ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"10" липня 2025 р. м. Житомир Справа № 906/324/25
Господарський суд Житомирської області у складі судді Машевської О.П.
за участю секретаря судового засідання: Газаровій Є.Д.
за участю представників сторін:
від позивача: не прибув
від відповідача-1: не прибув
від відповідача-2: не прибув
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРІ СПРЕЙ СЕРВІС"
до 1. Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Колос"
2. Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Поліський край"
про стягнення 33 776, 96 грн пені
Господарський суд Житомирської області рішенням від 24.06.2025 стягнув з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Колос" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрі Спрей Сервіс": - 33 776,96грн пені; - 405, 32грн судового збору. Право вимоги є солідарним. Цим рішенням Суд стягнув з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Поліський край" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрі Спрей Сервіс": - 33 776, 96грн пені. Право вимоги є солідарним.
25 червня 2025 через підсистему "Електронний суд" надійшла заява керівника ТОВ "Агрі Спрей Сервіс" Юрія Накельського від 25.06.2025 (вх. г/с №01-44/1907/25 від 25.06.2025) про відшкодування судових витрат (тут і далі за текстом - Заява про стягнення судових витрат від 25.06.2025).
Суд ухвалою від 26.06.2025 прийняв до розгляду Заяву про стягнення судових витрат від 25.06.2025 у судовому засіданні 10.07.2025 р. о 10:00. Копію ухвали суду від 26.06.2025 доставлено в електронні кабінети сторонам спору 26.06.2025 о 20:13, що відповідає абз. 2 п. 6 ч. 5 ст. 42 ГПК України.
08.07.2025 до суду керівник ТОВ "Агрі Спрей Сервіс" Юрій Накельський подав заяву про розгляд питання про відшкодування судових витрат без участі представника за наявними в матеріалах справи документами.
Розглядаючи питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу, Суд встановив такі обставини.
У позовній заяві від 12.03.2025 ТОВ "Агрі Спрей Сервіс" зазначило, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат по даній справі складається з судового збору на суму 7 168, 70 грн та витрат на правову допомогу в розмірі 20 000, 00 грн.
Представництво інтересів ТОВ "Агрі Спрей Сервіс" здійснював адвокат Володимир Зіневич, повноваження якого підтверджується ордером серії ВО №1102424 від 10.04.2025.
До Заяви про відшкодування витрат на правову допомогу від 25.06.2025 додано: 1) договір №АСпрС10032025 про надання правничої допомоги від 10.03.2025; 2) додаткову угоду №1 від 15.04.2025 до договору №АСпрС10032025 про надання правничої допомоги від 10.03.2025; 3) акт №1 передачі-прийому наданої (наданих) юридичної (юридичних) послуги (послуг) до договору №АСпрС10032025 про надання правничої допомоги від 10.03.2025.
Відповідач-1,2 не скористалися правом подати Суду заперечення на Заяву про відшкодування витрат від 25.06.2025.
Процесуальна позиція Суду - Заяву про відшкодування витрат на правову допомогу від 25.06.2025 задовольнити частково. Мотиви суду.
Суд приймає до уваги, що відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є одним із принципів господарського судочинства (п. 12 ч. 3 ст. 2 Кодексу).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору (постанова ВП ВС від 05.07. 2023 у справі №911/3312/21 тощо).
У розвиток цього принципу, законодавець врегулював, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч.1 ст.16 Кодексу).
В свою чергу, у ч.2 цієї статті законодавець конкретизує, що представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків самопредставництва учасника справи за нормою ст. 56 Кодексу та представництва у малозначних спорах за нормою ч.5 ст. 131-2 Конституції України.
Як розтлумачив КСУ у п. 3.2 мотивувальної частини рішення від 30.09.2009 № N 23-рп/2009 у справі N1-23/2009 (справа про право на правову допомогу) правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.
Встановлюючи вимоги до змісту позовної заяви, законодавець визначив, що остання повинна містити відомості про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (п.9 ч. 3 ст. 162 Кодексу).
Так, законодавець імперативно визначив, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч.1 ст.124 Кодексу).
Саме тому, законодавець у ч.2 ст. 124 Кодексу наділив суд процесуальною дискрецією (правом) відмовити стороні у відшкодуванні судових витрат, у разі неподання їх попереднього розрахунку, за винятком суми сплаченого судового збору (постанова ВП ВС від 12.11.2019 у справі №904/4494/18).
