ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2025 року м.Дніпро Справа № 908/1473/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Паруснікова Ю.Б., Чередка А.Є.

секретар судового засідання Жолудєв А.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ДІДЖИ ФІНАНС на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 12.11.2024

у справі № 908/1473/20

за позовом Акціонерного товариства ОТП БАНК

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю БАРВИ

про стягнення 2 203 835,62 грн.

заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю ДІДЖИ ФІНАНС

орган виконання: Приватний виконавець Безмагоричних Микита Андрійович

ВСТАНОВИВ:

01.11.2024 через підсистему Електронний суд ЄСІКС до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю ДІДЖИ ФІНАНС надійшла заява про заміну сторони виконавчого провадження по справі № 908/1473/20.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 12.11.2024 у справі № 908/1473/20 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю ДІДЖИ ФІНАНС про заміну сторони виконавчого провадження по справі № 908/1473/20 відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою Товариством з обмеженою відповідальністю ДІДЖИ ФІНАНС подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати ухвалу ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ по справі № 908/1473/20 від 12.11.2024 року.

Замінити сторону Стягувача з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ОТП БАНК» на його правонаступника ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ««ДІДЖИ ФІНАНС» () у виконавчому провадженні за наказами про примусове стягнення щодо виконання рішення, яке ухвалено ГОСПОДАРСЬКИМ СУДОМ ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ 03.12.2020 року у справі № 908/1473/20 за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ОТП БАНК» до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БАРВИ» про стягнення заборгованості.

В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначає, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- сторонами договору № 16/11/23 від 16.11.2023 дотримано встановлений відповідний порядок розрахунків та його виконання, внаслідок якого Новий кредитор набуває права вимоги до боржників, про що свідчить платіжне доручення № 5586 від 16.11.2023 р., та повідомлення про повний розрахунок, яким Банк відповідно до звичаїв ділового обороту та існуючої судової практики у повідомленні (міститься у матеріалах справи) свідчить про виконання п.3.2. вищевказаного Договору відступлення Фактором, а саме про здійснення повного розрахунку за вищевказаним Договором відступлення;

- судом допущено надмірний формалізм при ухваленні судового рішення, що позбавляє Апелянта на реалізацію свого права щодо виконання рішення. В разі відмови у задоволенні заяви ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» про заміну сторони виконавчого провадження, рішення суду залишиться взагалі без будь-якого виконання, що в свою чергу призведе до порушення ст. 129-1 Конституції України, згідно якої судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, якою закріплено право на справедливий суд

Процесуальний хід розгляду справи відображений у відповідних ухвалах Центрального апеляційного господарського суду.

Хронологія надходження інших процесуальних документів до суду.

25.02.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства ОТП БАНК надійшли пояснення по справі, в яких банк підтвердив, що ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» став новим кредитором у названому зобов`язанні за Договором про надання банківських послуг № CR 19- 139/200-2 та у повній мірі виконав розрахунок за вищезазначеним Договором №16/11/23 від 16.11.2023 року про відступлення права вимоги, що підтверджується платіжним дорученням № 5586 від 16.11.2023 р. та повідомленням № 73-5-2-1212 від 25.07.2024 р. (містяться у матеріалах справи). У зв`язку з викладеним, апеляційну скаргу підтримав та наголосив на наявності підстав для її задоволення.

Учасники справи своїм правом на подання відзиву не скористалися.

За приписами ч. 3 ст. 263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання 09.07.2025 учасники справи, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, уповноважених представників не направили, про причини неявки суд не проінформували. Водночас, в призначений ухвалою Центрального апеляційного господарського суду час секретар судового засідання намагався вийти на зв`язок з представником скаржника в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів, за допомогою програми EasyCon, однак обліковий запис представника скаржника був неактивним і представник скаржника на зв`язок не вийшов, тому засідання в режимі відеоконференції відбулося без його участі, про що складено Акт «Щодо відсутності можливості проведення судового засідання в режимі відеоконференції».

