ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року Справа № 903/140/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Миханюк М.В. , суддя Юрчук М.І.

без повідомлення (виклику) сторін

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Денисюка Миколи Миколайовича на рішення Господарського суду Волинської області від 10.04.2025 (суддя Дем`як В.М.) у справі № 903/140/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта-7"

до Фізичної особи-підприємця Денисюка Миколи Миколайовича

про стягнення 45 713,21 грн

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Господарського суду Волинської області перебувала позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта-7" до фізичної особи-підприємця Денисюка Миколи Миколайовича з вимогою про стягнення 45 713,21 грн заборгованості, в тому числі: 41 032,62 грн суми основного боргу по орендній платі та 4 680,59 грн штрафу за прострочення сплати орендної плати.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань згідно договору № 383 оренди торгового місця від 01.08.2020 в частині своєчасної оплати орендних платежів.

Відповідач правом подати письмовий відзив на позовну заяву не скористався, натомість, подав клопотання про зупинення провадження у цій справі до набрання рішенням у справі № 903/182/25 за позовом фізичної особи-підприємця Денисюка Миколи Миколайовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта-7" про визнання недійсним договору оренди торгового місця № 383 від 01.08.2020.

В свою чергу, ТОВ "Дельта-7" подало письмові заперечення проти зупинення провадження у справі № 903/140/25.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 10.04.2025 позов задоволено повністю.

Розглянувши клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі місцевий господарський суд дійшов висновку про його необґрунтованість, зокрема, з тих обставин, що представник відповідача не довів об`єктивну неможливість розгляду цієї справи до вирішення справи № 903/182/25 та не спростував доводів позивача про відсутність підстав для зупинення провадження у справі відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України. Разом з тим, суд зауважив, що необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судове рішення по суті мотивоване обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог про стягнення з відповідача 41 032,62 грн заборгованості по орендній платі та 4 680,59 грн штрафу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Волинської області від 10.04.2025 у справі № 903/140/25 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Аргументуючи доводи апеляційної скарги вказує, що суд без належного з`ясування обставин справи та нехтуючи об`єктивною необхідністю зупинення провадження до розгляду справи № 903/182/25 ухвалив протиправне рішення у справі № 903/140/25. Відносно стягнення заборгованості за договором оренди вказує, що орендодавцем не було передано орендарю об`єкт оренди, який відповідає вимогам чинного законодавства, відтак орендар не міг та не може використовувати його за призначенням. Зазначає, що оренда, як така, не відбувається, а договір оренди, на підставі якого ініційоване стягнення заборгованості, вважає недійсним.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Денисюка Миколи Миколайовича на рішення Господарського суду Волинської області від 10.04.2025 у справі № 903/140/25; апеляційну скаргу постановлено розглянути без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується із доводами апелянта та вказує, що місцевим господарським судом досліджено всі докази, подані сторонами у процесі розгляду позовної заяви та надано їм вірну оцінку, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення Господарського суду Волинської області від 10.04.2025 у справі № 903/140/25 - без змін.

Клопотань про розгляд даної справи в судовому засіданні з викликом сторін до суду не надходило.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Дослідивши матеріали справи № 903/140/25 та проаналізувавши наявні докази, суд встановив наступне.

01 серпня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дельта-7" (Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Денисюком Миколою Миколайовичем (Орендар) укладено договір № 383 оренди торгового місця (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1. даного договору Орендодавець передає, а Орендар приймає у тимчасове платне користування Торгове місце, площею 10,5 кв. м., яке знаходиться: ряд № 7, місце № 1а, на території торгового комплексу "Новий ринок", який розташований за адресою: вул. Європейська, 3, с. Рованці, Луцького району, Волинської області, Україна.

Згідно п. 1.2 Договору торговим місцем, що є предметом Договору, являється площа для розміщення металевої конструкції, тимчасової споруди, магазину і здійсненню продажу товарів (надання послуг).

Передача Торгового місця, зазначеного у п. 1.1 Договору, здійснена до його підписання, що посвідчується підписами сторін під цим Договором (п. 1.3 Договору).

Відповідно до п. 2.1. Договору, за користування Торговим місцем Орендар сплачує Орендодавцю орендну плату у наступному порядку:

- з 01.08.2020 по 30.09.2020 орендна плата не сплачується;

- з 01.10.2020 орендна плата сплачується у розмірі 945,00 грн. без ПДВ за один календарний місяць.

Орендна плата сплачується Орендарем не пізніше 15 числа поточного місяця. Якщо 15 число припадає на вихідний чи неробочий день, то останнім днем сплати буде перший робочий день, що слідує за 15 числом місяця (п. 2.2 Договору).

