ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року Справа № 918/1175/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуюча суддя Коломис В.В., суддя Миханюк М.В. , суддя Саврій В.А.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику представників сторін апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду Рівненської області від 25 березня 2025 року (повний текст складено 31.03.2025) у справі № 918/1175/24 (суддя Пашкевич І.О.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерлінк"

про стягнення 1 149 грн 80 коп

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270 та частини 13 статті 8 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 25 березня 2025 року у справі №918/1175/24 позов Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерлінк" про стягнення 1 149 грн 80 коп задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерлінк" на користь Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 78 грн 57 коп пені за Договором поставки № 53-122-01-21-11417 від 10.11.2021, 703 грн 66 коп пені за Договором поставки № 53-122-01-23-13287 від 24.04.2023, 286 грн 82 коп пені за Договором поставки № 53-122-01-23-13404 від 12.05.2023, 2 815 грн 35 коп судового збору.

В решті позовних вимог про стягнення 80 грн 75 коп пені за Договором поставки № 53-122-01-21-11417 від 10.11.2021 відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, АТ "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" АТ "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду в частині відмови в задоволенні 80 грн 75 коп. пені за договором поставки №53-122-01-21-11417 від 10.11.2021 скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задоволити повністю.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду Рівненської області від 25 березня 2025 року у справі №918/1175/24. Встановлено відповідачу строк для подання до суду відзиву на апеляційну скаргу та доказів надсилання (надання) апелянту копії відзиву та доданих до нього документів протягом 10 (десяти) днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження, з урахуванням положень статті 263 Господарського процесуального кодексу України. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення Господарським судом Рівненської області норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абз. 1 ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абз. 2 ч. 10 ст. 270 ГПК України).

Враховуючи те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги підлягає здійсненню у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення Господарського суду Рівненської області від 25.03.2025 оскаржується лише в частині відмови в задоволенні 80,75 грн пені за договором поставки №53-122-01-21-11417 від 10.11.2021, суд апеляційної інстанції, з огляду на вимоги ст. 269 ГПК України, переглядає справу лише в цій частині.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити, рішення місцевого господарського суду в частині відмови в стягненні 80 грн 75 коп пені за договором поставки № 53-122-01-21-11417 від 10.11.2021 скасувати, прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задоволити.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (правонаступником якого є акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом") від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (замовник/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерлінк" (постачальник/відповідач) було укладено три договори поставки: №53-122-01-21-11417 від 10.11.2021, №53-122-01-23-13287 від 24.04.2023 та №53-122-01-23-13404 від 12.05.2023.

Згідно з п. 3.1. договору поставки №53-122-01-21-11417 від 10.11.2021 сторонами було погоджено, що продукція поставляється постачальником в строк по 17.12.2021. Продукція поставляється постачальником на умовах DDP згідно "Інкотермс-2010". Місце поставки та вантажоодержувач - 34400, м, Вараш, склад Рівненського відділення ВП "Складське господарство" ДП "НАЕК "Енергоатом".

Строк дії договору поставки - по 30.06.2022 (п. 12.1 договору).

Поставка товару на суму 31 864,80 грн, згідно з видатковою накладною від 16.12.2021 № 1870, відбулася 23.12.2021, тобто із простроченням на 5 днів.

Відповідно до п. 8.4 договору, датою поставки продукції є дата підписання видаткової накладної або накладної вантажоодержувачем.

Пунктом 9.1 договору визначено, що у випадку порушення строків поставки "постачальник" зобов`язаний сплатити «замовнику» пеню в розмірі 0,1% вартості непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочення, при цьому, у випадку прострочення поставки (недопоставки) продукції понад тридцять діб, "постачальник" додатково сплачує «замовнику» штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Пунктом 9.4 договору поставки передбачено, якщо відповідний спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору відповідно до чинного законодавства України. Претензійний порядок досудового вирішення спорів є обов`язковим.

Як вбачається, з метою досудового врегулювання спору щодо сплати штрафних санкцій за порушення умов договору, позивач надіслав відповідачу претензію від 04.05.2023 №8435/001-юр про сплату пені.

