ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2025 р. Справа№ 910/11352/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Алданової С.О.

Євсікова О.О.

за участю секретаря судового засідання: Заборовської А.О.,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Сібілєв М.А.

від відповідача: Підлипенський Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газойлтехнопайп"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.04.2025 про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, повний текст якої складено та підписано 27.04.2025

у справі № 910/11352/24 (суддя Кирилюк Т.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газойлтехнопайп"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

про стягнення коштів

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

У вересні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Газойлтехнопайп" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" про стягнення

3 095 400,00 грн та судових витрат.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.11.2024 позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 3 095 400 грн 00 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 37 144 грн 80 коп.

18.11.2024 позивач подав заяву про ухвалення додаткового рішення, у якому просив стягнути з відповідача 50 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

28.11.2024 відповідач подав заперечення щодо заяви про ухвалення додаткового рішення та просив суд зменшити витрати на правничу допомогу на 99% відсотків.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 11.12.2024 заяву позивача про ухвалення додаткового рішення у справі задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 30 000,00 грн. В іншій частині відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2025 апеляційну скаргу залишено без задоволення, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2024 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 25.03.2025 додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2024 скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Короткий зміст висновків Верховного Суду щодо ухвалення додаткового рішення

У постанові від 25.03.2025 Верховний Суд щодо підстав для скасування додаткового рішення суду першої інстанції зазначив наступне:

- з наданих позивачем до заяви про ухвалення додаткового рішення доказів вбачається, що види правової допомоги (деталізація) та їх вартість, що були надані адвокатом позивачу в суді першої інстанції, визначені у додатковій угоді від 04.09.2024 №04/09 до договору про надання правової допомоги від 17.10.2023 №17.10-1. Датований 15.11.2024 акт приймання-передачі №15/11-1 не містить деталізації видів правової допомоги та їх вартості, а лише підтверджує факт надання адвокатом послуг згідно з додатковою угодою від 04.09.2024 № 04/09 та прийняття їх позивачем;

- єдиним доказом складу (переліку) та розміру витрат, пов`язаних з наданням професійної правової допомоги у цій справі, є додаткова угода №04/09 до договору про надання правової допомоги від 17.10.2023 № 17.10-1, складена 04.09.2024, тобто до 13.11.2024 - до закінчення судових дебатів та постановлення судового рішення, але подана суду 18.11.2024 разом із заявою про ухвалення додаткового рішення;

- як у суді першої інстанції (у запереченнях до заяви про ухвалення додаткового рішення), так і у суді апеляційної інстанції (в апеляційній скарзі на додаткове рішення) відповідач зазначав про порушення позивачем процедури подання доказів розміру понесених судових витрат, вказував, що додаткова угода від 04.09.2024 №04/09, укладена до фактичного надання послуг, не може бути розцінена як доказ;

- суди попередніх інстанцій не зважили на приписи ст. 221 ГПК України, не досліджували причин, з яких позивач не подав доказів понесення судових витрат до закінчення судових дебатів, а також їх поважність (чи наводив позивач причини неподання доказів розміру понесених судових витрат до закінчення судових дебатів, а якщо так, то чи є ці причини поважними та якими доказами вони підтверджуються), відповідно, вказані судові рішення не містять мотивів прийняття або відхилення зазначених аргументів скаржника, що є порушенням ч. 4 ст. 238, ч. 3 ст. 282 ГПК України, за змістом яких у мотивувальній частині рішення мають бути зазначені мотиви прийняття або відхилення вагомих аргументів сторін;

- є передчасними висновки судів попередніх інстанцій, покладені в основу додаткового рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду в частині, що стосується залишення без змін цього рішення місцевого господарського суду;

- дослідженню підлягає питання про дотримання позивачем порядку подання доказів розміру понесених судових витрат, зокрема, в разі пропуску встановленого строку (до закінчення судових дебатів у справі).

