплати штрафні санкції є надмірно великими, не є співрозмірними з негативними наслідками від порушення зобов`язання, а їх стягнення в повному обсязі суперечитиме засадам (принципам) справедливості, добросовісності, розумності.

Від представника Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України 25.04.2025 надійшло клопотання про залишення відзиву Товариства з обмеженою відповідальністю «ВД ТЕКС» без розгляду (вх.№ 10193/25).

Від представника Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України 25.04.2025 надійшли додаткові пояснення (вх.№ 10257/25), в який представник позивача зазначає таке.

Щодо форс-мажорних обставин позивач зауважує, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності форс-мажорних обставин, а твердження відповідача про наявність обставин непереборної сили: підвищення рівня захворюваності на сезоні хвороби ГРВІ, коронавірусну інфекцію (COVID-19) та грип під час епідсезону були наявні на момент підписання Договору, а отже не визнаються обставинами непереборної сили і не звільняють Сторони від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором.

Щодо зменшення розміру штрафних санкцій позивач звертає увагу на те, що відповідач уклав вказаний Договір, зокрема, з метою одержання прибутку, загальна вартість по Договору становила 15 260 400,00 грн, водночас нарахована сума пені на загальну суму 94 156,67 грн в 162 разів менша від загальної суми Договору, відтак обсяг відповідальності, встановлений у пунктом 8.3. Договору є розумним, справедливим та співмірним. Зменшення розміру пені та штрафу відповідно до пункту 8.6. Договору призведе до порушення балансу інтересів Сторін, порушення принципів справедливості, добросовісності, розумності та пропорційності, а також не відповідає правовим нормам та суті відповідальності, яку Сторони передбачили при укладенні Договору.

Крім того, для позивача використання результатів отриманого за Договором не становить комерційний інтерес, а спрямоване на виконання покладених на нього повноважень, державної політики у сфері забезпечення військових частин Державної прикордонної служби України товарами (костюми літні польові (тип 2)), необхідними для виконання військовослужбовцями Державної прикордонної служби України завдань з оборони та захисту Батьківщини. Позивач є державним органом, який фінансується за рахунок державного бюджету України та завданням якого є забезпечення військових частин, які приймають участь у захисті та обороні держави. Порушення Відповідачем строків поставки товару призвело до неможливості своєчасного забезпечення військових частин товаром, що є, безпосередньо, одним з основних завдань, які стоять сьогодні на меті у захисті Батьківщини, а тому твердження Відповідача про відсутність завданих Позивачу збитків є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

29.04.2025 від представника відповідача через систему "Електронний суд" надійшли додаткові пояснення (вх.№ 10447/25), де представник відповідача повідомляє, що договірні правовідносини між Головним центром капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВД ТЕКС» з приводу постачання продукції у вигляді обмундирування та форменого одягу не є разовими, носять триваючий систематичний характер. Окрім Договору № 309-24 від 28.10.2024 року між сторонами також укладено наступні договори: 1) Договір про закупівлю костюму літнього польового тип 4/клас 13 № 46-24 від 01.04.2024 року; 2) Договір про закупівлю костюму літнього польового тип 4/клас 7 № 136-24 від 29.05.2024 року; 3) Договір про закупівлю костюму літнього польового тип 4/клас 13 № 137-24 від 29.05.2024 року; 4) Договір про закупівлю речового майна № 143-24 від 05.06.2024 року; 5) Договір про закупівлю костюму снайпера № 184-24 від 10.07.2024 року; 6) Договір про закупівлю сорочок бойових (тип 4/вид 3), сорочок бойових (тип 4/вид 7) № 227-24 від 27.08.2024 року; 7) Договір про закупівлю куртки костюма утеплювача (вид 2) № 05-25 від 17.01.2025 року; 8) Договір про закупівлю костюмів літніх польових (тип 2) (тип 4/клас 7) № 111-25 від 24.03.2025 року; 9) Договір про закупівлю костюмів літніх польових (тип 1) (тип 4/ клас 13) № 112-25 від 24.03.2025 року; 10) Договір про закупівлю костюма літнього польового (тип 1) (тип 4/клас 7) (Лот № 1) № 137-25 від 02.04.2025 року; 11) Договір про закупівлю куртки костюма утеплювача (вид 2) № 157-25 від 09.04.2025 року. Сторони неодноразово вступали у договірні правовідносини до укладення Договору № 309-24 від 28.10.2024 року. Окрім того, вже після розірвання Договору № 309-24 від 28.10.2024 року між сторонами укладено 5 нових договорів, які на сьогоднішній день перебувають у стані виконання.