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях від 28.10.1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Отже, при здійсненні правосуддя судом мають враховуватися не тільки процесуальні строки, визначені ГПК України, а й рішення ЄСПЛ, як джерела права, зокрема, в частині необхідності забезпечення судового розгляду впродовж розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя навіть в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).

Тобто сторона повинна демонструвати зацікавленість у найшвидшому вирішенні її питання судом, брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо стосуються її, для чого має утримуватись від дій, що можуть безпідставно затягувати судовий процес, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).

Як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17, від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, від 07.07.2022 у справі № 918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Так, апеляційне провадження здійснюється на підставі поданої ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» апеляційної скарги, в межах її доводів та вимог, що відповідає приписам ч. 1 ст. 269 ГПК України.

Жодних доповнень до апеляційної скарги протягом визначеного ГПК України процесуального строку не подавалося.

Враховуючи положення ст. 7, 13, 14, 42-46 ГПК України, зокрема, щодо того, що учасники справи мають рівні права, якими вони повинні користуватися добросовісно, та несуть ризик настання тих чи інших наслідків, зумовлених невчиненням ними процесуальних дій, з огляду на те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, приймаючи до уваги необхідність дотримання розумних строків провадження, зважаючи на обставини сприяння судом у наданні учасникам судового процесу достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та викладення її в поданих процесуальних документах, а також в забезпеченні участі в судових засіданнях, в тому числі в режимі відеоконференції, і цими правами вони розпоряджаються на власний розсуд, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без представників учасників справи.

Судом апеляційної інстанції було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та диспозитивності.

Розгляд справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України без фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 01.11.2024 через підсистему Електронний суд ЄСІКС до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю ДІДЖИ ФІНАНС надійшла заява про заміну сторони виконавчого провадження по справі № 908/1473/20.

Як вбачається із заяви № б/н від 31.10.2024 (вх. № 21443/08-08/24 від 01.11.2024), в обґрунтування вимог вказаної заяви ТОВ ДІДЖИ ФІНАНС посилається на те, що 03.12.2020 господарським судом Запорізької області прийнято рішення по справі №908/1473/20 за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» (АТ «ОТП Банк») до Товариства з обмеженою відповідальністю «БАРВИ» (ТОВ «БАРВИ»/Боржник) про стягнення заборгованості. Позовну заяву АТ «ОТП Банк» задоволено частково та стягнуто з ТОВ «БАРВИ» заборгованість на загальну суму 2 123 616,46 грн., у тому числі 2 000 000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 123 616,46 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками за період з 01.04.2019 року по 15.03.2020 року, включно. Також стягнуто судові витрати у розмірі 31 854,25 грн. В іншій частині позову відмовлено.

На виконання вищевказаного рішення, 26.01.2021 господарським судом Запорізької області видано відповідні накази № 908/1473/20 про примусове стягнення.

Станом на 31.10.2024 накази суду від 26.01.2021 № 908/1473/20 про примусове стягнення не виконані.

16.11.2023 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») укладений Договір про відступлення права вимоги № 16/11/23, відповідно до якого право вимоги за договором про надання банківських послуг № CR19-139/200-2 від 28.03.2019 року перейшло до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Пунктом 3.2. договору визначено, що новий кредитор зобов`язується сплатити первісному кредитору суму, вказану в п. 3.1. цього договору, до 14 години дня в день підписання Акту прийому-передачі реєстру вимог шляхом перерахування коштів на відповідний рахунок з призначеннями платежу: «Оплата згідно договору про відступлення права вимоги № 16/11/23 від 16.11.2023.

Заявник надав копію повідомлення № 73-5-2-1212 від 25.07.2024, відповідно до якого АТ «ОТП БАНК» підтвердив, що ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» здійснено повний розрахунок за договором про відступлення права вимоги № 16/11/23 від « 16» листопада 2023 згідно п. 3.2. вищезгаданого Договору відступлення.

Вартість відступлення прав вимоги за кредитними договорами складає 0,99% та становить 423 260,64 грн.

