ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2025 року м. Дніпро Справа № 908/2940/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Мороза В.Ф., Кощеєва І.М.,

при секретарі судового засідання: Кишкань М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжжяелектропостачання

на рішення Господарського суду Запорізької області (суддя Ярешко О.В.) від 06.02.2025 р. у справі № 908/2940/24

за позовом Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго (вул. Симона Петлюри, буд. 25, м. Київ, 01032)

до Товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжжяелектропостачання (вул. Олександрівська, буд. 35, м. Запоріжжя, 69035)

про стягнення 5 994 560,70 грн, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 р. до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго до Товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжжяелектропостачання про стягнення 5 994 560,70 грн заборгованості за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2019 № 0119-02024 за період: 28.07.2023 27.02.2024, що складається з: 3 525 380,41 грн 3 % річних, 2 469 180,29 грн інфляційні втрати.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2019 № 0119-02024.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 06.02.2025 р. у справі № 908/2940/24:

- позов задоволено частково;

- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжжяелектропостачання на користь Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго 3 525 371 (три мільйона п`ятсот двадцять п`ять тисяч триста сімдесят одна) грн 42 коп. 3 % річних, 2 469 172 (два мільйони чотириста шістдесят дев`ять тисяч сто сімдесят дві) грн 29 коп. інфляційних втрат, 71 934 (сімдесят одна тисяча дев`ятсот тридцять чотири) грн 73 коп. судового збору;

- у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з цим рішенням господарського суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю Запоріжжяелектропостачання, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 06.02.2025 р. у справі № 908/2940/24 в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з ТОВ "Запоріжжяелектропостачання" на користь ПрАТ "НЕК "Укренерго" 3 % річних в розмірі 3 525 371,42 грн та інфляційних втрат в розмірі 2 469 172,29 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про зменшення 3 % річних та інфляційних втрат, заявленого відповідачем у відповідності до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України.

Так, апелянт вважає, що відмовляючи у задоволенні вказаного клопотання судом першої інстанції не враховано, що відповідач є єдиним постачальником електричної енергії на території Запорізької області та гарантує побутовим і не побутовим споживачам їх право бути забезпеченими електричною енергією. При цьому, з початку повномасштабного вторгнення на територію України країни агресора майже 73 % територіальних громад Запорізької області перебувають в районах, які віднесені до територій, на яких ведуться воєнні (бойові) дії або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні). Вказує на те, що заборгованість споживачів електричної енергії перед відповідачем стрімко зростає, проте стягнути вказану заборгованість з більшої частини споживачів відповідач не має змоги в силу законодавчих обмежень. Крім цього, зазначає, що вартість чистих активів товариства у 2024 році зменшилася більше ніж на 50 % порівняно з минулим роком, що підтверджується бухгалтерською довідкою.

Приватним акціонерним товариством Національна енергетична компанія Укренерго подано до Центрального апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у відповідності до якого позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Запорізької області від 06.02.2025 р. у справі № 908/2940/24 без змін.

В обґрунтування своїх заперечень проти доводів апеляційної скарги відповідач, зокрема зазначає, що порушення відповідачем грошового зобов`язання встановлена судовим рішення, отже є всі підстави для застосування до відповідача положень ст. 625 ЦК України. Вважає, що наявність у відповідача збитків від власної господарської діяльності не є обставиною для зменшення компенсаційних зобов`язань за ст. 625 ЦК України. Зазначає, що вимога позивача про сплату інфляційних витрат відповідає реальним збиткам та не є джерелом доходу. Вказує на те, що сторони знаходяться в однакових умовах й однаково потерпають від наслідків повномасштабної війни.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2025 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді-доповідача Чередка А.Є., суддів Мороза В.Ф., Паруснікова Ю.Б.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.04.2025 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжжяелектропостачання на рішення Господарського суду Запорізької області від 06.02.2025 р. у справі № 908/2940/24, розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 14.07.2025 р.

На підставі розпорядження керівника апарату суду щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2025р., для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі головуючого судді - Чередка А.Є., суддів - Мороза В.Ф., Кощеєва І.М.