Наведені обставини, на думку відповідача, свідчать про те, що в цілому відповідача можна характеризувати як надійного та добросовісного контрагента, а порушення допущене при виконанні Договору № 309-24 від 28.10.2024 року є разовим та спричинене об`єктивними обставинами, пов`язаними із впливом сторонніх чинників непередбачуваного характеру.

Крім того, новий договір (контракт) на виготовлення та постачання товару, який не був поставлений за Договором № 309-24 від 28.10.2024 року у зв`язку з його розірванням в односторонньому порядку з ініціативи позивача укладено саме з відповідачем (Договір про закупівлю костюмів літніх польових (тип 2) (тип 4/клас 7) № 111-25 від 24.03.2025 року) і на сьогоднішній день він знаходиться у стані виконання.

29.04.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю "ВД ТЕКС" через систему "Електронний суд" надійшло клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій (в порядку ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України) (вх.№ 10456/25), в якому відповідач просить зменшити розмір неустойки (штрафу, пені) на 89 %, а саме розмір пені з 94 156,67 грн до 10 357,23 грн, розмір штрафу з 1 770 206,40 грн до 194 772,70 грн. в порядку ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України, що, на переконання відповідача, повною мірою здатне забезпечити реалізацію компенсаторної функції неустойки, не буде становити непомірний тягар для відповідача, відповідатиме критеріям справедливості, розумності та пропорційності.

У підготовчому засіданні 29.04.2025 постановлено ухвалу, яку внесено до протоколу підготовчого засідання, про поновленння строку на подання відзиву на позовну заяву, прийняття відзиву до розгляду та долучення до матеріалів справи. Постановлено ухвалу, яку внесено до протоколу підготовчого засідання, про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 27.05.2025 на 12:30. Задоволено усні клопотання представника позивача та представника відповідача про участь у судовому засіданні, призначеному на 27.05.2025 на 12:30, в режимі відеоконференції.

В порядку ст. 120-121 Господарського процесуального кодексу України сторони повідомлені про наступне підготовче засідання ухвалами від 29.04.2025.

01.05.2025 від Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України через систему "Електронний суд" надійшла відповідь на відзив (вх.№ 10770/25), в якій позивач звертає увагу на відсутність належного підтвердження форс-мажорних обставин, а також стверджує, що підвищення рівня захворюваності на сезонні хвороби, включаючи ГРВІ та грип, є щорічним явищем під час епідсезону, пандемія COVID-19 також тривала на момент укладення Договору, і сторони повинні були враховувати можливі ризики, пов`язані з цими обставинами, при укладенні Договору, у зв`язку з чим зазначені відповідачем обставини не можуть вважатися непереборною силою у розумінні пункту 10.1 Договору.

Від Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України 01.05.2025 надійшли заперечення на клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій (вх.№ 10776/25).

У підготовчому засіданні 27.05.2025 постановлено ухвалу, яку внесено до протоколу підготовчого засідання, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 17.06.2025 на 12:30. Задоволено усні клопотання представника позивача та представника відповідача про участь у судовому засіданні, призначеному на 17.06.2025 на 12:30, в режимі відеоконференції.

В порядку ст. 120-121 Господарського процесуального кодексу України сторони повідомлені про наступне судове засідання ухвалами від 27.05.2025.

