ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"18" липня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/2626/25
Господарський суд Одеської області у складі судді Погребної К.Ф., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ВРЕМЯ від 16.07.2025р. за вх.№2-1127/25 про забезпечення позову у справі №916/2626/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ВРЕМЯ (67700, Одеська область, Білгород-Дністровський район, м. Білгород-Дністровський, вул. Ізмаїльська, буд. 280, кв. 2, )

до відповідача Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (67844, Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Кароліно-Бугаз, вул. Приморська, буд.1, )

про визнання недійсним рішення, скасування державної реєстрації та поновлення права

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ВРЕМЯ звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області в якому просить суд:

- визнати рішення 22 сесії Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області VІІІ скликання від 31.01.2022 № 719-VІІІ незаконним та недійсним з моменту його прийняття;

- скасувати рішення про державну реєстрацію від 25.03.2025 № 78005664, прийняте державним реєстратором Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Довженком Олексієм Юрійовичем щодо припинення за Товариством з обмеженою відповідальністю «Время» права постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:004:0293, площею 3,02 га, за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт Затока, бульвар Золотий беріг, 25, що виникло на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ОД від 09.04.1998, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 4;

- скасувати державну реєстрацію припинення за Товариством з обмеженою відповідальністю «Время» права постійного користування земельною ділянкою площею 3,02 га, кадастровий номер: :02:004:0293, реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 103, яке виникло на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ОД від 09.04.1998, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 4;

- поновити за Товариством з обмеженою відповідальністю «Время» право постійного користування земельною ділянкою площею 3,02 га, кадастровий номер: :02:004:0293, реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 103, яке виникло на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ОД від 09.04.1998, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 4.

Ухвалою від 08.07.2025р. судом, у порядку ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ВРЕМЯ було залишено без руху.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.07.2025р. провадження по справі №916/2626/25 було відкрито. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження з викликом сторін.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що з 1997 року ТОВ «Время» є власником будівель та споруд бази відпочинку, яка знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, бульвар Золотий беріг, буд. 25 та розташована на земельній ділянці площею 3, 02 га за вказаною вище адресою, яка відповідно до рішення Затоківської селищної ради № 16 від 26.01.1998 передана ТОВ «Время» у постійне користування.

За посиланнями заявника ним у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано за собою: право власності на будівлі та споруди бази відпочинку «Время» загальною площею 1 600, 7 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 103 та право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 3,02 га, кадастровий номер :02:004:0293, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 103.

Поряд з цим, в квітні 2025 року, як зазначає заявник, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно йому стало відомо, що державним реєстратором Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Довженком О.Ю. проведено державну реєстрацію припинення за ТОВ «Время» права постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:004:0293, індексний номер рішення: 78005664.

Вказане рішення державного реєстратора прийнято на підставі рішення 22 сесії Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області VІІІ скликання № 719-VIII від 31.01.2022, яким ТОВ «Время» припинено право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 3,02 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, бульвар Золотий берег, 25 у зв`язку із добровільною відмовою від права постійного користування земельною ділянкою. Цим же рішенням визнано таким, що втратив чинність Державний акт на право постійного користування землею серії ОД, виданий 09.04.1998 ТОВ «Время» та переведено земельну ділянку загальною площею 3,02 га до земель запасу Кароліно-Бугазької сільської ради.

На переконання заявника рішення Кароліно-Бугазької сільської ради № 719-VIII від 31.01.2022 є таким, що прийнято з грубим порушенням норм законодавства, прав та законних інтересів Позивача, у зв`язку з чим вищезазначене рішення підлягає визнанню судом незаконним та недійсним із скасуванням рішення державного реєстратора, скасуванням державної реєстрації припинення права постійного користування вказаною земельною ділянкою та поновленням за ТОВ «Время» зазначеного права.

16.07.2025р. до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю ВРЕМЯ надійшла заява про забезпечення позову, згідно якої останній просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом:

- заборони Кароліно-Бугазькій сільській раді Білгород-Дністровського району Одеської області вчиняти дії та приймати рішення щодо розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером :02:004:0293, площею 3,02 га, за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, але не виключно: про здійснення поділу цієї земельної ділянки, про її об`єднання з іншими земельними ділянками, про зміну її конфігурації, про зміну її цільового призначення, про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо цієї земельної ділянки, про передачу її у власність, про передачу її в оренду чи постійне користування, про продаж її на земельних торгах;