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2025 у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Суд, керуючись ст.ст. 126, 129, 221, 244, 316 ГПК України, виходив з того, що:

- сторонами в укладених правочинах 17.10.2023 та 04.09.2024 визначено розмір судових витрат. При цьому, здійснення позивачем оплати правової допомоги не поставлено у залежність від підписання сторонами акту надання послуг, що, в свою чергу свідчить про наявність у позивача ще до моменту відкриття судом провадження у справі належних та допустимих доказів розміру судових витрат.

- позивач не належним чином скористався наданими йому Господарським процесуальним кодексом України правом на подання заяви про відшкодування судових витрат та не подав до Господарського суду міста Києва до закінчення судових дебатів у справі договору від 17.10.2023 № 17.10-1 про надання правової допомоги, а також, додаткової угоди від 04.09.2024 № 04/09 до нього;

- подання такої заяви у встановлені строки не позбавило б його права на подання додаткових доказів, як-то, рахунку-фактури від 29.11.2024 № 29-11-24/1 та платіжної інструкції від 04.12.2024 № 403 на суму 50 000,00 грн, яких ще не існувало на момент такої заяви;

- позивачем подано всі наявні докази вже після оголошення судом рішення у справі без належного обґрунтування поважності причин неможливості подання цих доказів до закінчення судових дебатів у справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вищезазначеною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про розподіл судових витрат в частині понесеної позивачем правничої допомоги.

Підставами для скасування ухвали у справі скаржник зазначає неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, неправильне застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зокрема, скаржник зазначив, що враховуючи те, що:

- доказів, які були подані після судових дебатів у справі достатньо для ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат;

- надання або ненадання рахунку-фактури від 29.11.2024 № 29-11-24/1 та платіжної інструкції від 04.12.2024 № 403 на суму 50 000,00 грн не впливають на можливість Суду здійснити розподіл судових витрат на підставі інших доказів.

Також, в апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали суду.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач у своєму відзиві заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив залишити їх без задоволення. Зокрема, відповідач зазначив, що:

- позивач не вказав поважних причин, які перешкодили йому не належним чином скористався наданими йому Господарським процесуальним кодексом України правом на подання до Господарського суду міста Києва заяви про відшкодування судових витрат до закінчення судових дебатів у цій справі, що є достатньою підставою для відмови в ухваленні додаткового рішення;

- судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні у повному обсязі з`ясовано обставини справи з урахуванням вказівок Верховного Суду, правильно застосовано норми процесуального закону - з урахуванням правових висновків Верховного Суду щодо застосування ст.ст. 124, 126, 129, 221 ГПК України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.04.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Євсіков О.О., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2025 постановлено витребувати у Господарського суду міста Києва матеріали справи та невідкладно надіслати їх до Північного апеляційного господарського суду. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи. Копію ухвали надіслано суду першої інстанції.

Після надходження матеріалів справи, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Газойлтехнопайп" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.04.2025 у справі № 910/11352/24. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 18.06.2025. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 11.06.2025. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 11.06.2025. Явка учасників справи не визнано обов`язковою.

Явка представників сторін

Представник позивача в судовому засіданні 18.06.2025 підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати за задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення.

Представник відповідача в судовому засіданні 18.06.2025 заперечив проти доводів апелянта з підстав, викладених у відзиві та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників учасників провадження, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку апеляційну скаргу задовольнити, оскаржену ухвалу у даній справі скасувати.

Джерела права, з яких виходить апеляційний суд при прийнятті додаткової постанови

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Отже, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є принципом господарського судочинства, а статті 123, 129 ГПК України - нормами процесуального права, які регламентують види судових витрат, розподіл судових витрат та визначають оптимальний порядок застосування.

При цьому Суд зазначає, що приписи статей 126, 129 ГПК України є універсальними у правовідносинах при розподілі витрат, пов'язаних з наданням професійної правничої допомоги адвоката, за результатами розгляду справи (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.03.2024 у справі № 905/1840/21).

Відповідно до статті 131 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Стаття 16 ГПК України вказує, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов'язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов'язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов'язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону).

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

У частинах першій та другій статті 126 ГПК України визначено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, відшкодування судових витрат на правову допомогу здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду. Аналогічні висновки наведені Верховним Судом в ухвалі від 01.02.2023 у справі № 921/262/19 та додатковій постанові від 16.06.2021 у справі №918/132/20.