У судовому засіданні 17.06.2025 постановлено ухвалу, яку внесено до протоколу судового засідання, про перерву в судовому засіданні до 18.06.2025 до 10:30. Задоволено усні клопотання представника позивача та представника відповідача про участь у судовому засіданні, призначеному на 18.06.2025 на 10:30, в режимі відеоконференції.

В порядку ст. 120-121 Господарського процесуального кодексу України сторони повідомлені про наступне судове засідання ухвалами від 17.06.2025.

У судовому засіданні 18.06.2025 постановлено ухвалу, яку внесено до протоколу судового засідання, про перерву в судовому засіданні до 15.07.2025 до 11:30. Задоволено усні клопотання представника позивача та представника відповідача про участь у судовому засіданні, призначеному на 15.07.2025 на 11:30, в режимі відеоконференції.

В порядку ст. 120-121 Господарського процесуального кодексу України сторони повідомлені про наступне судове засідання ухвалами від 18.06.2025.

У судовому засіданні 15.07.2025 представник позивача підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позов у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.

Присутній у судовому засіданні 15.07.2025 представник відповідача просив частково відмовити в задоволенні позову, зменшити розмір неустойки та штрафу на 89%.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень, та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

У судовому засіданні 15.07.2025 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.10.2024 між Головним центром капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України (далі Головний центр, Позивач, Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВД ТЕКС» (далі Відповідач, Постачальник) (далі спільно Сторони) укладено Договір № 309-24 про закупівлю костюмів літніх польових (тип 2) (далі Договір).

Пунктом 1.1. Договору визначено, що Постачальник зобов`язується у 2024 році поставити костюми літні польові (тип 2), код ДК 021:2015: 35810000-5 «Індивідуальне обмундирування» кількість, ціна, інформація щодо товару та технічна документація наведені в Специфікації, яка є Додатком №1 до цього Договору (далі - Товар), а Покупець прийняти та оплатити такий Товар в порядку та на умовах, визначених цим Договором. При цьому, Товароодержувачем є уповноважена особа військової частини за місцем поставки Товару згідно зі Специфікацією (Додаток 1).

Товар повинен відповідати Специфікації (Додаток № 1), що є невід`ємною частиною цього Договору (далі - Специфікація) (п. 1.2 Договору).

Постачальник гарантує, що Товар належить йому на праві власності, не перебуває під забороною відчуження, арештом, не є предметом договорів оренди, застави та іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичними або юридичними особами, державними органами і державою, а також не є предметом будь-якого іншого обтяження чи обмеження, передбаченого законодавством України (п. 1.3 Договору).

Згідно з п. 3.1 Договору загальна вартість по Договору становить 15 260 400,00 грн (п`ятнадцять мільйонів двісті шістдесят тисяч чотириста гривень 00 копійок) у тому числі ПДВ 20% 2 543 400,00 грн (два мільйони п`ятсот сорок три тисячі чотириста гривень 00 копійок).

Положеннями п. 4.1, 4.2 Договору визначено, що Покупець здійснює оплату за Товар в безготівковій формі за фактом його постачання. Датою здійснення будь-яких платежів Покупцем за цим Договором є дата списання відповідних коштів з розрахункового рахунку Покупця. Розрахунки за Товар здійснюються впродовж 30 (тридцяти) днів з дати поставки (передачі) Товару Товароодержувачу та підписання уповноваженими представниками Сторін видаткової накладної. У разі, якщо поставка здійснена лише частково (видаткова накладна підписана лише на частину Товару, зазначеного у Специфікації (Додаток № 1), оплата здійснюється пропорційно за фактично поставлену кількість Товару. Оплата здійснюється відповідно до ст. 49 Бюджетного кодексу України.