У відповідь на вказану претензію відповідач листом від 25.05.2023 №240 просив позивача скасувати сплату пені за договором №53-122-01-21-11417 від 10.11.20211.

Таким чином, у порушення умов договору відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання у визначені строки, тому позивачем відповідно до п. 9.1 договору №53-122-01-21-11417 від 10.11.2021 нараховано пеню в розмірі 159,32 грн (31 864,80 грн х 0,1 % : 100 % х 5 днів = 159,32 грн).

Також судом встановлено, що за договором поставки № 53-122-01-23-13287 від 24.04.2023 сторонами було погоджено, що продукція підлягала поставці в період до 30.11.2023. Строк поставки продукції по даному договору вказаний у специфікації № 1 (додаток 1 до договору) та визначається кількістю календарних днів з дати оприлюднення даного договору на веб-порталі Уповноваженого органу згідно Закону України "Про публічні закупівлі". Продукція поставляється Постачальником на умовах DDP згідно "Інкотермс-2010" (п. 3.1 Договору).

Договір на веб-порталі Уповноваженого органу по закупівлі UA-2023-03-16-004825-а було оприлюднено 24.04.2023. Відповідно, строк поставки визначено по 24.05.2023.

Строк дії договору поставки - по 31.12.2023 (п. 12.1 договору).

Поставка товару на загальну суму 175 915,80 грн, згідно з видатковими накладними від 24.05.2023 № 508 та № 509, відбулася 29.05.2023, тобто із простроченням на 4 дні.

Відповідно до п. 8.4 договору, датою поставки продукції є дата підписання видаткової накладної або накладної вантажоодержувачем.

Пунктом 9.1 договору визначено, що у випадку порушення строків поставки "постачальник" зобов`язаний сплатити "замовнику" пеню в розмірі 0,1 % вартості непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочення, при цьому, у випадку прострочення поставки (недопоставки) продукції понад тридцять діб, "постачальник" додатково сплачує «замовнику» штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Пунктом 9.4 договору поставки передбачено, якщо відповідний спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору відповідно до чинного законодавства України. Претензійний порядок досудового вирішення спорів є обов`язковим.

З метою досудового врегулювання спору щодо сплати штрафних санкцій за порушення умов договору, позивач надіслав відповідачу претензію від 18.07.2023 №13692/001-юр про сплату пені, яка залишена останнім без відповіді та належного реагування.

Таким чином, у порушення умов договору відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання у визначені строки, тому позивачем відповідно до п.9.1 договору №53-122-01-23-13287 від 24.04.2023 нараховано пеню у розмірі 703,66 грн (175 915,80 грн х 0,1 % : 100 % х 4 дні = 703,66 грн).

Окрім цього, за договором поставки № 53-122-01-23-13404 від 12.05.2023, сторонами було погоджено, що продукція підлягала поставці в період до 30.11.2023.

Строк поставки продукції по даному договору вказаний у специфікації № І (додаток 1 до договору) та визначається кількістю календарних днів з дати оприлюднення даного договору на веб-порталі Уповноваженого органу згідно Закону України "Про публічні закупівлі". Продукція поставляється Постачальником на умовах DDP згідно "Інкотермс-2010" (п. 3.1 договору).

Договір на веб-порталі Уповноваженого органу по закупівлі UA-2023-04-12-009032-а було оприлюднено 15.05.2023, відповідно, строк поставки визначено по 14.06.2023.

Строк дії договору поставки - по 31.12.2023 (п. 12.1 договору).

Поставка товару на загальну суму 71 706,00 грн, згідно з видатковою накладною від 19.06.2023 № 648, відбулася 19.06.2023, тобто із простроченням на 4 дні.

Відповідно до п. 8.4 договору датою поставки продукції є дата підписання видаткової накладної або накладної вантажоодержувачем.

Пунктом 9.1 договору визначено, що у випадку порушення строків поставки "постачальник" зобов`язаний сплатити «замовнику» пеню в розмірі 0,1% вартості непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочення, при цьому, у випадку прострочення поставки (недопоставки) продукції понад тридцять діб, "постачальник" додатково сплачує «замовнику» штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Пунктом 9.4 договору поставки передбачено, якщо відповідний спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору відповідно до чинного законодавства України. Претензійний порядок досудового вирішення спорів є обов`язковим.