При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов'язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.

У додатковій постанові від 17.12.2021 у справі № 10/5026/290/2011 (925/1502/20) Верховний Суд зазначив, що право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 ГПК, кореспондується з її обов'язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв'язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

У позовній заяві позивач повідомив суд про намір подати докази понесених витрат в порядку, визначеному ч. 8 ст. 129 ГПК України до судових дебатів або через п`ять днів після ухвалення рішення.

До позовної заяви на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах позивача міститься ордер №1309696 від 13.09.2024 про надання правової допомоги, виданого на ім`я адвоката Пушинського М.В, виданий Адвокатським об`єднанням «СИНЕГОР» на підставі укладеного між ТОВ "Газойлтехнопайп" та Адвокатським об`єднанням «СИНЕГОР» договору про надання правової допомоги від 17.10.2023 №17.10-1.

Рішення по суті спору у цій справі ухвалено 13.11.2024.

18.11.2024 позивач подав заяву про ухвалення додаткового рішення, у якому просив стягнути з відповідача 50 000,00 грн (гонорар) витрат на професійну правничу допомогу та на підтвердження понесення зазначених витрат позивачем подано до суду наступні докази:

- Договір про надання правової допомоги №17.10-1 від 17.10.2023;

- додаткову угоду №04/09 від 04.09.2024;

- акт приймання-передачі №15/11-1 від 15.11.2024.

28.11.2024 відповідач подав заперечення до заяви про ухвалення додаткового рішення та просив суд зменшити витрати на правничу допомогу на 99% відсотків, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів понесення таких витрат, зокрема договорів, рахунків, детального опису робіт. Також відповідач зазначив про неспівмірність заявлених витрат.

05.12.2024 позивач подав клопотання, до якого долучив:

- рахунок-фактури №29-11-24/11 від 29.11.2024;

- платіжну інструкцію № 403 від 04.12.2024 на суму 50 000,00 грн.

За результатами дослідження цих доказів колегією суддів встановлено наступне.

17.10.2023 між Адвокатським об`єднанням «СИНЕГОР» (далі - Об`єднання) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Газойлтехнопайп" (далі - Клієнт) укладено договір про надання правничої допомоги № 17.10-1 (далі - договір), за умовами якого Об`єднання зобов`язується надати Клієнту правову (професійну правничу) допомогу, а Клієнт зобов`язується прийняти надану правову (професійну правничу) допомогу і оплатити її на погоджених Сторонами умовах.

У п. 1.2. договору сторонами погоджено обсяг і вид правової допомоги за цим Договором: Представництво Клієнта у Господарському суді міста Києва, Північному апеляційному господарському суді, Касаційному господарському суді у складі Верховного суду у справах за позовами Товариства з обмеженою відповідальністю "Газойлтехнопайп" (код 40228402) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (код 42795490) про стягнення грошових коштів, внаслідок неправомірного стягнення суми банківських гарантій. Конкретні спори, в рамках яких клієнту надається правова допомога визначаються у Додатках (Додаткових Угодах) до цього Договору.

У розділі 4 договору сторонами визначено, що вартість правової допомоги за цим договором визначається за домовленістю сторін у додаткових угодах до цього договору. Розрахунки за цим договором здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Об`єднання.

Згідно з додатковою угодою № 04/09 від 04.09.2024 до договору про надання правничої допомоги № 17.10-1 від 17.10.2023 сторони погодили надання Клієнту правової (професійної правничої) допомоги за підготовку, подачу процесуальних документів (документів по суті справи), підбір судової практики та участь у судових засіданнях по справі за позовною заявою ТОВ "Газойлтехнопайп" до ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» про стягнення 3 095 400,00 грн, які були отримані ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» в якості забезпечення виконання договору за Договором № від 14 грудня 2022 року та Банківською гарантією №30082/ЮГ-22.