Крім цього, 16.11.2023 між первісним кредитором - Акціонерним товариством «ОТП Банк» та новим кредитором - Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» укладений Договір про відступлення права вимоги, який засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куліковою Я.В., п. 1 якого сторони передбачили, що у зв`язку з укладенням договору про відступлення права вимоги № 16/11/23 від 16.11.2023 між сторонами за якими первісний кредитор передав новому кредитору права вимоги за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку № 1 до даного договору та які укладені між первісним кредитором та позичальниками, що забезпечені заставою за договорами застави/іпотеки, перелік яких міститься в додатку № 1 до даного договору.

ТОВ «ДІДЖИ ФІНАС» повідомляє, що станом на 29.10.2024 в наказах, які видані на підставі рішення господарського суду Запорізької області у справі № 908/1473/20 від 03.12.2020 року не є стороною у справі, але згідно автоматизованої системи виконавчого провадження (https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors) приватним виконавцем Бермагоричних М.А. здійснюється примусове стягнення заборгованості у виконавчих провадженнях № 64647518 та 64647658 щодо ТОВ «БАРВИ». Отже, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» є правонаступником первісного стягувача - Акціонерного товариства «ОТП Банк».

З урахуванням викладеного, просив суд замінити первісного стягувача - Акціонерне товариство «ОТП Банк» його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» за судовими наказами щодо виконання рішення, яке ухвалено господарським судом Запорізької області 03.12.2020 по справі № 908/1473/20.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що заявником не надано суду належних до допустимих доказів виконання сторонами п. 2.5. вищевказаного договору в частині сплати всіх платежів, як умови переходу прав вимоги до нового кредитора. Додана до матеріалів справи копія платіжного доручення № 5586 від 16.11.2023 на загальну суму 423 260,64 грн. як підстава для переходу права вимоги за кредитними договорами судом до уваги не прийнята, оскільки у вказаному платіжному дорученні в призначенні платежу зазначений інший договір про відступлення права вимоги, а саме № 14/11/23 від 14.11.2023. Також, заявником не надано доказів того, що ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» звертався до АТ «ОТП Банк» з вимогою зарахувати здійснений 14.11.2023 платіж в рахунок зобов`язань за договором № 16/11/23 від 16.11.2023. Підсумовуючи викладене, господарський суд виснував про відсутність правових підстав для задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження, оскільки заявник не довів належними та допустимими засобами доказування факту набуття права вимоги за договором про відступлення права вимоги № 16/11/23 від 16.11.2023.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, оскаржуваному судовому рішенню та доводам апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Запорізької області від 03.12.2020 у справі № 908/1473/20 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю БАРВИ на користь Акціонерного Товариства ОТП БАНК суму заборгованості за Договором про надання банківських послуг №CR 19-139/200-2 від 28.03.2019 року в сумі 2 123 616,46 грн. що включають у тому числі 2 000 000,00 грн. - заборгованість за тілом Кредиту; 123 616,46 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками за період з 01.04.2019 року по 15.03.2020 року, включно та судові витрати у розмірі 31 854,25 грн. В іншій частині позову відмовлено.

На виконання вищевказаного рішення 26.01.2021 Господарським судом Запорізької області видано відповідні накази № 908/1473/20 про примусове стягнення.

Станом на 22.04.2024 накази від 26.01.2021 № 908/1473/20 про примусове стягнення не виконані.

Крім цього, заявник вказав, що на підтвердження зарахування коштів згідно договору про відступлення права вимоги № 16/11/23 від « 16» листопада 2023 ТОВ «Діджи ФІННС» надає копію платіжної інструкції № 5586 від « 16» листопада 2023. Проте, при внесенні інформації «Призначення платежу» було допущено описку: замість «№ 16/11/23 від 16 листопада 2023 р.» помилково вказано «№ 14/11/23 від 14 листопада 2023р.» З огляду на вказане, заявником надано копію повідомлення № 73-5-2-1212 від 25.07.2024, в якому АТ «ОТП БАНК» підтвердив, що ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» здійснено повний розрахунок за договором про відступлення права вимоги № 16/11/23 від « 16» листопада 2023 згідно з п. 3.2. вищезгаданого Договору відступлення.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС», посилаючись на ст. 334 ГПК України, просить суд замінити стягувача у виконавчих провадженнях № 64647518 та 64647658 щодо ТОВ «БАРВИ», мотивуючи тим, що 16.11.2023 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») укладений Договір про відступлення права вимоги № 16/11/23, відповідно до якого право вимоги за договором про надання банківських послуг № CR19-139/200-2 від 28.03.2019 року перейшло до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС».