Пунктом 2.7 договору передбачено, що нарахування орендної плати здійснюється з урахуванням індексів інфляції. У випадку зростання інфляції, розмір орендної плати за кожен поточний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за той же місяць.

Орендар зобов`язується, зокрема, своєчасно вносити орендну плату та інші платежі; в належному стані повертати за актом передачі-прийому Торгове місце, вказане в п. 1.1. цього Договору, Орендодавцю на протязі 5-ти днів після припинення дії цього Договору (дострокового його розірвання або закінчення строку дії) (п. 3.1.2, 3.1.10 Договору).

Згідно п. 4.1.1 Договору за порушення термінів сплати орендної плати, встановлених у п. 2.2 Договору, Орендар сплачує: за прострочення з 10-го до 15-го числа штраф у розмірі 10% від розміру орендної плати, визначеного пунктом 2.1 цього договору, за несплату після 15-го числа - штраф у розмірі 50% від розміру орендної плати, визначеного пунктом 2.1 цього договору.

Цей договір вступив в дію з 01.08.2020 та укладений до 31.12.2058 (п. 5.1 Договору).

Відповідно до п. 5.3 Договору зміни та доповнення до Договору вносяться шляхом підписання додаткових угод, які є невід`ємною частиною даного Договору.

Дія Договору припиняється внаслідок: закінчення терміну дії; дострокового його розірвання; невиконання будь-якою стороною умов цього Договору (п. 5.5 Договору).

Відповідно до п. 6.2 - 6.5 Договору, у разі наявності форс-мажорних обставин термін виконання зобов`язань за цим Договором може змінюватися за взаємною згодою Сторін, про що вони укладають додаткову угоду до цього Договору. У разі виникнення зазначених в п.6.1. обставин, Сторона, виконання зобов`язань якої стало неможливим, зобов`язана письмово повідомити про таке виникнення іншу Сторону Договору протягом п`яти календарних днів, підтверджуючи це відповідним офіційним документом. Якщо Сторона без поважних причин не сповістила у зазначений у п. 6.3. строк про виникнення форс-мажорних обставин, то вона в подальшому не має права вимагати зміни строків виконання умов цього Договору. Якщо форс-мажорні обставини тривають понад 3 місяці, то Сторони можуть прийняти рішення про зміну строків виконання умов цього Договору, або про його припинення, про що укладають додаткову угоду.

Договір оренди підписаний сторонами без зауважень та заперечень.

Станом на 31.01.2025, за розрахунками Орендодавця, борг Орендаря по орендній платі становить 41 032,62 грн (66 372,62 грн 25 340,00 грн), де : - 66 372,62 грн - проіндексована орендна плата за період 01.10.2020 по 31.01.2025; - 25 340,00 грн оплачена орендна плата за період з 01.10.2020 по 31.01.2025.

Відповідно до п. 4.1.1 Договору відповідачу за несвоєчасну оплату орендної плати було нараховано штраф в розмірі 4 680,59 грн.

Отже, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права та просив стягнути з відповідача 41 032,62 грн заборгованості по орендній платі та 4 680,59 грн штрафу.

Відповідач письмовий відзив до суду не подав, натомість останнім подано заяву про зупинення провадження у справі № 903/140/25 за позовом ТОВ "Дельта-7" до ФОП Денисюка М.М. про стягнення 45 713,21 грн до набрання рішенням у справі № 903/182/25 про визнання Договору № 383 оренди торгового місця від 01.08.2020 недійсним законної сили.

Позивач у запереченнях на заяву про зупинення провадження у справі зазначав, що представником відповідача до заяви про зупинення провадження у справі не долучено доказів відкриття провадження у справі № 903/182/25 та не обґрунтовано наявність обставин, які б перешкоджали або унеможливлювали розгляд справи № 903/140/25, а в мотивувальній частині заяви заявник посилається лише на вірогідність визнання недійсним Договору № 383 оренди торгового місця від 01.08.2020, що, в свою чергу, призводить до затягування строку розгляду справи.

Суд першої інстанції, розглянувши клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, дійшов висновку про його необґрунтованість, зокрема, з тих обставин, що представник відповідача не довів об`єктивну неможливість розгляду цієї справи до вирішення справи № 903/182/25 та не спростував доводів позивача про відсутність підстав для зупинення провадження у справі відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України.