З метою досудового врегулювання спору щодо сплати штрафних санкцій за порушення умов договору, позивач надіслав відповідачу претензію від 19.07.2023 №13786/001-юр про сплату пені, яка залишена останнім без відповіді та належного реагування.

Таким чином, у порушення умов договору відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання у визначені строки, тому позивачем відповідно до п. 9.1 договору №53-122-01-23-13404 від 12.05.2023 нараховано пеню.

За розрахунками позивача пеня за порушення строків поставки продукції за видатковою накладною від 19.06.2023 №648 складає 286,82 грн (71 706,00 грн х 0,1 % : 100 % х 4 дні = 286,82 грн).

У зв`язку з порушенням відповідачем умов договорів №53-122-01-21-11417 від 10.11.2021, №53-122-01-23-13287 від 24.04.2023 та №53-122-01-23-13404 від 12.05.2023 щодо своєчасної поставки продукції АТ "НАЕК "Енергоатом" від імені якого діє Філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" звернулося до суду з позовом про стягнення з ТОВ "Інтерлінк" 159,32 грн пені за договором поставки №53-122-01-21-11417 від 10.11.2021, 703,66 грн пені за договором поставки №53-122-01-23-13287 від 24.04.2023, 286,82 грн пені за договором поставки №53-122-01-23-13404 від 12.05.2023.

Місцевий господарський суд, розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

При цьому, суд першої інстанції, відмовляючи в стягненні пені за договором №53-122-01-21-11417 від 10.11.2021 в розмірі 80,75 грн, зазначив, що позивач при здійсненні своїх розрахунків не врахував обмеження розміру пені, що встановлене ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", згідно з якою розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З огляду на викладене, суд здійснивши власний розрахунок пені за прострочення поставки товару на 5 днів за договором №53-122-01-21-11417 від 10.11.2021 дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача пені в розмірі 78,57 грн, котрий не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Натомість, з такими доводами та власне висновками місцевого господарського суду колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, яка кореспондуються зі статтею 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України установлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

За положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Видами забезпечення виконання зобов`язання за змістом положень частини 2 статті 546 Цивільного кодексу України є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною 2 цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік забезпечувальних заходів для належного виконання зобов`язання не є вичерпним і сторони, використовуючи принцип свободи договору, передбачений статтею 627 Цивільного кодексу України, мають право встановити й інші, окрім тих, що передбачені частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України, засоби, які забезпечують належне виконання зобов`язання, за умови, що такий вид забезпечення не суперечить закону.

Сторони договору, за відсутності встановлених спеціальними законами обмежень, не позбавлені права передбачити у договорі господарську санкцію, що стягується за прострочення негрошового зобов`язання у відсотках до суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення, та звернутися з вимогою про її стягнення у зв`язку з простроченням зобов`язання.

Застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, штрафних санкцій у вигляді пені або штрафу, передбачених частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України, є можливим, оскільки суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечити виконання господарських зобов`язань встановленням договірної санкції за невиконання або неналежне виконання таких зобов`язань і пеня застосовується за порушення будь-яких господарських зобов`язань, а не тільки за невиконання грошового зобов`язання.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного суду від 25.06.2018 у справі №912/2483/18, від 23.04.2019 у справі №904/3565/18, від 29.05.2018 у справі №910/23003/16, від 19.09.2019 №904/5770/18.

Як вже зазначалося вище, пунктом 9.1 договору визначено, що у випадку порушення строків поставки "постачальник" зобов`язаний сплатити "замовнику" пеню в розмірі 0,1% вартості непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочення, при цьому, у випадку прострочення поставки (недопоставки) продукції понад тридцять діб, «постачальник» додатково сплачує «замовнику» штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Згідно з преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності. Дія цього Закону не поширюється на порядок нарахування та сплати пені, штрафних та фінансових санкцій за несвоєчасну сплату податків, податкового кредиту та інших платежів до бюджетів усіх рівнів і позабюджетних фондів, передбачених чинним законодавством України, а також на відносини, що стосуються відповідальності суб`єктів переказу грошей через платіжні системи.