Окрім того, ЄСПЛ у рішенні від 15 грудня 2020 року у справі «National Movement Ekoglasnost проти Болгарії» нагадав, що "судові витрати є «внесками», які контролюються державою. Проте видатки, які повинна сплатити асоціація-заявник, не були «внеском», оскільки вони були присуджені на користь сторони, що виграла справу - електростанції. Таким чином, присуджені суми повинні були розглядатися як «втручання» у власність асоціації-заявника в світлі її законності, інтересів суспільства та балансу між загальними інтересами та правами асоціації".
Так, очевидним для Суду є те, що з тексту речення у позовній заяві про те, що витрати на правову допомогу орієнтовно складатимуть 20 000,00 грн неможливо встановити, про які види правової допомоги йдеться, якою є загальна вартість роботи/послуги в межах кожного виду, скільки часу витрачає адвокат на виконання робіт/надання послуг, яким є обсяг наданих адвокатом послуг/ виконаних робіт тощо. Вказівка на 20 000, 00грн - це лише загальна суму не ідентифікованих за змістом видів правової допомоги.
З огляду на зазначене, Суд критично оцінює дотримання у позовній заяві від 12.03.2025 вимог п. 9 ч. 3 ст. 162, ч.1 та ч. 2 ст. 124 Кодексу щодо подання "попереднього (орієнтовного) розрахунку" витрат на професійну правничу допомогу.
У ч. 3 ст. 124 Кодексу передбачено, що попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
У п.2 ч. 5 ст. 237 Кодексу передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат (загальне правило).
Лише у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат (п.5 ч.5 ст. 237 Кодексу) ( виняток із загального правила).
За яких умов у резолютивній частині основного рішення суду Суд не може здійснити розподіл судових витрат на підставі п.2 ч. 5 ст. 237 Кодексу?
Відповідь на це питання дає насамперед ч.8 ст. 129 Кодексу з назвою "Розподіл судових витрат".
Так, абз. 2 ч.8 цієї статті Кодексу містить наступне процесуальне правило: докази подаються до закінчення судових дебатів у справі (загальне правило) або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (виняток із загального правила).
Ця процесуальна норма, як, власне, і ст.ст. 124 та 126 Кодексу, підлягає виконанню насамперед учасниками справи.
В свою чергу, стаття 221 Кодексу, визначає дискреційні повноваження суду в частині вирішення питання про розподіл судових витрат під час ухвалення основного рішення у справі та одночасно визначає підстави, за наявності яких вирішення цього питання здійснюється за допомогою процесуального механізму ухвалення додаткового рішення. При цьому, ухвалення судом додатково рішення є радше винятком, аніж правилом.
Так, процесуальними передумовами для ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат за нормами ст. 221 ГПК України, є:
- заява сторони про те, що докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат сторона не може подати до закінчення судових дебатів з поважних причин;
- оцінка судом доводів сторони про наявність "поважних причин" не подання доказів, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів;
- у разі визнання судом доводів сторони про наявність "поважних причин", призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог;
- ухвалення додаткового рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Таким чином, розподіл судових витрат за результатами розгляду справи здійснюється:
- шляхом ухвалення про це резолютивної частини основного рішення суду на підставі поданих учасниками справи доказів на їх підтвердження до закінчення судових дебатів (ч.1 ст.221 та п.5 ч.5 ст. 237 Кодексу);
- шляхом ухвалення додаткового рішення на підставі поданих учасниками справи доказів на їх підтвердження після ухвалення основного рішення суду за наявності визнання судом причин не подання таких доказів до закінчення судових дебатів поважними (ч.ч. 2 та 3 ст. 221, ч.8 ст. 129 та ст.244 Кодексу).
ВПВС у постанові від 05.07.2023 у справі №911/3312/21 розтлумачила, що у випадку задоволення заяви сторони про розподіл судових витрат, щодо яких сторона доказів не подавала, поданої на підставі статті 221 ГПК України, слід прийняти до уваги, що судом під час розгляду справи по суті питання про розподіл судових витрат не розглядалось на засадах змагальності та рівності, оскільки докази на підтвердження розміру судових витрат сторонами не були подані до закінчення судових дебатів чи внаслідок залишення позову без розгляду в підготовчому судовому засіданні.
Отже, у процедурі розгляду такої заяви, звертає увагу ВПВС, суду належить забезпечити сторонам у справі можливість бути повідомленими про розгляд заяви та надати свої заперечення щодо розміру витрат, які заявник намагається компенсувати за рахунок протилежної сторони. Ключовими в цьому аспекті є приписи частини другої статті 246 ЦПК України (частини другої статті 221 ГПК України), які в імперативному порядку встановлюють, що для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання.
ВПВС у постанові від 22.05.2024 у справі №206/4841/20 також підтвердила власну правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Тому, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова ВП ВС від 12.05.2020 у справі №904/4507/18).