Розглянувши справу по суті, суд встановив, що на виконання умов договору оренди від 01.08.2020 № 383 відповідачу було надано і останнім прийнято у строкове платне користування торгове місце на території торгового комплексу "Новий ринок", що підтверджується підписами сторін на договорі та не заперечується відповідачем. Проте, ФОП Денисюк М.М. взяті на себе згідно Договору оренди від 01.08.2020 № 383 зобов`язання в частині проведення з позивачем розрахунків по сплаті орендних платежів (у строки, порядку та розмірах, визначених угодою) не виконав, у зв`язку з чим, відповідно до розрахунку позивача за період оренди з 01.10.2020 по 31.01.2025, заборгував 45 713,21 грн (41 032,62 грн заборгованості по орендній платі та 4 680,59 грн штрафу), відтак, задоволив позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд зазначає таке.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою відповідача у відмові суду першої інстанції зупинити провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 903/182/25 за позовом ФОП Денисюка М.М. до ТОВ "Дельта-7" про визнання недійсним Договору оренди торгового місця від 01.08.2020 № 383.

З даного приводу суд звертав увагу на те, що розумний строк судового розгляду є невід`ємним елементом права на справедливий судовий розгляд, який безпосередньо закріплений в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При тлумаченні поняття "розумні строки" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначив момент початку та закінчення цих строків, а також вивів критерії, які повинні враховуватися при оцінці певного строку як розумного, а саме: складність справи, важливість для заявника питання, що розглядається судом, поведінка заявника, поведінка державних органів.

За частиною 1 статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Водночас як верховенство права, так і розумність строків розгляду справи судом належать до основних засад (принципів) господарського судочинства за частиною 3 цієї ж статті.

Аналізуючи питання щодо зупинення провадження у господарській справі, апеляційний господарський суд виходить з того, що цей правовий інструмент процесуального законодавства зумовлює тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи та щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Глава 8 розділу ІІІ ГПК України містить норми, які регулюють залишення позову без розгляду, зупинення і закриття провадження у справі.

Зупинення провадження у справі зупиняє перебіг процесуальних строків (частина 1 статті 117 ГПК України), який продовжується з дня поновлення провадження у справі (частина 2 статті 117 ГПК України), а самі випадки, які регламентують зупинення провадження у справі чітко передбачені статтями 227, 228 ГПК України і є вичерпними.

Положення статті 227 ГПК України передбачають обов`язок суду зупинити провадження у справі.

Пункт 5 частини 1 статті 227 ГПК України визначає, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках: об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 5 частини 1 статті 227 цього Кодексу, до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи (пункт 4 частини 1 статті 229 ГПК України).

Із системного аналізу пункту 5 частини 1 статті 227 ГПК України через призму завдань та основних засад господарського судочинства, закріплених у частині 1, пунктах 1, 4, 10, 11 частини 3 статті 2 ГПК України, а також умов застосування цього пункту, якими є:

- об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи; тобто неможливість для суду самостійно встановити обставини, які встановлюються судом в іншій справі;

- пов`язаність справи з іншою, в якій суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на докази у цій справі, зокрема факти, що мають преюдиційне значення;

- обґрунтованість судового рішення, в якому має бути проаналізовано, чи дійсно від наведених обставин залежить вирішення спору в цій справі, та належно мотивовано, що зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи зумовлюється виявленням в ній саме обставин, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, але мають значення для справи, провадження в якій зупинено і саме це і є першопричиною перешкоди у здійсненні правосуддя в справі, що зупиняється.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, але мають значення для справи, провадження в якій зупинено.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 01.03.2024 у справі № 910/17615/20 виснував, що: по-перше, провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього; по-друге, під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи необхідно розуміти те, що обставини, які розглядаються в такій справі, не можуть бути встановлені судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, черговості розгляду вимог тощо; по-третє, обов`язкова пов`язаність справи, що зупиняється, з іншою, в якій суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на докази у цій справі, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.

Таким чином, для вирішення питання про зупинення провадження у справі з огляду на вимоги пункту 5 частини 1 статті 227 ГПК України суд повинен у кожному конкретному випадку з`ясувати:

- чи існує вмотивований зв`язок між предметом судового розгляду у справі, яка розглядається судом, з предметом доказування в конкретній іншій справі, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства;

- чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду цієї справи з вказівкою на обставини, які встановлюються судом в іншій справі.

Вказаний висновок Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду узгоджується із постановою Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2022 у справі № 357/10397/19.