Представник Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечив, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу відповідача безпідставною, у зв`язку з чим просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Товариство з обмеженою відповідальністю Запоріжжяелектропостачання не скористалося своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечило явку свого представника, про час та місце судового засідання було повідомлене апеляційним судом належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Від представника апелянта засобами електронного зв`язку (з КЕП) до Центрального апеляційного господарського суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, що мотивоване неможливістю взяти участь у судовому засіданні, щодо якого судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 11 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі "Цихановський проти України" (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ "Смірнова проти України" (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), "Карнаушенко проти України" (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).

Як відзначив Верховний Суд у постанові від 12.03.2019 року у справі № 910/12842/17 відповідач, як учасник судового процесу, не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні будь-якого іншого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

В свою чергу, Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 року у справі № 361/8331/18 зробив правовий висновок, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Отже, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-от неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення; при цьому не повинно створюватися умов, за яких будуть порушені процесуальні строки розгляду справи.

Судова колегія зауважує, що в матеріалах справи наявні процесуальні документи сторін цього спору, в яких останні висловили свою позицію щодо оскаржуваного рішення та апеляційної скарги.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а позивач не був позбавлений права і можливості за потреби забезпечити участь у судовому засіданні будь-якого іншого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді, зважаючи на необхідність дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги, встановлених ГПК України, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представника відповідача, одночасно відмовляючи у задоволенні клопотання останнього про відкладення розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, рішенням Господарського суду Запорізької області від 09.01.2024 у справі № 908/2532/23, що набрало законної сили, встановлені такі обставини.

01.01.2019 між Державним підприємством Національна енергетична компанія Укренерго (оператор системи передачі ОСП, на сьогодні Приватне акціонерне товариство Національна енергетична компанія УКРЕНЕРГО) та Товариством з обмеженою відповідальністю Запоріжжяелектропостачання (користувач системи передачі) було укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії № 0119-02024, до якого неодноразово укладались додаткові угоди.

Так, 21.12.2021 Приватне акціонерне товариство Національна енергетична компанія УКРЕНЕРГО (оператор системи передачі (ОСП) та Товариство з обмеженою відповідальністю Запоріжжяелектропостачання (користувач системи передачі (користувач) уклали додаткову угоду до договору про надання послуг з передачі електричної енергії № 0119-02024 (далі договір), за умовами п. 1.1 якої ОСП зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії (далі послуга), а користувач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього договору.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що для розрахунків за цим договором використовується плановий і фактичний обсяги послуги:

1) плановий обсяг послуги визначається на основі наданих користувачем повідомлень щодо планового обсягу передачі електроенергії на розрахунковий місяць. У разі ненадання або несвоєчасного надання користувачем повідомлень плановим обсягом послуги визначається фактичний обсяг наданої послуги у попередньому розрахунковому періоді;

2) фактичний обсяг послуги в розрахунковому місяці визначається відповідно до розділу ХІ Кодексу системи передачі.

У розділі 5 договору сторонами узгоджений порядок розрахунків. Так, розрахунковим періодом за цим договором є 1 календарний місяць (п. 5.1 договору).

Відповідно до п. 5.2 договору, користувач здійснює поетапну попередню оплату планової вартості послуги ОСП таким чином:

1 платіж до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі 1/5 від планової вартості послуги, визначеної згідно з розділом 3 цього договору. Подальша оплата здійснюється шляхом сплати 1/5 від планової вартості послуги, яка визначена згідно з розділом 3 цього договору, відповідно до такого алгоритму:

2 платіж до 10 числа розрахункового місяця;

3 платіж до 15 числа розрахункового місяця;

4 платіж до 20 числа розрахункового місяця;

5 платіж до 25 числа розрахункового місяця.

Пунктом 5.5 договору, зокрема встановлено, що користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг послуги до 15 числа місяця наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання послуги, наданих виконавцем (ОСП), або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою Системи управління ринком (далі СУР), або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (далі сервіс) (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису тієї особи, уповноваженої на підписання документів в електронному вигляді.