Згідно положень пункту 5.1 Договору Постачальник зобов`язаний здійснити поставку Товарів у термін:

не менше 30 відсотків від обсягу, передбаченого Договором про закупівлю, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати укладання договору (допускається постачання товарів окремими додатковими партіями за попереднім погодженням з Покупцем);

70 відсотків від обсягу, передбаченого договорами про закупівлю, не пізніше 15.12.2024 (допускається постачання товарів окремими додатковими партіями за попереднім погодженням з Покупцем).

Пункт 5.7 Договору передбачає, що до кожної партії товару, що постачається, Постачальник обов`язково надає Покупцю видаткові накладні (не менше двох примірників) та документи, визначені п. 2.1. Договору, до моменту здійснення поставки Товару, підписані уповноваженою особою (уповноваженими особами) Постачальника.

Уповноваженою особою (уповноваженими особами) Постачальника складається акт приймання-передавання товару (далі - акт або акт приймання-передавання товару) (Додаток 3) у трьох примірниках (перший - Товароодержувачу. другий - Покупцю, третій - Постачальнику) та надається Покупцю до моменту здійснення поставки Товару.

Покупець повертає Постачальнику підписані акт приймання-передавання товару та акт приймання-передачі запасів, які Постачальник надає в день поставки Товароодержувачу разом з Товаром та документами, визначеними п. 5.4. цього Договору.

У разі надсилання документів поштою в загальному порядку, витрати, пов`язані з оформленням документів на перевезення та їх передачею покладаються па Постачальника.

Після підтвердження Товароодержувачем отримання поставленого Товару шляхом підписання трьох примірників акту приймання-передавання товару, акти залишаються у Товароодержувача.

При отриманні товару Товароодержувач має право підписати товаро-транспортну накладну (ТТН) та завірити її печаткою (пункт 5.8 Договору).

Умовами п. 6.2 Договору передбачено, що Покупець має право вимагати від Постачальника поставки якісного Товару в кількості і строк, передбачений цим Договором; вимагати від Постачальника належного виконання його обов`язків; в односторонньому порядку розірвати Договір у випадку, якщо Постачальник не виконує свої зобов`язання за Договором понад 10 днів з подальшим стягненням штрафних санкцій.

Відповідно до п. 6.3.1 Договору Постачальник зобов`язаний постачати Товароодержувачу Товар в кількості, строк та на умовах Договору.

У разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену законом та цим Договором (п. 8.1 Договору).

Відповідно до п. 8.3 Договору за порушення строків поставки Товарів або недопоставку Товарів Постачальник сплачує Покупцю пеню в розмірі 0,1% вартості Товарів, поставку яких прострочено та/або недопоставлено, за кожний день такого прострочення, а за прострочення поставки Товарів понад тридцять днів Постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7% вартості Товарів, поставку яких прострочено.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань за договором не допускається, крім випадків, передбачених цим Договором (п. 8.5 Договору).

Згідно з п. 8.6 Договору у разі розірвання Договору в односторонньому порядку за ініціативи Покупця у зв`язку з порушенням Постачальником термінів постачання Товару та/або поставки Постачальником Товару неналежної якості, Постачальник сплачує Покупцю штраф у розмірі 20% від частини невиконаних зобов`язань.

Відповідно до п. 10.1 Договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання Договору та виникли поза волею Сторін. Обставини, які існували до підписання цього Договору і про які Сторони знали або повинні були знати на момент підписання Договору, не визнаються обставинами непереборної сили і не звільняють Сторони від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором.

Пунктом 10.2 Договору передбачено, що сторона, для якої склались обставини непереборної сили, зобов`язана не пізніше 15 (п`ятнадцяти) днів з дати їх настання письмово в порядку, передбаченому п. 13.2. цього Договору, інформувати іншу Сторону про настання таких обставин та про їх наслідки. Разом з письмовим повідомленням така Сторона зобов`язана надати іншій Стороні копію звернення до Торгово-промислової палати України або уповноваженої регіональної торгово-промислової палати. Сторона для якої склались обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини) зобов`язана надати впродовж 30 (тридцяти) днів з дня такого повідомлення іншої Сторони сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України або уповноваженою регіональною торгово-промисловою палатою, яким засвідчене настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин). Аналогічні умови застосовуються Стороною в разі припинення дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) та їх наслідків.