Водночас Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 01.03.2024 у справі № 910/17615/20 вказав, що за приписами пункту 5 частини 1 статті 227 ГПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судами, предметом спору у справі, яка розглядається, є стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати через неналежне виконання ним зобов`язань за Договором оренди від 01.08.2020 № 383.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції встановив такі істотні обставини: наявність договірних відносин, зміст обов`язків сторін, в тому числі строки та порядок оплати тощо.

Відмовляючи відповідачу у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі № 903/140/25 про стягнення заборгованості з орендної плати місцевий господарський суд послався на пункт 5 частини 1 статті 227 ГПК України, тобто на відсутність об`єктивної неможливості розгляду даної справи до вирішення справи № 903/182/25 за позовом ФОП Денисюка М.М., в якій позивач просив визнати недійсним Договір оренди торгового місця № 383 від 01.08.2020, що укладений між ТОВ "Дельта-7" та ФОП Денисюком М.М. При цьому, безпідставне зупинення провадження призведе до затягування строку розгляду справи, що свідчить про порушення положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів, зважаючи на предмет позову у цій справі, виходить з того, що предметом дослідження у цій справі є встановлення обставин і підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з орендної плати, що належить сплатити за Договором. Отже, встановленню підлягають саме обставини невиконання (неналежного виконання) відповідачем зобов`язань щодо сплати орендної плати на підставі поданих доказів та встановлення відповідних обставин/фактів, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін.

При цьому, посилання відповідача на те, що у справі № 903/182/25 розглядаються вимоги ФОП Денисюка М.М.. до ТОВ "Дельта-7" про визнання недійним договору оренди не свідчать про неможливість розгляду даної справи № 903/140/25, зважаючи на презумпцію правомірності правочину, визначену приписами статті 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Закріплена зазначеною статтею ЦК України презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили; у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

На переконання колегії суддів, наявність спору щодо визнання недійсним договору не свідчить про об`єктивну неможливість здійснення розгляду цієї справи судом, відповідно не може бути підставою для зупинення провадження у цій справі на підставі пункту 5 частини 1 статті 227 ГПК, який, зокрема, містить виключення щодо обов`язку суду зупиняти провадження у справі, у зв`язку з об`єктивною неможливістю розгляду справи, а саме у випадку коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Подібну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 24.05.2021 у справі № 910/7331/20.

Вірогідність визнання недійсним Договору № 383 оренди торгового місця від 01.08.2020 не є обставиною, яка б перешкоджала або унеможливлювала розгляд справи № 903/140/25 та призводить до затягування строку розгляду справи. Інших мотивів, у чому саме полягає неможливість вирішення цієї справи, заявником не наведено.

Суд також акцентує увагу на тому, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").

Необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини першої статті 6 Конвенції, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/5425/18, від 07.05.2018 у справі № 903/351/16 та від 20.06.2019 у справі № 910/12694/18, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, зокрема, з підстав недоведення об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення справи № 903/182/25 та відсутності правових підстав для зупинення провадження у справі відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України.

Відповідно до ст. 144 ГК України, майнові права та майнові обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Відповідно до ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ст. 193 ГК України, ст. 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 202 ГК України, ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відносини між сторонами носять договірний характер. За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір № 383 від 01.08.2020 є договором найму (оренди) майна, що випливає зі змісту положень договору. Договір оренди від 01.08.2020 № 383 станом на момент вирішення спору недійсним судом не визнаний, сторонами розірваний чи змінений не був.

Згідно ст. 759, 762 ЦК України, ст. 283, 286 ГК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України).

Судами встановлено, що на виконання п. 1.1. Договору оренди від 01.08.2020 № 383 відповідачу було надано і останнім прийнято у строкове платне користування торгове місце на території торгового комплексу "Новий ринок", що підтверджується підписами сторін на договорі та не заперечується відповідачем.

Відповідно до п. 2.1. Договору, за користування Торговим місцем Орендар сплачує Орендодавцю орендну плату у наступному порядку: - з 01.08.2020 по 30.09.2020 орендна плата не сплачується; - з 01.10.2020 орендна плата сплачується у розмірі 945,00 грн без ПДВ за один календарний місяць.

Пунктом 2.7 Договору визначено, що у випадку зростання інфляції, розмір орендної плати за кожен поточний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за той же місяць. Тобто індексація орендної плати була здійснена у відповідності до умов договору.

Станом на 31.01.2025 борг по орендній платі становить 41 032,62 грн, де: - 66 372,62 грн - проіндексована орендна плата за період 01.10.2020 по 31.01.2025; - 25 340,00 грн оплачена орендна плата за період з 01.10.2020 по 31.01.2025.