Договір набуває чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2021. Якщо користувач не направив ОСП у строк не менший ніж за місяць до закінчення терміну дії договору повідомлення про припинення дії договору, то цей договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік на тих самих умовах (п. 13.1 договору).

Як зазначив позивач (Приватне акціонерне товариство Національна енергетична компанія УКРЕНЕРГО), у період з лютого 2023 по червень 2023 відповідачу були надані послуги з передачі електричної енергії, проте відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати вартості отриманої електричної енергії, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 283 169 012,04 грн. Як свідчать матеріали справи, під час розгляду справи в суді відповідачем були здійснені часткові оплати за надані послуги всього на загальну суму 160 560 872,31 грн. У зв`язку з чим, провадження у справі в частині вимог про стягнення з відповідача суми 160 560 872,31 грн заборгованості підлягає закриттю за відсутністю предмета спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України. Таким чином, з урахуванням здійсненого коригування від 18.08.2023 та проведених відповідачем оплат, заборгованість відповідача складає 122 608 139,73 грн. У зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання з оплати вартості отриманих послуг з постачання електричної енергії, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача суму 5 730 777,07 грн 3 % річних за загальний період прострочення з 05.10.2022 по 27.07.2023 включно та суму 14 387 944,47 грн інфляційних втрат за загальний період прострочення з жовтня 2022 по червень 2023 включно.

Рішенням у справі № 908/2532/23 позов задоволений частково. Закрито провадження у справі № 908/2532/23 в частині вимог про стягнення суми 160 560 872 грн 31 коп. заборгованості за відсутністю предмета спору. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжжяелектропостачання на користь Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго суму 122 608 139 (сто двадцять два мільйона шістсот вісім тисяч сто тридцять дев`ять) грн 73 коп. основної заборгованості, суму 5 730 777 (п`ять мільйонів сімсот тридцять тисяч сімсот сімдесят сім) грн. 07 коп. 3 % річних, суму 14 387 944 (чотирнадцять мільйонів триста вісімдесят сім тисяч дев`ятсот сорок чотири) грн 47 коп. інфляційних втрат та суму 442 080 (чотириста сорок дві тисячі вісімдесят) грн 57 коп. витрат зі сплати судового збору.

Згідно наданих позивачем у цій справі № 908/2940/24 доказів, відповідачем борг, що був стягнутий судовим рішенням у справі № 908/2532/23, був повністю сплачений 27.02.2024.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором № 0119-02024 від 01.01.2019, позивач у цій справі нарахував 3 525 380,41 грн 3 % річних за період з 28.07.2023 по 26.02.2024 та 2 469 180,29 грн інфляційних втрат за період з серпня 2023 по січень 2024, які просив стягнути з відповідача.

Вирішуючи цей спір, суд першої інстанції, з урахуванням встановленого судовим рішенням у справі № 908/2532/23 факту порушення відповідачем умов договору в частині вчасного виконання грошового зобов`язання, дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Здійснивши перевірку розрахунків 3 % річних та інфляційних втрат місцевий господарський суд встановив, що вони зроблені арифметично правильно при вирахуванні річних та втрат за кожним періодом нарахування, разом з тим, позивач неправильно зробив підсумок (математичний підрахунок) загальних сум процентів річних і інфляційних втрат, а тому суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Водночас суд першої інстанції розглянув клопотання відповідача про зменшення сум 3 % річних та інфляційних втрат на 95 %, за результатом розгляду якого дійшов висновку, що воно не підлягає задоволенню.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічний припис містить ст. 193 ГК України.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договір.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено Господарського суду Запорізької області при розгляді справи № 908/2532/23, відповідач свої зобов`язання з оплати вартості наданих послуг у порядку, визначеному договором, не виконав.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у встановлений строк.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №№ 703/2718/16-ц, 646/14523/15-ц).

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).

Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Умовами договору від 01.01.2019 № 0119-02024 не встановлено іншого розміру процентів річних, ніж передбачено ст. 625 ЦК України. Згідно з п. 8.1 договору, при невиконанні або неналежному виконанні умов цього договору сторони несуть відповідальність відповідно до цього договору та законодавства України.