Неповідомлення/несвоєчасне повідомлення Стороною, для якої склались обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини), іншу Сторону про їх наслання або припинення веде до втрати права Сторони посилатись на такі обставини як на підставу, що звільняє її від відповідальності за невиконання/несвоєчасне виконання зобов`язань за цим Договором (пункт 10.3 Договору).

Пунктом 10.5 Договору сторони закріпили, що військова агресія російської федерації проти України, відсутність електропостачання не може бути підставою для невиконання зобов`язань та термінів цього Договору.

Відповідно до п. 12.1 Договору цей Договір набирає чинності з дня підписання його уповноваженими на те сторонами і діє до 31.12.2024.

Згідно з п. 12.3 Договору Покупець має право односторонньої відмови від цього Договору у разі: порушення Постачальником строків постачання Товару; поставки Товару неналежної якості; повідомлення Постачальником Покупця про неможливість виконання своїх зобов`язань за Договором, незалежно від причин їх виникнення: відсутності фінансування; інших випадках, визначених цим Договором та чинним законодавством України. Договір вважатиметься розірваним в термін, передбачений повідомленням Покупця, але, водночас, такий термін не може складати менше ніж три календарні дні з моменту направлення (рекомендованим листом або в електронному вигляді) Покупцем письмового повідомлення про односторонню відмову від Договору на адресу (електронну адресу) Постачальника.

Усі зміни і доповнення до Договору оформлюють додатковими угодами, які підписуються Сторонами і мають однакову юридичну силу (п. 13.1 Договору).

Істотні умови цього Договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань Сторонами в повному обсязі, крім випадків, визначених чинним законодавством України (п. 13.12 Договору).

Відповідно до Специфікації (Додаток 1) до Договору Постачальник зобов`язаний поставити Товар у загальній кількості 10 000 комплектів.

З урахуванням положень пункту 5.1 Договору 3000 комплектів костюмів літніх польових (тип 2) мали бути поставлені Постачальником на адресу Товароодержувача до 27.11.2024, 7000 комплектів костюмів літніх польових (тип 2) мали бути поставлені Постачальником на адресу Товароодержувача до 15.12.2024.

Так, відповідачем поставлено:

- 100 костюмів 22.11.2024 відповідно до акту приймання-передавання товарів №65;

- 400 костюмів 29.11.2024 відповідно до акту приймання-передавання товарів №71;

- 300 костюмів 05.12.2024 відповідно до акту приймання-передавання товарів №73;

- 1700 костюмів 13.12.2024 відповідно до акту приймання-передавання товарів №74;

- 1700 костюмів 19.12.2024 відповідно до акту приймання-передавання товарів №80.

Поставлений відповідачем товар сплачено позивачем у повному обсязі, що підтверджується платіжними інструкціями №3391 від 25.11.2024, №3609 від 02.12.2024, №4042 від 17.12.2024, №4133 від 19.12.2024, №4243 від 23.12.2024.

Крім того, наказом директора Товариства з обмеженою відповідальністю "ВД ТЕКС" № 7-к/тр від 21.11.2024 року у зв`язку із наявністю на підприємстві випадків захворювання на коронавірусну інфекцію (COVID-19), для недопущення її подальшого поширення серед працівників, для забезпечення збереження життя та здоров`я працівників на підприємстві з 22.11.2024 року встановлено простій на підставі ст. ст. 34, 113 КЗпП з 22 листопада 2024 року.

02.12.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ВД ТЕКС" звернулося до Київської Торгово-промислової палати із Заявою про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) для суб`єктів господарювання/фізичних осіб за договірними зобов`язаннями вих. № 01/12.

