ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24 липня 2025 року Справа № 903/545/25

Господарський суд Волинської області у складі головуючої судді Бідюк С.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Долфі-Україна, м. Дніпро

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Гіхон, с. Рованці, Луцький р-н., Волинська обл.

про стягнення 19 226,55 грн,

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

21.05.2025 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Долфі-Україна до Товариства з обмеженою відповідальністю Гіхон про стягнення 54 918,39 грн, з яких: 49 098,52 грн основного боргу, 5 819,87 грн 30% річних.

Позовна заява обґрунтована неналежним виконанням відповідачем, взятих на себе згідно договору поставки №86/ЛЦ від 01.04.2022 зобов`язань по оплаті поставленого товару.

Ухвалою суду від 26.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Встановлено: відповідачу - строк не пізніше ніж протягом 15 календарних днів з дня вручення цієї ухвали подати суду відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, який відповідатиме приписам статті 165 ГПК України. Одночасно копію відзиву з долученими до нього документами надіслати позивачу, докази відправки надати суду; строк не пізніше ніж протягом 5 календарних днів з дня отримання відповіді на відзив подати суду заперечення на відповідь на відзив з доказами надіслання позивачу; позивачу - строк не пізніше ніж протягом 5 календарних днів з дня отримання відзиву на позов подати відповідь на відзив з доказами надіслання відповідачу.

Відповідач ухвалу суду отримав 28.05.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Строк для подання відзиву по 12.06.2025.

10.06.2025 на адресу суду надійшов відзив відповідача, згідно якого позовні вимоги заперечує. Зазначає, що так як по договору конкретний строк сплати за поставлений товар не було обумовлено, в усному порядку сторони договору домовились, що ТОВ «ГІХОН» буде сплачувати на користь позивача кошти, по мірі реалізації товару, та наявної можливості у покупця. У позовній заяві позивачем вказані неправильні розрахунки суми стягнення. Штрафні санкції мають бути на 123,35 грн менше та становити 5 696,52 грн.

Позивач у заяві від 13.06.2025, яка за своїм змістом є відповіддю на відзив, зазначає, що відповідачем не було враховано укладення додаткової угоди від 01.07.2023, якою визначено строки та порядок оплати товару.

Відповідач у запереченнях на відповідь на відзив зазначає, що товариством здійснюється часткове погашення основного боргу по мірі надходження грошових коштів.

У заявах від 04.07.2025, 16.07.2025 відповідач долучає докази часткової оплати боргу.

21.07.2025 на адресу суду надійшла заява позивача про зменшення розміру позовних вимог у зв`язку з частковою оплатою відповідачем основного боргу та просить стягнути 13406,68 грн основного боргу та 5 819,87 грн 30% річних та 15 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти, відповідно, збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру.

Оцінивши заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, господарський суд встановив, що позивач зменшив кількісний показник основної заборгованості, у зв`язку з чим заява приймається до розгляду, а тому має місце нова ціна позову 19 226,55 грн.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

01.04.2022 між ТОВ «Долфі-Україна» (постачальник) та ТОВ «Гіхон» (покупець) укладено договір поставки №86/ЛЦ, згідно умов якого постачальник зобов`язується передати покупцеві непродовольчі товари, а покупець прийняти та оплати такий товар (п. 1.1). Кількість, ціна і асортимент товару узгоджується сторонами у видатковій та/або товарно-транспортній накладній, яка складається постачальником на підставі замовлення покупця (п. 1.2). Загальна вартість цього договору складає суму всіх поставок, здійснених сторонами в межах договору (п. 1.3). Постачальник здійснює поставку кожної партії товару на умовах DDP (Інконтерміс 2010) за адресою, вказаною в заявці покупця, якщо інші умови не визначені сторонами (п. 2.4). Ціна на кожне найменування товару за договором вважається остаточно узгодженою в розмірі, вказаному у документах, що підтверджують передачу товару (видаткові накладні, товарно-транспортні накладні) (п. 4.1). Покупець сплачує 100% вартості кожної партії товару протягом 30 календарних днів з дати отримання товару. Отримання товару підтверджується (видатковою, товарно-транспортною накладними) підписаною сторонами (п. 4.3). При заборгованості за товар по декількох накладних, отримані кошти будуть зараховуватись як погашення заборгованості за раніше отриманий товар покупцем, незалежно від призначення платежу, вказаного у платіжному дорученні (п. 4.5). За прострочення виконання грошового зобов`язання щодо оплати товару, покупець сплачує постачальнику 30% річних від простроченої суми заборгованості відповідно до ст. 625 ЦК України (п. 5.5). Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2022. Сторони дійшли згоди, без укладення додаткових угод, вважати даний договір пролонгованим на кожний календарний рік на тих самих умовах, якщо будь яка із сторін за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії договору письмово не повідомить іншу сторону про його припинення (п. 7.1).