- заборони державним кадастровим реєстраторам вносити до Державного земельного кадастру відомості, які стосуються поділу, об`єднання, зміни площі, конфігурації, цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :02:004:0293, площею 3,02 га, за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт Затока, бульвар Золотий беріг, 25;

- заборони органам державної реєстрації та державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно проводити реєстраційні дії, спрямовані на державну реєстрацію набуття, зміни або припинення речових прав на земельну ділянку з кадастровим номером :02:004:0293, площею 3,02 га, за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт Затока, бульвар Золотий беріг, 25.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову заявник посилається на те, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Як вказує заявник, Кароліно-Бугазька сільська рада, як розпорядник земельних ділянок, законодавчо не обмежена здійснювати дії з розпорядження земельними ділянками, у тому числі приймати рішення про їх поділ, об`єднання, зміну конфігурації, цільового призначення, надання дозволу на розроблення проектів землеустрою, передачу їх у власність, в оренду чи постійне користування, продаж на земельних торгах тощо.

З урахуванням наведеного у заявника наявне обґрунтоване припущення, що Кароліно-Бугазька сільська рада, як розпорядник земельною ділянкою з кадастровим номером :02:004:0293, площею 3,02 га, за адресою: АДРЕСА_1 , до набрання законної сили рішенням у справі № 916/2626/25 може вчинити дії та прийняти рішення щодо розпорядження вказаною земельною ділянкою, зокрема, але не виключно: про здійснення поділу цієї земельної ділянки, про її об`єднання з іншими земельними ділянками, про зміну її конфігурації, про зміну її цільового призначення, про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо цієї земельної ділянки, про передачу її у власність, про передачу її в оренду чи постійне користування, про продаж її на земельних торгах.

В свою чергу, як вважає заявник вчинення дій та прийняття рішень Кароліно-Бугазькою сільською радою щодо розпорядження вказаною земельною ділянкою може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав Позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Крім того, на переконання заявника, здійснення поділу, об`єднання, зміна площі, конфігурації, цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :02:004:0293, та, у зв`язку з цим, внесення державним кадастровим реєстраторам до Державного земельного кадастру відповідних відомостей, а також проведення органами державної реєстрації та державними реєстраторами речових прав на нерухоме майно реєстраційних дій, спрямованих на державну реєстрацію набуття, зміни або припинення речових прав на спірну земельну ділянку безумовно ускладнить ефективний захист та поновлення порушених прав Позивача в межах розгляду даної справи № 916/2626/25.

Заявник наголошує, що обрані заходи забезпечення позову цілком відповідають предмету та суті позову, оскільки виключно в такій спосіб можливо буде забезпечити поновлення порушених прав та інтересів Позивача, в разі задоволення його позову

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ВРЕМЯ про забезпечення позову та дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про задоволення заяви з таких підстав:

Частиною першою статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною першою статті 11 ГПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За приписами ч.1 ст.137 ГПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду. Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При вжитті таких заходів суд повинен з`ясувати наявність зв`язку між конкретним видом забезпечувальних заходів і предметом відповідної позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Крім того, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановить наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Згідно із ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 29.06.2006р. у справі Пантелеєнко проти України зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003р. у справі Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини вказав на те, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 року у справі № 910/1040/18 зазначено, що у немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Отже, у даному випадку, з урахуванням правової природи вимог позовної заяви, судом під час вирішення питання про забезпечення позову має досліджуватись така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття запропонованих заходів забезпечення позову, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду (такої правової позиції дотримано касаційним судом у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.09.2020 року у справі №925/77/20).

Так, предметом дійсної справи є вимоги про визнання незаконним та недійсним з моменту його прийняття рішення Кароліно-Бугазької сільської ради, яким припинено право ТОВ «Время» постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:004:0293, площею 3,02 га, за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт Затока, бульвар Золотий беріг, 25, що виникло на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ОД від 09.04.1998, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 4, а також скасування рішення про державну реєстрацію щодо припинення за ТОВ «Время» права постійного користування цією земельною ділянкою, скасування державної реєстрації припинення за ТОВ «Время» права постійного користування цією земельною ділянкою та поновлення за ТОВ «Время» права постійного користування цією земельною ділянкою.

Суд зазначає, що обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що, зрештою, дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення балансу інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Як слідує з приписів ст. 13 Конституції України, земля є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу тощо.