03.12.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ВД ТЕКС" направило позивачу Повідомлення про настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) вих. № 02/12.

Листом вих. № 06.1/8589-24-Вих від 05.12.2024 року Головний центр капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України повідомив Товариство з обмеженою відповідальністю "ВД ТЕКС" про вимогу виконання зобов`язань за Договором.

Наказом директора Товариства з обмеженою відповідальністю "ВД ТЕКС" № 8-к/тр від 05.12.2024 року у зв`язку із стабілізацією на підприємстві ситуації щодо поширення коронавірусної інфекції (COVID-19) припинено простій з 06.12.2024 року.

06.12.2024 року Товариством з обмеженою відповідальністю "ВД ТЕКС" направлено Головному центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України Повідомлення про припинення обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) вих. № 04/12.

Листом вих. № 05/12 від 06.12.2024 року відповідач повідомив позивача, що не відмовляється від виконання Договору та вчиняє всі можливі дії для поставки якісного товару.

Через порушення ТОВ «ВД ТЕКС» строку постачання товару відповідно до пункту 12.3 Договору Головний центр капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України в односторонньому порядку достроково припинив дію Договору (лист №06.1/8669-24-Вих від 09.12.2024).

Договір від 28.10.2024 № 309-24 припинив свою дію з 20.12.2024.

Позивач стверджує, що на момент розірвання договору Постачальником не було поставлено 5800 костюмів, а поставки 29.11.2024, 05.12.2024, 13.12.2024 відбулися з порушенням строків, визначених Договором, внаслідок чого позивачем здійснено нарахування пені в розмірі 944 156,67 грн та штрафу в розмірі 1 770 206,40 грн, з вимогою про стягнення яких позивач звернувся до відповідача 15.01.2025 (лист № 06.1/618-25-Вих).

Вказані обставини стали підставою для звернення позивачем до суду з цим позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, а також інші юридичні факти.

За змістом ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України).

За приписами ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також як наслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Згідно з ч. 1-3 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ч. 1 ст. 181 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Судом встановлено, що між Головним центром капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВД ТЕКС» укладено Договір № 309-24 про закупівлю костюмів літніх польових (тип 2) від 28.10.2024, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався у 2024 році поставити костюми літні польові (тип 2), код ДК 021:2015: 35810000-5 «Індивідуальне обмундирування» кількість, ціна, інформація щодо товару та технічна документація наведені в Специфікації, яка є Додатком №1 до Договору, в позивач прийняти та оплатити Товар в порядку та на умовах, визначених Договором.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до норм ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Згідно з частиною 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, пунктом 5.1 Договору № 309-24 про закупівлю костюмів літніх польових (тип 2) від 28.10.2024 сторони визначили терміни поставки:

- не менше 30 відсотків від обсягу, передбаченого Договором про закупівлю, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати укладання договору (допускається постачання товарів окремими додатковими партіями за попереднім погодженням з Покупцем);

- 70 відсотків від обсягу, передбаченого договорами про закупівлю, не пізніше 15.12.2024 (допускається постачання товарів окремими додатковими партіями за попереднім погодженням з Покупцем).

Враховуючи положення п. 5.1 Договору, 3000 комплектів костюмів літніх польових (тип 2) мали бути поставлені відповідачем до 27.11.2024, 7000 комплектів костюмів літніх польових (тип 2) - до 15.12.2024.

Матеріалами справи підтверджується поставка відповідачем 4200 комплектів костюмів літніх польових (тип 2).

Разом з тим, поставки товару, здійснені 29.11.2024, 05.12.2024, 13.12.2024, 19.12.2024 відбулися з порушенням строку, узгодженого сторонами Договору.

Порушення строків виконання зобов`язань щодо поставки товару за Договором № 309-24 від 28.10.2024 року не заперечується відповідачем.