16.11.2023 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (новий кредитор) укладений Договір про відступлення права вимоги № 16/11/23 (договір), відповідно до умов п. 2.1. якого первісний кредитор передає (відступає) у повному обсязі, а новий кредитор приймає на себе у повному обсязі право вимоги, що належить первісному кредитору за кредитними договорами, перелік яких міститься у реєстрі вимог, наведеному у Додатку 1 до цього договору, та які укладені між первісним кредитором та боржниками, а саме: первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору право вимоги виконання боржниками боргових зобов`язань, які виникли за кредитними договорами в розмірах, зазначених в реєстрі вимог (згідно додатку 1 до цього договору), та які можуть виникнути у майбутньому (майбутня вимога) за кредитними договорами, право вимоги виконання всіх інших обов`язків та зобов`язань боржників/поручителів/майнових поручителів, передбачених кредитними договорами та договорами забезпечення (далі за текстом Право вимоги), за суму, встановлену в п. 3 цього договору.

Відповідно до п. 2.4. договору, з цього договору випливає, що новий кредитор займає місце первісного кредитора в зобов`язаннях, що виникли з кредитних договорів та договорів забезпечення в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору.

Пунктом 2.5. договору сторони визначили, що право вимоги за кредитними договорами переходять до нового кредитора з моменту виконання зобов`язання щодо сплати всіх платежів, в обсязі та в порядку визначених в п. 3 цього договору.

Новий кредитор може відступити або передати всі або будь-які права, вигоду та зобов`язання за цим договором третім особам з моменту набуття ним права вимоги без згоди первісного кредитора (п. 2.6. договору).

Згідно з п. 2.7. договору, передача прав вимоги здійснюється сторонами на підставі підписаного сторонами акту прийому-передачі Реєстру вимог. Укладення цього договору не тягне за собою будь-яких змін умов кредитних договорів та здійснюється без згоди боржників.

Відповідно до п. 3.1. договору, сторони домовились, що сума, за яку здійснюється відступлення права вимоги, згідно цього договору зазначена в додатку 4 до цього договору.

Пунктом 3.2. договору визначено, що новий кредитор зобов`язується сплатити первісному кредитору суму, вказану в п. 3.1. цього договору, до 14 години дня в день підписання Акту прийому-передачі реєстру вимог шляхом перерахування коштів на рахунок первісного кредитора за наступними реквізитами: м. Київ, вул. Жилянська, 43, т/р: UA0900000 , код банку: 300528, Ідентифікаційний код 21685166, Свідоцтво платника ПДВ № 100234906, ІПН 52, отримувач: АТ «ОТП БАНК», призначення платежу: «Оплата згідно договору про відступлення права вимоги № 16/11/23 від « 16» листопада 2023 р».

Згідно з п. 4.1. договору, після здійснення оплати, в обсязі та порядку визначених в п. 3 цього договору первісний кредитор повинен передати новому кредитору кредитні документи, а також інші документи, які засвідчують права, що відступаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення за Актом прийому-передачі кредитних документів (згідно додатку 3 до цього договору) в день внесення оплати, але не пізніше ніж протягом 90 (дев`яноста) робочих днів після дати підписання цього договору «…».

На виконання умов договору № 16/11/23 від 16.11.2023, що між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» складений реєстр вимог, згідно якого кількість боржників 61, кількість кредитних договорів 61, загальна сума заборгованості боржників щодо погашення основного боргу та процентів за кредитними договорами, виходячи з курсу НБУ на дату укладання цього договору, становить 42 753 596,65 грн. Вартість відступлення прав вимоги за кредитними договорами складає 0,99% та становить 423 260,64 грн.