В свою чергу відповідач стверджує, що орендодавцем не було передано орендарю об`єкт оренди, який відповідає вимогам чинного законодавства і орендар не міг та не може використовувати його за призначенням. Договір оренди торгового місця від 01.08.2020 № 383 вважає недійсним.

При цьому, як вже було встановлено судами, на виконання до п. 1.1. Договору оренди від 01.08.2020 № 383 відповідачу було надано і останнім прийнято у тимчасове платне користування Торгове місце, площею 10,5 кв. м., яке знаходиться: ряд № 7, місце № 1а, на території торгового комплексу "Новий ринок", який розташований за адресою: вул. Європейська, 3, с. Рованці, Луцького району, Волинської області, Україна.

Відповідно до п. 1.3 Договору, передача Торгового місця, зазначеного у п.1.1 Договору, здійснена до його підписання, що посвідчується підписами сторін під цим Договором.

Судами встановлено, що Договір оренди від 01.08.2020 № 383 підписаний сторонами, його підписання також не заперечується і відповідачем.

Відтак, викладені в апеляційній скарзі доводи щодо не передачі об`єкта оренди є безпідставними.

При цьому, твердження апелянта про недійсність Договору оренди від 01.08.2020 № 383 не є предметом спору у даній справі та відхиляються судом апеляційної інстанції.

Із матеріалів справи вбачається, що ФОП Денисюк М.М. взяті на себе згідно Договору оренди від 01.08.2020 № 383 зобов`язання в частині проведення з позивачем розрахунків по сплаті орендних платежів (у строки, порядку та розмірах, визначених угодою) не виконав та орендні платежі не сплатив, у зв`язку з чим, відповідно до розрахунку позивача, за період оренди з 01.10.2020 по 31.01.2025 заборгував 41 032,62 грн проіндексованої орендної плати. Відсутність оплати об`єкта оренди не заперечується відповідачем.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 відступила від висновків касаційного суду в постановах від 21.05.2019 у справі № 916/2889/13 та від 14.01.2020 у справі № 924/532/19 про можливість розрахунку інфляційних збитків за поточний період без урахування інфляційної складової основного боргу за попередній місяць, оскільки це порушує принципи індексації доходів населення, визначені Законом Про індексацію грошових доходів населення, Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 та Методикою розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженого наказом Державного комітету статистики України від 27.07.2007 № 265, з дотриманням певної математичної послідовності розрахунку, закладеної в цих нормативних актах.

Згідно п. 23 даної постанови, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення.

Отже, нарахування інфляційних втрат за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця є обґрунтованим, оскільки інфляційні втрати входять до складу грошового зобов`язання.

Відтак, наявність заборгованості відповідача зі сплати орендної плати у сумі 45 713,21 грн підтверджена, не погашена та підлягає до стягнення.

Згідно із ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (п. 1 ст. 549 ЦК України). Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

У відповідності до ст. 230, 231 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно п. 4.1.1 договору за порушення термінів сплати орендної плати, встановлених у п. 2.2 договору, орендар сплачує: за прострочку з 10-го до 15-го числа штраф у розмірі 10% від розміру орендної плати, визначеного пунктом 2.1 цього договору, за несплату після 15-го числа - штраф у розмірі 50% від розміру орендної плати, визначеного пунктом 2.1 цього Договору.

При розрахунку розміру штрафу, передбаченого п. 4.1.1. Договору, судом враховано у правовому взаємозв`язку п. 2.1, 2.2 та 2.7 Договору оренди торгового місця від 01.08.2020 № 383, якими передбачено, що орендна плата визначається шляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за той же місяць, тому для розрахунку штрафу береться саме проіндексована орендна плата.

Здійснивши перевірку обґрунтованості заявленого до стягнення з відповідача 4 680,59 грн штрафу за порушення ним договірних зобов`язань в частині несплати орендної плати після 15-го числа у розмірі 50% від розміру орендної плати, судова колегія дійшла висновку про правомірність його нарахування.

В силу ст. 73, 74, 76 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Наведені в апеляційній скарзі аргументи скаржника не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони не спростовують обґрунтованих висновків господарського суду, правильність застосування норм матеріального права та не вказують на порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Волинської області від 10.04.2025 у справі № 903/140/25 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві та підстави для його скасування відсутні.

За результатами розгляду апеляційної скарги у справі № 903/140/25 витрати по сплаті судового збору, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта.

Згідно ч. 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Денисюка Миколи Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Волинської області від 10.04.2025 у справі № 903/140/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу № 903/140/25 повернути Господарському суду Волинської області.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Миханюк М.В.

Суддя Юрчук М.І.