Суд першої інстанції перевірив зроблені позивачем розрахунки 3 % річних і інфляційних втрат та встановив, що вони зроблені арифметично правильно при вирахуванні річних та втрат за кожним періодом нарахування. Разом з тим, судом встановлено, що позивач неправильно зробив підсумок (математичний підрахунок) загальних сум процентів річних і інфляційних втрат.

За перерахунком місцевого господарського суду, загальна сума 3 % річних складає 3 525 371,42 грн, а не 3 525 380,41 грн, як вказав позивач; загальна сума інфляційних втрат складає 2 469 172,29 грн, а не 2 469 180,29 грн, з чим погоджується судова колегія.

Ознайомившись з апеляційною скаргою, судова колегія звертає увагу, що апелянтом не оскаржується рішення суду першої інстанції в частині висновків про правомірність вимог позивача щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, як не оскаржується і здійснений судом розрахунок сум, що підлягають стягненню. Натомість апелянтом оскаржується рішення місцевого господарського суду в частині відмови у задоволенні клопотання про зменшення розміру заявлених до стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат.

Так, під час розгляду цієї справи судом першої інстанції, відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру заявлених до стягнення з відповідача 3 % річних (3 525 380,41 грн) та інфляційних втрат (2 469 180,29 грн) на 95 %.

В обґрунтування цього клопотання відповідач посилався, зокрема на рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 у справі № 910/10475/21 за позовом ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» до ПрАТ «НЕК «Укренерго», що було залишено без змін апеляційною інстанцією, яким було задоволено клопотання останнього про зменшення на 95 % саме 3 % річних та інфляційних нарахувань.

Також, як на підставу для задоволення цього клопотання, відповідач вказував власне скрутне становище, а саме: у зв`язку з систематичним порушенням учасників ринку своїх фінансових зобов`язань перед постачальником, поточний рахунок відповідача з спеціальним режимом використання не накопичує коштів для належного проведення розрахунків з позивачем. Єдиним видом ліцензованої діяльності відповідача є постачання електричної енергії споживачам. Наявна дебіторська заборгованість за продукцію, товари, роботи, послуги, надані товариством, яка продовжує зростати в порівнянні з 2023 роком. Стрімко зростає заборгованість споживачів електроенергії перед відповідачем, яку відповідач у силу певних обмежень не може стягнути з більшої частини споживачів та, відповідно, належним чином виконувати зобов`язання перед іншими учасниками ринку, у т.ч. позивачем за період з червня 2023 по лютий 2024. Вартість чистих активів Товариства у 2024 зменшилась більше ніж на 50 % порівняно з минулим роком.

Щодо цих доводів відповідача варто зазначити наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 виклала такий правовий висновок: «Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, зменшення розміру інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України, не передбачено положеннями чинного законодавства.

Можливість зменшення відсотків річних передбачено виключно судовою практикою, викладеною, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 по справі № 902/417/18. При цьому, Великою Палатою Верховного Суду зроблено загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України, тоді як підстави та обставини для такого зменшення процентів річних суд повинен встановлювати в кожному конкретному випадку.

Однак, виходячи з цієї постанови, зменшення судом заявлених до стягнення відсотків річних, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, є правом, а не обов`язком суду й може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку, за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів. Тому в питаннях підстав для зменшення судом відсотків річних, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд вирішує це питання на власний розсуд з огляду на конкретні обставини, якими обумовлене таке зменшення.

Така правова позиція є сталою та викладена, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 18.12.2024 у справі № 922/444/24 зазначила, що в справі № 902/417/18 зроблено загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України, тоді як підстави та обставини для такого зменшення процентів річних суд повинен встановлювати у кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання про зменшення розміру процентів річних, Велика Палата Верховного Суду виходила з конкретних встановлених обставин справи № 902/417/18, які мали юридичне значення для такого зменшення.

В ухвалі від 28.02.2024 у справі № 915/534/22 Велика Палата Верховного Суду наголосила на сталості своєї правової позиції про те, що суд може зменшити загальний розмір відсотків річних за час прострочення грошового зобов`язання з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності.