ВП ВС у постанові від 05.07.2023 у справі №911/3312/21 виснувала, що аналіз положень ст. 244 Кодексу дозволяє дійти висновку, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати, складовою частиною яких є компенсація стороні витрат правничої допомоги. Також додаткове судове рішення може бути процесуальним засобом реалізації прав учасника справи, якщо воно ухвалюється за спеціальною заявою такого учасника, поданою з дотриманням відповідної процедури. Так, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
ВПВС розтлумачила, що у випадку задоволення заяви сторони про розподіл судових витрат, щодо яких сторона доказів не подавала, поданої на підставі статті 246 ЦПК України (статті 221 ГПК України), слід прийняти до уваги, що судом під час розгляду справи по суті питання про розподіл судових витрат не розглядалось на засадах змагальності та рівності, оскільки докази на підтвердження розміру судових витрат сторонами не були подані до закінчення судових дебатів чи внаслідок залишення позову без розгляду в підготовчому судовому засіданні.
Отже, у процедурі розгляду такої заяви, звертає увагу ВПВС, суду належить забезпечити сторонам у справі можливість бути повідомленими про розгляд заяви та надати свої заперечення щодо розміру витрат, які заявник намагається компенсувати за рахунок протилежної сторони. Ключовими в цьому аспекті є приписи частини другої статті 246 ЦПК України (частини другої статті 221 ГПК України), які в імперативному порядку встановлюють, що для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання.
Верховний Суд у складі колегій Касаційного господарського суду також підтверджує усталену судову практику про те, що неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів у підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду (постанови від 29.06.2022 у справі №161/5317/18, від 13.12.2023 у справі №907/850/22).
Факт надання позивачу професійної правничої допомоги Позивачу адвокатом Володимиром Зіневичем під час розгляду справи в суді підтверджується наданими у строк, встановлений ч. 8 ст. 129 ГПК України, доказами:
1) договір №АСпрС10032025 про надання правничої допомоги від 10.03.2025;
2) додаткову угоду №1 від 15.04.2025 до договору №АСпрС10032025 про надання правничої допомоги від 10.03.2025;
3) акт №1 від 25.06.2025 передачі-прийому наданої (наданих) юридичної (юридичних) послуги (послуг) до договору №АСпрС10032025 про надання правничої допомоги від 10.03.2025.
Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України від 05.07.2012 року №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (надалі - Закон №5076-VI).
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Суд констатує, що 10.03.2025 між адвокатом Зіневичем Володимиром Богдановичем (як адвокат) та ТОВ "Агрі Спрей Сервіс" (як клієнт) був укладений Договір №АСпрС10032025 (тут і далі за текстом - Договір від 10.03.2025) про надання правничої допомоги, відповідно до умов якого, предметом даного Договору є надання адвокатом усіма законними методами та способами правничої допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані зі захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів (п. 1.1. Договору від 10.03.2025).
За умовами підп. 2.1.2. п. 2.1. Договору від 10.03.2025 сторони погодили, що адвокат зобов`язався представляти права та законні інтереси клієнта в органах державної влади, місцевого самоврядування перед третіми особами, а також у судах України загальної юрисдикції та здійснювати професійну діяльність адвоката згідно з умовами цього Договору з усіма правами представника (захисника), які передбачені Цивільним процесуальним кодексом України, Господарським процесуальним кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України, Кримінальним процесуальним кодексом України, Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Адвокат зобов`язався надати правову допомогу клієнту у цивільних, господарських, адміністративних та кримінальних справах, які могли би бути пов`язані з клієнтом, незалежно від його процесуального статусу в них (позивач, відповідач, третя особа, потерпілий, затриманий, підозрюваний, обвинувачений, підсудний, свідок, стягувач, боржник тощо) (підп. 2.1.3. п. 2.1. Договору від 10.03.2025).
15.04.2025 було укладено Додаткову угоду №1 до Договору №АСпрС10032025 про надання правничої допомоги від 10.03.2025, відповідно до якої сторони погодили, що на виконання пункту 4.2. Договору №АСпрС10032025 про надання правничої допомоги від 10.03.2025 досягли взаємної згоди, що гонорар адвоката за ведення господарської справи №906/324/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрі Спрей Сервіс" до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Колос", Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Поліський край" про стягнення 477 913, 37 грн, яка розглядається Господарським судом Житомирської області, становить 7 000, 00 (сім тисяч) гривень.