Відповідно до п. 58 вищевказаного реєстру вимог, боржник ТОВ «БАРВИ» (), номер та дата укладення кредитного договору - № CR 19-139/200-2_1 від 02.12.2019.

Крім цього, 16.11.2023 між первісним кредитором - Акціонерним товариством «ОТП Банк» та новим кредитором - Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» укладений Договір про відступлення права вимоги, який засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Куліковою Я.В., п. 1 якого сторони передбачили, що у зв`язку з укладенням договору про відступлення права вимоги № 16/11/23 від 16.11.2023 між сторонами за якими первісний кредитор передав новому кредитору права вимоги за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку № 1 до даного договору та які укладені між первісним кредитором та позичальниками, що забезпечені заставою за договорами застави/іпотеки, перелік яких міститься в додатку № 1 до даного договору, та які укладені між первісним кредитором та боржниками/третіми особами, сторони домовились: в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор передає у повному обсязі, а новий кредитор приймає на себе у повному обсязі право вимоги, що належить первісному кредитору за договорами застави/іпотеки. А саме: первісний кредитор передає новому кредитору право вимоги виконання заставодавцями зобов`язань за договорами застави/іпотеки, включаючи, але не обмежуючись, право звертати стягнення на заставлене майно.

Згідно з п. 9. вищевказаного договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Конституція України визначає, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Основного Закону).

Згідно з положеннями статей 18, 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі статтею 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. У зобов`язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб.

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконанням обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою.

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладення між ними відповідного договору.

Такий статус сторін у правовідносинах існує до моменту виконання боржником зобов`язань перед кредитором, які, відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України припиняються, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вичиняється у такій самій формі, що правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).

Приписами статті 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора.

Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 31.10.2018 у справі № 465/646/11.

Виходячи з аналізу п. 1 ч. 1 ст. 512 та ст. 514 ЦК України допустимою є можливість відступлення первісним кредитором новому кредитору як повного обсягу прав та обов`язків, належних йому на момент відступлення (універсальне правонаступництво), так і можливість відступлення прав лише у певній частині, що обумовлюється сторонами в договорі відступлення права вимоги (сингулярне правонаступництво).

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Натомість заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника (ст. 516 ЦК України).

Правонаступництвом є перехід прав і обов`язків від одного суб`єкта до іншого. Розрізняють дві форми правонаступництва: універсальне та часткове (сингулярне). У разі універсального правонаступництва до правонаступника (фізичної або юридичної особи) разом з правами первісного кредитора переходять і його обов`язки. Таке правонаступництво відбувається у разі спадкування, реорганізації юридичної особи шляхом перетворення, злиття, приєднання. У разі часткового (сингулярного) правонаступництва до правонаступника переходять тільки певні права та обов`язки кредитора.

Як передбачено ч. 1 ст. 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

За положеннями ст. 334 ГПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Ухвала про заміну сторони виконавчого провадження надсилається (надається) учасникам справи, а також державному виконавцю, приватному виконавцю в порядку, передбаченому статтею 242 цього Кодексу. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Відтак, заміна сторони можлива лише за рішенням суду на підставі його правонаступництва.

Аналогічні положення містяться у Законі України Про виконавче провадження (ч. 5 ст. 15 Закону), а саме: у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Згідно із ст. 1 Закону України Про виконавче провадження, виконавче провадження є завершальною стадією судового процесу та ст.ст. 52, 334 Господарського процесуального кодексу України не містять вичерпного переліку підстав заміни сторони, зокрема, і на стадії виконавчого провадження.

Процесуальне правонаступництво на стадії виконання судового рішення є однією з процесуальних гарантій захисту та відновлення захищених судом прав та інтересів фізичних і юридичних осіб.

У постанові Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 904/11903/16 наведено правовий висновок, що розглядаючи заяву про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступниками суд має встановити достатність поданих заявником матеріалів для здійснення відповідної заміни. При цьому суд оцінює також достовірність поданих на підтвердження факту правонаступництва матеріалів, зокрема, договорів, інших правочинів тощо, в тому числі, на предмет їх нікчемності (аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 916/2286/16).