Додатковою угодою №1 від 01.07.2023 сторони доповнили п. 4.3 договору таким змістом: Оплата покупцем товарів по номенклатурних групах: засоби реабілітації та медична техніка за цим договором здійснюється по факту його реалізації, згідно звітів про реалізацію. Покупець зобов`язаний надавати постачальнику звіт про реалізований товар за минулий місяць, до 7- го числа, наступного за звітним місяцем. Покупець зобов`язаний сплатити вартість реалізованого товару до 10-го числа після надання звіту про реалізований товар. У разі ненадання покупцем звіту у встановлені строки, товар вважається реалізованим у повному обсязі.

За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частин першої та другої статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

Згідно ст. 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (ст. 693 ЦК України).

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України та ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч.ч. 1, 7 ст.193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивачем поставлено, а відповідачем отримано товар загальною вартістю 248 822,92 грн, що підтверджується підписаними обома сторонами видатковими накладними (а.с. 16-40).

Згідно додаткової угоди від 01.07.2023 покупець зобов`язаний сплатити вартість реалізованого товару до 10-го числа після надання звіту про реалізований товар. У разі ненадання покупцем звіту у встановлені строки, товар вважається реалізованим у повному обсязі.

У той же час, в матеріалах справи відсутні звіти відповідача про реалізацію відповідної партії товару, його докази надіслання позивачу, у зв`язку з чим товар вважається реалізованим відповідачем.

Позивачем на адресу юридичну адресу відповідача направлено претензію від 09.04.2025 з вимогою оплати боргу за договором поставки №86/ЛЦ від 01.04.2022 (а.с. 41-45), яка повернута об`єктом поштового зв`язку з позначкою за «закінчення встановленого терміну зберігання».

Суд критично відноситься до заперечень відповідача про те, що претензію позивача він не отримав з поважних причин, оскільки вона надійшла до пересувного відділення, якого по факту ніколи немає у селі Рованці, адже згідно сталої правової позиції, викладеної, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), а також Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б та від 18.03.2021 у справі №911/3142/19, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.

Відповідач свої зобов`язання з оплати отриманого від позивача товару виконав частково, у зв`язку з чим заборгованість за отриманий товар становить 13 406,68 грн, підтверджена матеріалами справи, підставна і підлягає до стягнення з відповідача, оскільки в силу ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

При цьому посилання відповідача на оплату видаткової накладної №652693 від 11.07.2024 спростовується п 4.5 договору поставки, згідно якого при заборгованості за товар по декількох накладних, отримані кошти будуть зараховуватись як погашення заборгованості за раніше отриманий товар покупцем, незалежно від призначення платежу, вказаного у платіжному дорученні.

Долучений відповідачем акт звірки взаємних розрахунків не береться судом до уваги, оскільки підписаний одноособово відповідачем.

Позивачем також заявлена вимога про стягнення з відповідача 5 819,87 грн 30% річних.

Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

П. 5.5 договору поставки визначено, що за прострочення виконання грошового зобов`язання щодо оплати товару, покупець сплачує постачальнику 30% річних від простроченої суми заборгованості відповідно до ст. 625 ЦК України.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, дійшов висновку, що нараховані позивачем 5819,87 грн 30% річних, є арифметично правильними, підставні та підлягають до стягнення з відповідача у відповідності до ст. 625 ЦК України та п. 5.5 договору поставки.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 15 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

У гл. 8 роз. I ГПК України закріплений інститут судових витрат.

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (див. п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц).

Статтею 123 ГПК України, яка визначає види судових витрат, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ст. 126 ГПК України).

Порядок розподілу судових витрат визначений у ст. ст. 129 - 130 ГПК України. Так, за ч. 4 ст. 129 ГПК України розподіл інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи та встановлює, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру заявлених вимог.

Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні.

За приписами ст. 1 цього Закону:

- договір про надання правничої допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт - оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону);

- представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону);

- інші види правничої допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону).

Види адвокатської діяльності визначає ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", відповідно до якої ними, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Частинами 1 - 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Тобто, гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру і погодинної оплати (див. п. 4.20 постанови Верховного Суду від 15.04.2025 у справі № 910/6138/24).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Водночас, за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У позовній заяві та заявах від 13.06.2025, 21.07.2025 позивачем заявлені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000 грн.

22.04.2025 між адвокатом Горець О.А. та ТОВ «Долфі-Україна» укладено договір про надання правничої допомоги, згідно умов якого адвокат зобов`язується надавати клієнту консультації з правових питань, організовувати ведення претензійно-позовної роботи по матеріалах, що підготовлені клієнтом, надавати клієнту правничу допомогу та представляти його інтереси у судах (п. 1.1). Оплата послуг з представництва клієнта у суді здійснюється шляхом 100% вартості послуг сплачується протягом 10 календарних днів з моменту набрання судовим рішенням законної сили (п. 4.1). Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до його повного виконання (п. 7.1). Зміни у договір можуть бути внесені за домовленістю сторін та оформляються додатковою угодою до договору (п. 7.2).