У п. 2 Додаткової угоди №1 від 15.04.2025 до Договору №АСпрС10032025 про надання правничої допомоги від 10.03.2025 сторони погодили, що клієнт здійснює виплату гонорару протягом місяця після завершення справи в суді (винесення рішення по суті справи в суді першої інстанції) та підписання сторонами Акту наданих послуг (виконаних робіт), шляхом перерахування коштів на рахунок адвоката, готівкою з каси товариства або іншим способом не забороненим законодавством України. У випадках передбачених законодавством України допускається зарахування однорідних зустрічних вимог.
Згідно Акту №1 від 25.06.2025 передачі-прийому наданої (наданих) юридичної (юридичних) послуги (послуг) до договору №АСпрС10032025 про надання правничої допомоги від 10.03.2025, адвокат повністю надав (виконав), а клієнт отримав (прийняв) юридичні послуги в обсязі та на умовах, передбачених договором, а саме:
- ознайомлення з первинною бухгалтерською документацією по господарській операції за надані послуги згідно укладеного Договору суборенди з екіпажем №АСпрС08042024 від 08.04.2024;
- узгодження правової позиції з клієнтом та підготовка позовної заяви від імені ТОВ "Агрі Спрей Сервіс" до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Колос", Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Поліський край";
- подання позовної заяви до Господарського суду Київської області через Електронний кабінет ЄСІКС клієнта, а також підготовка інших процесуальних документів;
- участь у судових засіданнях 21.04.025, 20.05.2025, 03.06.2025, 24.06.2025.
Період надання правничої допомоги за Договором з 10 березня - 24 червня 2025.
У п. 2 Акту №1 від 25.06.2025 передачі-прийому наданої (наданих) юридичної (юридичних) послуги (послуг) до договору №АСпрС10032025 сторони погодили, що договірна плата (вартість) за надану (надані) послуги за період - 7 000, 00 (сім тисяч) гривень.
Суд приймає до уваги приписи ч. 4 ст. 126 Кодексу, згідно якої розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
- складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
- часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
- обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
- ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У розумінні приписів ч.ч. 5 та 6 статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Такі висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21.
Правом заявити клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу відповідачі не скористались.
Водночас у частинах п`ятій - сьомій, дев`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.
Наведені висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.
Суд у розгляді питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу враховує такі правові висновки:
- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови ВПВС від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);
- при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВПВС від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, додаткова постанова ВПВС від 19.02.2020 у справі №775/9215/15).
При вирішенні питання розподілу витрат позивача на професійну правничу допомогу відсутні підстави відступити від загального правила про те, що під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу суд вправі не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Так, Суд приймає до уваги, що ТОВ "Агрі Спрей Сервіс" та адвокат Володимир Зіневич погодили у Додатковій угоді №1 від 15.04.2025 до Договору №АСпрС10032025 про надання правничої допомоги від 10.03.2025 розмір послуг у фіксованому розмірі - 7 000, 00 (сім тисяч) грн.
Судом встановлено, що в Акті №1 від 25.06.2025 передачі-прийому наданої (наданих) юридичної (юридичних) послуги (послуг) до договору №АСпрС10032025 про надання правничої допомоги від 10.03.2025 адвокат повністю надав (виконав), а клієнт отримав (прийняв) юридичні послуги за період з 10.03.2025 до 24.06.2025 на загальну суму 7 000, 00 грн.
Як зазначає Суд, сторони у Додатковій угоді №1 від 15.04.2025 до Договору №АСпрС10032025 про надання правничої допомоги від 10.03.2025 визначили, що (...) гонорар адвоката за ведення господарської справи №906/324/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрі Спрей Сервіс" до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Колос", Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Поліський край" про стягнення 477 913, 37 грн (...).
Таким чином, адвокат Володимир Зіневич та ТОВ "Агрі Спрей Сервіс" уклали Договір №АСпрС10032025 про надання правничої допомоги від 10.03.2025 в межах надання послуг правничої допомоги у справі №906/324/25.
Адвокат Володимир Зіневич надав послугу з представництва інтересів ТОВ "Агрі Спрей Сервіс" у засіданні в суді першої інстанції 21.04.2025, 20.05.2025, 03.06.2025 та 24.06.2025.
Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у солідарному порядку з відповідачів у справі.
Суд зазначає, що судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.
У ч.1 ст.123 ГПК встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Керуючись ст.ст. 123, 129, 233, 244 ГПК України, господарський суд
- 7 000, 00грн витрат на професійну правничу допомогу.
Додаткове рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного додаткового рішення.
Повне додаткове рішення складено: 16.07.25
Суддя Машевська О.П.
1 - в справу
2- 4 позивачу та відповідачам (через Ел.суд)