Так, в якості підстав для здійснення правонаступництва заявник посилається на укладений між сторонами договір про відступлення права вимоги № 16/11/23 від 16.11.2023, а також копію платіжного доручення № 5586 від 16.11.2023 на загальну суму 423 260,64 грн.

Проте, судом першої інстанції відхилено даний доказ як підставу для переходу права вимоги за кредитними договорами, оскільки у вказаному платіжному дорученні в призначенні платежу зазначений інший договір про відступлення права вимоги, а саме № 14/11/23 від 14.11.2023.

Водночас, поза увагою суду залишились наступні обставини.

ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» представлено суду повідомлення № 73-5-2-1212 від 25.07.2024, в якому АТ «ОТП БАНК» підтвердив, що ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» здійснено повний розрахунок за договором про відступлення права вимоги № 16/11/23 від « 16» листопада 2023.

В свою чергу, банком (позивачем/первісним стягувачем) було надано до суду пояснення, в яких засвідчено, що оплата за Договором №16/11/23 від 16.11.2023 року про відступлення права вимоги здійснена на підставі платіжного доручення № 5586 від 16.11.2023 р., що додатково підтверджено, враховуючи допущену описку в платіжному дорученні, повідомленням № 73-5-2-1212 від 25.07.2024 р.

Таким чином, AT «ОТП БАНК» підтвердило, що ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» став новим кредитором у названому зобов`язанні за Договором про надання банківських послуг № CR 19-139/200-2 та у повній мірі виконав розрахунок за вищезазначеним Договором №16/11/23 від 16.11.2023 року про відступлення права вимоги, що підтверджується платіжним дорученням № 5586 від 16.11.2023 р. та повідомленням № 73-5-2-1212 від 25.07.2024 р.

Усі згадані документи підписані уповноваженими представниками AT «ОТП БАНК», сумнівів у добровільності їх складення та достовірності судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відтак, враховуючи пояснення позивача/первісного стягувача, його повідомлення №73-5-2-1212 від 25.07.2024 на підтвердження здійсненого розрахунку за Договором відступлення права вимоги № 16/11/23 від « 16» листопада 2023 р. разом із платіжним дорученням № 5586 від 16.11.2023 р., а також те, що дата платіжного доручення збігається із датою відступлення, що з більшою вірогідністю вказує на допущення описки у призначенні платежу та належність даного платіжного доручення до договору відступлення права вимоги № 16/11/23 від « 16» листопада 2023 р., яке в дійсності відбулося.

При цьому посилання господарського суду на те, що заявником не надано доказів того, що ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» звертався до АТ «ОТП Банк» з вимогою зарахувати здійснений 14.11.2023 платіж в рахунок зобов`язань за договором № 16/11/23 від 16.11.2023, колегією суддів визнаються необґрунтованими, виходячи з наступного.

Якщо грошові кошти вже списані з рахунку платника і зараховані на рахунок одержувача, то переказ набуває статус завершеного (ст. 49 Закону України «Про платіжні послуги»).

Банк не має права робити виправлення в розрахунковому документі клієнта, за винятком випадків, обумовлених пунктом 2.26 цієї глави та іншими нормативно-правовими актами Національного банку.

Таким чином, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» не має можливості виправити описку у платіжному дорученні, так як переказ коштів набув статусу завершеного відповідно до ст. 49 Закону України «Про платіжні послуги». Заявник може лише засвідчити належність платіжного доручення № 5586 від 16.11.2023 р. до договору відступлення права вимоги № 16/11/23 від « 16» листопада 2023 р., у зв`язку із чим суду й було надано повідомлення № 73-5 2-1212 від 25.07.2024, в якому АТ «ОТП БАНК» підтвердив, що ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» здійснено повний розрахунок за договором про відступлення права вимоги № 16/11/23 від « 16» листопада 2023 згідно з п.3.2. вищевказаного Договору відступлення.

Поряд з цим, у ст. 526 ЦКУ йдеться про виконання зобов`язання відповідно до звичаїв ділового обороту, зокрема, певними правилами поведінки, які не передбачені законодавством, але які вже склалися і широко застосовуються в господарській діяльності.