Згідно з частиною 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч.1 ст.124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Отже, наявність у Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області правомочностей власника земельних ділянок, свідчить на можливість в будь-який момент розпорядитися ними на користь третіх осіб (надати у користування), що призведе до неможливості позивачем у випадку задоволення його майбутнього позову, відновити своє порушене право в межах одного судового провадження без нових звернень до суду.

При цьому, суд зазначає, що умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.09.2021 у справі №904/5108/20, від 13.08.2021 у справі № 904/4982/21, від 18.10.2021 у справі №910/7029/21.

Частиною 1 статті 73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Розглянувши матеріали справи та оцінивши доводи заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог щодо забезпечення позову, суд зазначає, що у даному випадку невжиття визначених заявником заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду у даній справі та ефективний захист і поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, подавши позов у цій справі, оскільки спірна земельна ділянка яка на момент пред`явлення даного позову перебувають у власності відповідача, може зникнути, зокрема може бути поділеною, об`єднаною, змінено конфігурацію, цільове призначення, передано їх у власність, в оренду чи постійне користування, продаж тощо.

При цьому суд зауважує, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову судом не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Здійснивши на основі співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких позивач звернувся до суду, встановивши існування обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення у разі задоволення позову або ефективний захист і поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд дійшов висновку, що обрані позивачем заходи забезпечення позову безпосередньо стосуються предмета позову, є обґрунтованим та співмірними.

Водночас суд зазначає, що визначені позивачем заходи забезпечення позову не мають своїм наслідком порушення будь-яких прав та/або інтересів інших осіб, тобто вжиття таких заходів забезпечення позову спрямоване на виключно на запобігання імовірним порушенням прав позивача, забезпечуючи збалансованість інтересів сторін.

Господарський суд вказує, що вжиті судом заходи забезпечення позову відповідають процесуальним нормам, що регулюють дані правовідносини, зокрема, вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Одночасно суд вважає, що у даному випадку вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення порушення справедливого та ефективного захисту порушених прав, при цьому заходи забезпечення позову мають суто процесуальний забезпечувальний характер та їх вчинення жодним чином не впливає на вирішення справи по суті.

Згідно зі ст. 140 ГПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Враховуючи, що застосування зустрічного забезпечення позову відповідно до ч.1 ст. 141 ГПК України є правом, а не обов`язком суду, господарський суд не вбачає на даний час підстав для застосування зустрічного забезпечення позову, на даний час у суду відсутня інформація з приводу можливих збитків відповідача у зв`язку із вжиттям заходів забезпечення позову. При цьому, господарський суд роз`яснює відповідачу про можливість подання до суду відповідного клопотання, яке підлягає розгляду в порядку та протягом строків, встановлених статтею 141 ГПК України.

Керуючись ст.136,137,140,232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ВРЕМЯ від 16.07.2025р. за вх.№2-1127/25 про забезпечення позову у справі №916/2626/25 задовольнити.

2. Заборонити Кароліно-Бугазькій сільській раді Білгород-Дністровського району Одеської області (67844, Одеська область, Білгород-Дністровський р-н, с. Кароліно-Бугаз, вул. Приморська, буд. 1, ) вчиняти дії та приймати рішення щодо розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером :02:004:0293, площею 3,02 га, за адресою: Одеська область, Білгород- Дністровський район, смт Затока, бульвар Золотий беріг, 25, зокрема, але не виключно: про здійснення поділу цієї земельної ділянки, про її об`єднання з іншими земельними ділянками, про зміну її конфігурації, про зміну її цільового призначення, про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо цієї земельної ділянки, про передачу її у власність, про передачу її в оренду чи постійне користування, про продаж її на земельних торгах;

3. Заборонити державним кадастровим реєстраторам вносити до Державного земельного кадастру відомості, які стосуються поділу, об`єднання, зміни площі, конфігурації, цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :02:004:0293, площею 3,02 га, за адресою: АДРЕСА_1 .

4. Заборонити органам державної реєстрації та державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно проводити реєстраційні дії, спрямовані на державну реєстрацію набуття, зміни або припинення речових прав на земельну ділянку з кадастровим номером :02:004:0293, площею 3,02 га, за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягувачем за ухвалою є: Товариство з обмеженою відповідальністю ВРЕМЯ (67700, Одеська область, Білгород-Дністровський район, м. Білгород-Дністровський, вул. Ізмаїльська, буд. 280, кв. 2, )

Боржником за ухвалою є: Кароліно-Бугазька сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області (67844, Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Кароліно-Бугаз, вул. Приморська, буд.1, )

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її постановлення.

Суддя Погребна Катерина Федорівна