Отже, виходячи з преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", він регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Тобто, норми зазначеного Закону застосовуються саме тоді, коли сторони у договорі передбачили за порушення грошових зобов`язань сплату пені у розмірі, що перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України, яка діяла у період, за який сплачується пеня. При цьому, розмір пені у таких правовідносинах обчислюється від суми простроченого платежу - невиконаного або несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, 10.11.2021 між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (замовник/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерлінк" (постачальник/відповідач) був укладений договір поставки №53-122-01-21-11417, за умовами якого постачальник зобов`язувався поставити і передати у власність замовника певну продукцію, а замовник, в свою чергу, зобов`язувався оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації №1.

Згідно з п. 3.1. договору поставки №53-122-01-21-11417 від 10.11.2021 сторонами було погоджено, що продукція поставляється постачальником в строк по 17.12.2021, тоді як поставка товару на суму 31 864,80 грн згідно з видатковою накладною від 16.12.2021 №1870 відбулася 23.12.2021, тобто із простроченням на 5 днів.

Отже, ТОВ "Інтерлінк" порушило негрошове зобов`язання - не поставило у строк товар.

Оскільки дія Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" поширюється на договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, то цей Закон не міг бути застосований до спірних правовідносин щодо неналежного виконання негрошового зобов`язання, а саме - порушення строку поставки товару.

Подібні висновки щодо застосування Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" викладені у постановах Верховного Суду від 17.09.2020 у справі №922/3548/19 та від 14.12.2021 у справі №910/7841/20.

Разом з цим, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 03.03.2020 у справі №922/2220/19, чинним законодавством обмежень щодо розміру стягнення неустойки (пені) за порушення стороною негрошового зобов`язання не встановлено.

Перевіривши в апеляційному провадженні здійснений позивачем розрахунок пені в межах заявленого позивачем періоду, колегією суддів встановлено, що останній є арифметично вірним, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача пені за договором поставки №53-122-01-21-11417 від 10.11.2021 в розмірі 159,32 грн є правомірною та підлягає задоволенню, як така, що передбачена договором та законом.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно частини 1 статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що рішення Господарського суду Рівненської області від 25.03.2025 в оскаржуваній частині прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, з огляду на що, апеляційну скаргу позивача слід задоволити, а рішення місцевого господарського суду в оскаржуваній частині - скасувати, прийнявши в цій частині нове рішення, яким позов задоволити.

При цьому, судові витрати, передбачені ст. 123 ГПК України, у відповідності до вимог ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" задоволити.

2. Рішення Господарського суду Рівненської області від 25 березня 2025 року у справі №918/1175/24 в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати. Прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задоволити.

Пункти 1, 2 резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції:

"1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерлінк" (вул. Березинська, 7, м. Дніпро, Дніпровський р-н, Дніпропетровська обл., 49130, ) на користь Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ) від імені якого діє Філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (34400, Рівненська обл., м. Вараш; Код ЄДРПОУ відокремленого підрозділу 05425046) 159 (сто п`ятдесят дев`ять) грн 32 коп. пені за договором поставки №53-122-01-21-11417 від 10.11.2021; 703 (сімсот три) грн 66 коп. пені за договором поставки №53-122-01-23-13287 від 24.04.2023; 286 (двісті вісімдесят шість) грн 82 коп. пені за договором поставки №53-122-01-23-13404 від 12.05.2023), 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн судового збору."

Пункт 4 резолютивної частини рішення виключити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерлінк" (вул. Березинська, 7, м. Дніпро, Дніпровський р-н, Дніпропетровська обл., 49130, ) на користь Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ) від імені якого діє Філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (34400, Рівненська обл., м. Вараш; Код ЄДРПОУ відокремленого підрозділу 05425046) 4 542 (чотири тисячі п`ятсот сорок дві) грн судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Місцевому господарському суду видати відповідний наказ.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Миханюк М.В.

Суддя Саврій В.А.