За таких умов, для уточнення призначення платежу після списання коштів з рахунку платника може мати місце обмін листами між контрагентами і фактично такий лист буде виконувати функції додатка до платіжним дорученням, за яким змінюється призначення платежу.

Суд зважає також на те, що доказів оскарження АТ «ОТП БАНК» повного розрахунку ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» за договором про відступлення права вимоги № 16/11/23 від « 16» листопада 2023 р. матеріали справи не містять, Банком підтверджено повний розрахунок відповідно до погоджених умов, протилежного не встановлено, надані докази не спростовано, що, в свою чергу, свідчить про презумпцію правомірності правочину.

Отже, можна констатувати, що сторонами договору № 16/11/23 від 16.11.2023 дотримано встановлений відповідний порядок розрахунків та його виконання, внаслідок якого Новий кредитор набуває права вимоги до боржників, про що свідчить платіжне доручення № 5586 від 16.11.2023 р., та повідомлення про повний розрахунок, яким Банк відповідно до звичаїв ділового обороту підтвердив виконання п.3.2. вищевказаного Договору відступлення Фактором, а саме про здійснення повного розрахунку за вищевказаним Договором відступлення.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку про передчасність висновків суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Отже, аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали було допущено порушення норм процесуального права знайшли своє підтвердження.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04.12.1995 у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31-32 рішення від 11.11.1996 у справі «Кантоні проти Франції» («CANTONI v. FRANCE»), заява № 17862/91; пункт 65 рішення від 11.04.2013 у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11).

Європейський суд з прав людини вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20.02.2014).

У рішенні від 13.01.2000 у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» справі та у рішенні від 28.10.1998 у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Виходячи з викладеного, відмова суду у заміні стягувача у виконавчому провадженні з підстав непідтвердження прямими доказами відступлення права вимогу новому кредитору, проте за умов засвідчення цих обставин первісним кредитором та іншими доказами, призводить до невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, тобто порушення ст. 129-1 Конституції України, згідно якої судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, якою закріплено право на справедливий суд.

Принцип справедливості судового розгляду в рішеннях ЄСПЛ трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію стосовно того, що одним із елементів права на справедливий суд є право на виправлення судової помилки, включаючи право на скасування неправосудного рішення та прийняття правового рішення по справі.

Суд має пересвідчитися, чи провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, було справедливим, як того вимагає п. 1 статті 6 (див., mutatismutandis, рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland) від 12 липня 1988 р., серія A № 140, с. 29, п. 46).

Відповідно до п. 48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мала проти України" від 03.07.2014 no. 4436/07, остаточне 17.11.2014: "Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах "Проніна проти України" (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25, від 18.07.2006 та "Нечипорук і Йонкало проти України" (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, п. 280, від 21.04.2011).

Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи все вищевикладене, апеляційну скаргу належить задовольнити: оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нове рішення про заміну первісного стягувача - Акціонерного товариства «ОТП Банк» його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» за судовими наказами щодо виконання рішення, яке ухвалено господарським судом Запорізької області 03.12.2020 по справі №908/1473/20.

Частиною 14 статті 129 ГПК України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на результат апеляційного перегляду судового рішення, витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на відповідача стягнувши їх на користь скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ДІДЖИ ФІНАНС на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 12.11.2024 у справі № 908/1473/20 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 12.11.2024 у справі №908/1473/20 - скасувати.

Замінити сторону Стягувача з Акціонерного товариства «ОТП БАНК» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» () у виконавчих провадженнях № 64647518 та 64647658, відкритих щодо Товариства з обмеженою відповідальністю БАРВИ на підставі наказів про примусове виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 03.12.2020 року у справі №908/1473/20.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю БАРВИ (70151, Запорізька обл., Новомиколаївський р-н, село Барвинівка, вул. Шкільна, буд. 15, ) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, ) судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 2 422,40 грн, про що видати наказ.

Видачу наказів на виконання даної постанови доручити Господарському суду Запорізької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 17.07.2025

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя А.Є. Чередко