Господарський суд має оцінити надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності та на власний розсуд вирішити питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення процентів річних. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру процентів, а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд може їх зменшити, свідчать про відсутність універсального максимального і мінімального розміру процентів, на який їх може бути зменшено.

Таким чином, посилання відповідача на рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 у справі № 910/10475/21 обґрунтовано не взято до уваги судом першої інстанції та, своєю чергою, не приймається колегією суддів апеляційного суду.

До того ж, вказаний висновок Великої Палати Верховного Суду України в справі № 902/417/18 не стосується інфляційних втрат, зменшення яких чинним законодавством також не передбачено, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів.

У постанові Верховного Суду України від 11.07.2023 у справі № 910/18432/21 викладено таку правову позицію: за загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов`язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (ст. 607 ЦК України) або відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи ст. 218 ГК України).

Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18). Визначене ч. 2 ст. 625 ЦК України право стягнення інфляційних втрат і 3 % річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).

З урахуванням положень ст. 625 ЦК України кредитор має легітимне очікування на компенсацію йому процентів річних за користування боржником утримуваними грошовими коштами, які належать кредиторові, у встановленому законом мінімальному розмірі річних на рівні 3 % відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до частини третьої статті 13, частини першої статті 76, частини першої статті 78, частини першої статті 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування

Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявленої неустойки, яка нараховується за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з положеннями ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Так, судова колегія погоджується з судом першої інстанції, що при розгляді цієї справи не встановлено порушення принципів розумності, справедливості та пропорційності як винятковий випадок для зменшення відсотків річних. Судом враховано, що розмір відсотків річних (3 %) не перевищує встановлений розмір річних, передбачений ч. 2 ст. 625 ЦК України. Заборгованість за договором у розмірі 283 169 012,04 грн, що підтверджена судовим рішенням у справі № 908/2532/23, виникла з лютого 2023 по червень 2023. За умовами договору відповідач мав здійснювати розрахунки щомісячно, однак, заборгованість була погашена лише в лютому 2024.

Відповідачем не підтверджено належними доказами збитковості Товариства. Так, до клопотання додані витяги з балансу ТОВ «Запоріжжяелектропостачання», які стосуються лише дебіторської заборгованості станом на 31.03.2023, станом на 30.06.2024 та на 30.09.2024, а також бухгалтерські довідки щодо чистих активів Товариства.

Звітності Товариства до контролюючих органів, яка б підтверджувала наявність збитку та його розміру суду не надано.

Відповідач, як суб`єкт господарювання, сам визначає напрямки своєї господарської діяльності та діє на власний ризик шляхом комерційного розрахунку. Віднесення Товариства до критично важливого для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення не спростовує висновків суду щодо несвоєчасності розрахунків за договором.

Крім того, позивач є таким же суб`єктом господарювання, як і відповідач, та також здійснює свою господарську діяльність в умовах дії воєнного стану.

За таких обставин, судова колегія вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що у цій справі відповідачем не доведено, що належні до сплати 3 % річних є надмірно великими, що відповідач знаходиться в тяжкому майновому стані або що існують будь-які інші обґрунтовані обставини, які обумовлюють необхідність втручання суду щодо розміру встановленої відповідальності за порушення відповідачем зобов`язання, а тому відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача про зменшення заявлених позивачем до стягнення відсотків річних та інфляційних втрат.

Отже, судова колегія констатує, що суд першої інстанції ухвалив правильне рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 3 525 371,42 грн 3 % річних та 2 469 172,29 грн інфляційних втрат.

З урахуванням усього вищенаведеного, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції, оскаржуване рішення відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Запорізької області від 06.02.2025 р. у цій справі відсутні.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті апелянтом судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 107 901,78 грн слід покласти на останнього.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжжяелектропостачання на рішення Господарського суду Запорізької області від 06.02.2025 р. у справі № 908/2940/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 06.02.2025 р. у справі № 908/2940/24 залишити без змін.

Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю Запоріжжяелектропостачання.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена та підписана 22.07.2025 року.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя І.М. Кощеєв