22.04.2025 між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору від 22.04.2025, якою сторони визначили порядок оплати юридичних послуг адвоката за надання правової допомоги у спорі про стягнення з ТОВ «Гіхон» на користь ТОВ «Долфі-Україна» заборгованості за договором поставки №86/ЛЦ від 01.04.2022 (п. 1). Адвокат зобов`язується за необхідності здійснити представництво та захист інтересів клієнта у суді першої інстанції (Господарський суд Волинської області) (п. 2). Витрати на професійну правничу допомогу складаються з : збір і правовий аналіз інформації, документів і матеріалів стосовно справи 1 год, 2 500 грн; підготовка позовної заяви, відзиву, заперечень, письмових пояснень, запитів 1 год, 2 500 грн; участь у судовому засіданні 1 год, 2 500 грн (п. 3). Правова допомога вважається наданою після підписання акту приймання-передачі наданої правової допомоги, який підписується сторонами та скріплюється печатками (за наявності) (п. 7.1).

15.05.2025 сторонами підписано акт прийому-передачі послуг за договором від 22.04.2025 та додаткової угоди від 22.04.2025, згідно якого адвокат надав, а клієнт прийняв такі послуги:

- збір та аналіз документів для підготовки позовної заяви 3 год, 7 500 грн;

- підготовка, подача позовної заяви до Господарського суду Волинської області про стягнення заборгованості - 3 год, 7 500 грн.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у п. 6.35 постанови від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22 сформулював висновок про те, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Усталеним у судовій практиці є те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію "реальності" адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію "розумності" їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує і ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Здійснюючи аналіз вказаних вище норм права, Велика Палата Верховного Суду, Верховний Суд також неодноразово зазначали таке:

- нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (див. п. п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19);

- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18);

- у разі недотримання вимог ч. 5 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 5 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково. Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22);

- витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України (див. п. 6.5 постанови об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.03.2019 у справі № 922/445/19).

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 126 ГПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 129 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).

Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч.4 ст.126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Дослідивши заяву ТОВ «Долфі-Україна» про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, надані докази в їх сукупності, враховуючи предмет спору та складність справи, об`єм фактично наданих послуг, з метою дотримання співмірності, обґрунтованості та пропорційності при вирішенні питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, які є доведеними, документально обґрунтованими, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому судом враховується, що вказані заявником в акті наданих послуг такі окремі види послуг як збір та аналіз документів для підготовки позовної заяви охоплюються послугою з підготовки, подання позовної заяви до суду, зв`язку з чим позивачем помилково визначено такі послуги як окремі та самостійні, а не як складові частини послуги з підготовки і подання позовної заяви.

Подібна за своїм змістом правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду №922/1964/21 від 16.11.2022.

Також суд зазначає, що даний спір є спором незначної складності, відноситься до категорії спорів, що виникають у зв`язку із неналежним виконанням договору поставки, незначний обсяг документів для правового аналізу, обставини, які підлягають доказуванню. Суд звертає увагу, що подана позовна заява про стягнення грошових коштів не є об`ємною та складною та ґрунтується на не значній кількості доказів. Великої кількості законів і підзаконних нормативно - правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини також не передбачають.

Що стосується клопотання ТОВ «Гіхон» про зменшення витрат позивача на професійну правничу допомогу до 2 500 грн, то воно є еобґрунтованим та не підтвердженим відповідними доказами.

Контррозрахунок відповідача з відповідними обґрунтуваннями щодо зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 2 500 грн відсутній.

Посилання відповідача на великий досвід адвоката, саме по собі, не є достатньою підставою для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Для зменшення витрат на правничу допомогу, відповідачем не надано суду доказів, які підтверджували б, що заявлені витрати позивача є надмірними, необґрунтованими або не пов`язаними конкретними діями адвоката в межах даної справи.

Під час розгляду справи у порядку господарського судочинства, враховуючи принцип змагальності та обов`язок доказування у справі з огляду на приписи статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ураховуючи викладене, заперечення відповідача, надавши оцінку співмірності суми витрат зі складністю та об`ємом справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності розміру витрат, беручи до уваги об`єм наданих правових послуг, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та стягнення з відповідача 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, натомість в іншій частині заява задоволенню не підлягає.

Такий розмір відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру і ці витрати є співрозмірні з наданими адвокатом послугами.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до ст.129 ГПК України, а саме з відповідача на користь позивача належить стягнути 3 028,00 грн судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 74, 76-80, 86, 129, 130, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіхон» (вул. Європейська, 5, с. Рованці, Луцький р-н., Волинська обл., ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Долфі-Україна» (вул. Березинська, 24-А, м. Дніпро, ) 13 406,68 грн основного боргу, 5 819,87 грн 30% річних, 3 028,00 грн витрат по сплаті судового збору, 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, а всього: 27 254,55 грн (двадцять сім тисяч двісті п`ятдесят чотири грн 55 коп).

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. ст. 255, 256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено 24.07.2025.

Суддя С. В. Бідюк