За змістом статей 610, 611, 612 ЦК України невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини другої статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

З наведених вище положень статей 230-231 ГК України, статей 549, 551, 611 ЦК України випливає, що встановлення неустойки (штрафу, пені) віднесено до умов договору, які сторони, в межах встановлених законодавством, визначають на власний розсуд при укладенні договору.

Згідно з частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, зокрема, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи ж рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати, в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17, від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17 від 02.04.2019 у справі № 917/194/18 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19.

Відповідно до п. 8.3 Договору № 309-24 про закупівлю костюмів літніх польових (тип 2) від 28.10.2024 за порушення строків поставки Товарів або недопоставку Товарів Постачальник сплачує Покупцю пеню в розмірі 0,1% вартості Товарів, поставку яких прострочено та/або недопоставлено, за кожний день такого прострочення, а за прострочення поставки Товарів понад тридцять днів Постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7% вартості Товарів, поставку яких прострочено.

Пункт 8.6 Договору передбачає, що у разі розірвання Договору в односторонньому порядку за ініціативи Покупця у зв`язку з порушенням Постачальником термінів постачання Товару та/або поставки Постачальником Товару неналежної якості, Постачальник сплачує Покупцю штраф у розмірі 20% від частини невиконаних зобов`язань.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що відповідачем допущено порушення умов Договору № 309-24 про закупівлю костюмів літніх польових (тип 2) від 28.10.2024 в частині поставки обумовленого в специфікації №1 товару у погоджений сторонами строк.

Перевіривши розрахунки позивача щодо нарахування штрафу та пені, суд дійшов висновку про їх обґрунтованість, відповідність вимогам чинного законодавства та умовам договору, а також арифметичну вірність.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу та пені на 89 % суд зазначає наступне.

Стосовно доводів відповідача про наявність форс-мажорних обставин.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2018 у справі №915/531/17, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 17.12.2020 у справі №913/785/17, від 30.11.2021 у справі №913/785/17.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палати України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Відповідно до п. 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затверджених рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 р. №44(5), сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - Сертифікат) - документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Згідно п. 6.1, 6.2 Регламенту підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" в редакції від 02.09.2014 року, а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

До кожної окремої заяви додається окремий комплект документів.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести.

Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.01.2022 у справі №904/3886/21.

Отже, з наведених норм вбачається, що форс-мажорні обставини мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін. Відтак сертифікат видається заінтересованому суб`єкту господарювання на підставі його звернення. Іншого порядку засвідчення форс-мажорних обставин не визначено.

Між тим, відповідачем не надано доказів того, що внаслідок форс-мажорних обставин він об`єктивно був позбавлений можливості виконати своє зобов`язання перед позивачем.

Відтак, на переконання суду, посилання відповідача на форс-мажорні обставини є необґрунтованими.

Згідно з частиною першою статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За частиною другою статті 233 ГК України якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічні положення також містить частина третя статті 551 ЦК України, положення якої України надають суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому суд наголошує, що неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.

Крім цього, таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21).

Для того, щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

Положеннями статті 3 ЦК України регламентовано загальні засади цивільного законодавства, якими, згідно з пунктами 3, 6 частини першої цієї статті ЦК України, є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.

Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20.

Отже, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості.

А тому, в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності, може бути застосований також закріплений законодавцем в статті 3 ЦК України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) і як норма прямої дії, і як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною другою статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 ГК України).

За частинами першою та другою статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Отже, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

У наведених висновках суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20).

З огляду на судову практику, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 22.05.2019 у справі № 910/11733/18).

При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 920/1013/18, від 26.03.2020 у справі № 904/2847/19).

При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18).

Суд зазначає, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.

Крім цього категорії "значно" та "надмірно", які використовуються в статті 551 ЦК України та в статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (висновок сформульований в постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 916/878/20).

У постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначила, що розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) має індивідуально-оцінний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), що обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України, тобто в межах судового розсуду.

Водночас, як свідчить судова практика, зменшення розміру пені на 99 % фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін (правова позиція Верховного Суду в постановах від 04.02.2020 у справі 918/116/19 (пункт 8.15), від 15.06.2022 у справі № 922/2141/21, від 05.04.2023 у справі № 910/18718/21 тощо).

Суд зауважує, що зменшення судом неустойки до певного розміру відбувається із визначенням її у конкретній грошовій сумі, що підлягає стягненню, тоді як переведення зменшуваного розміру неустойки у частки, а відповідно і апелювання у спорах про зменшення розміру неустойки такими категоріями, як частка або процент, на який зменшується неустойка, не відображає об`єктивний стан сукупності обставин, які є предметом судового дослідження при вирішенні питання про зменшення неустойки.

При цьому слід звернути увагу, що законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд з цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - стаття 616 ЦК України, тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.

Чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах мають індивідуальний характер.

У зв`язку з викладеним суд зазначає, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в п.7.43 постанови від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 виснував, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням ст. 233 ГК і ч. 3 ст. 551 ЦК, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК.

З доданих до клопотання про зменшення розміру штрафу та пені документів вбачається, що відповідач в порядку, передбаченому Договором № 309-24 про закупівлю костюмів літніх польових (тип 2) від 28.10.2024 повідомив позивача про настання обставин, які можуть мати вплив на строки виконання зобов`язань. Крім того, навіть після повідомлення позивача про розірвання Договору в односторонньому порядку відповідач продовжував здійснювати поставку товару. Товариством з обмеженою відповідальністю «ВД ТЕКС» було вжито достатніх та необхідних заходів для відвернення та мінімізації шкоди, зокрема, наказом директора встановлено шестиденний робочий тиждень та 8-годинний робочий день.

Суд також враховує, що договірні правовідносини між Головним центром капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВД ТЕКС» не є разовими, носять триваючий систематичний характер, про що свідчить низка укладених між сторонами договорів.

Проаналізувавши наявні матеріали справи та надавши оцінку всім обставинам у їх сукупності, врахувавши інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, приймаючи до уваги, що дії відповідача свідчать про вжиття ним усіх можливих заходів для виконання зобов`язання за договором і з матеріалів справи не вбачається умисна недобросовісність відповідача, зважаючи на відсутність доказового обґрунтування понесення позивачем збитків, з урахуванням того, що неустойка є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а тому при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі, а також з огляду на те, що основною метою інституту неустойки є стимулювання боржника до належного виконання договірного зобов`язання, при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора, суд приходить до висновку про можливість задоволення клопотання відповідача та зменшення заявлених до стягнення розмірів пені та штрафу на підставі ч. 1 ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України.

З урахуванням зазначеного вище, суд вважає, що розумним, справедливим та оптимальним для забезпечення балансу інтересів сторін у цьому спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для позивача, так і для відповідача, є зменшення розміру штрафу на 89%, тобто до 194 772,70 грн, та розміру пені на 89%, тобто до 10 357,23 грн.

Частинами 1,2,3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням наведеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді усіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями статті 129 ГПК України. При цьому у разі зменшення судом розміру штрафу судовий збір покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 03.04.2018 у справі №902/339/16.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВД ТЕКС" (61019, м. Харків, просп. Дзюби, буд. 3/2, ) на користь Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України (02099, м. Київ, вул. Ялтинська, буд.11, , р/р UA0009841 в ДКСУ, МФО 820172) пеню у розмірі 10 357,23 грн, штраф у розмірі 194 772,70 грн, а також судовий збір у розмірі 22 372,36 грн.

Зменшити розмір пені та штрафу на 89%.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Головний центр капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України (02099, м. Київ, вул. Ялтинська, буд.11, ).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ВД ТЕКС" (61019, м. Харків, просп. Дзюби, буд. 3/2, ).

Повне рішення складено "18" липня 2025 р.

Суддя О.О. Присяжнюк