У п. 2 даної додаткової угоди сторонами узгоджено вартість правової допомоги та її розрахунок, а саме: Вироблення та узгодження правової позиції по справі, у тому числі аналіз актуальної судової практики, кваліфікація спірних правовідносин Вивчення документів клієнта - 8 000,00 грн; складання позовної заяви до Господарського суду міста Києва про стягнення 3 095 400,00 грн. які були отримані за Договором № від 14 12 2022 та формування і подання повного пакету документів до суду із додатками - 20 000,00 грн; аналіз відзиву відповідача та складання відповіді на відзив за вказаною справою, формування та направлення інших документів по суті спору - 8 000,00 грн та представництво інтересів Клієнта у Господарському суді міста Києва під час здійснення господарського судочинства, у тому числі участь у всіх судових засіданнях - 14 000, 00 грн, всього 50 000,00 грн.

Строк оплати правової допомоги до 30.11.2024 (п. 3. додаткової угоди № 04/09).

За актом приймання-передачі № 15/11-1 від 15.11.2024 по договору про надання правничої допомоги № 17.10-1 від 17.10.2023 Адвокатське об`єднання «СИНЕГОР» надало, а клієнт належним чином надану правову допомогу згідно умов Додаткової угоди №04/09 до Договору про надання правової допомоги 17 10-1 від 17 жовтня 2023 року. Загальна вартість наданої правової (професійної правничої допомоги) становить 50 000,00 грн.

При цьому, у вищевказаному акті сторони відмітили, що Клієнт не має претензій до Адвокатського об`єднання «СИНЕГОР», щодо якості надання правової допомоги по Додатковій угоді №04/09 до Договору про надання правової допомоги 17 10-1 від 17 жовтня 2023.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Щодо строку подання доказів

Верховний Суд, скасувавши додаткове рішення та направляючи справу на новий розгляд вказав, що дослідженню підлягає питання про дотримання позивачем порядку подання доказів розміру понесених судових витрат, зокрема, в разі пропуску встановленого строку (до закінчення судових дебатів у справі).

На виконання вказівок Верховного Суду колегія суддів під час нового розгляду справи, зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Водночас ч. 8 ст. 129 ГПК України передбачає, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Ця норма передбачає, що сторона може реалізувати своє право на стягнення витрат на правничу допомогу у один із двох передбачених законом способів - до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Матеріалами справи підтверджується, що у позовній заяві позивач заявив попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції у розмірі 50 000,00 грн.

Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності.

Згідно матеріалів справи, рішення суду першої інстанції оголошено 13.11.2024. Тобто, в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України, позивач мав подати докази щодо понесених витрат на правничу професійну допомогу, які у нього були наявні, до ухвалення рішення у справі.

18.11.2024 позивач подав до суду першої інстанції докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, а саме копії договору про надання правничої допомоги №17.10-1 від 17.10.2023 та додаткової угоди №04/09 від 04.09.2024. Ці докази подано після ухвалення судового рішення судом першої інстанції.

Щодо поважності причин пропуску такого строку

Верховний Суд, у своїй постанові також зазначив, що суди попередніх інстанцій не зважили на приписи ст. 221 ГПК України, не досліджували причин, з яких позивач не подав доказів понесення судових витрат до закінчення судових дебатів, а також їх поважність (чи наводив позивач причини неподання доказів розміру понесених судових витрат до закінчення судових дебатів).

Щодо зазначених вказівок Верховного Суду колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У контексті викладеного колегія суддів враховує, що адвокат позивача попередив (на сторінці 6 позовної заяви), що ним будуть понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн та зазначив, що ці докази будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення у строк, визначений ч. 8 ст. 129 ГПК України. (а.с. 1-5, т. 1).

Після ухвалення рішення, протягом п`яти днів, позивач долучив акт приймання-передачі № 15/11-1 від 15.11.2024, який був створений та підписаний вже після ухвалення рішення, тобто не існував до ухвалення цього рішення.

Колегія також звертає увагу на те, що у цьому акті, після отримання позитивного результату надання правничої допомоги, сторони мають право остаточно підсумувати та погодили якість та об`єм виконаної адвокатом роботи, з`ясували відсутність претензій щодо наданих послуг, та з урахування цього остаточно погоди вартість наданих послуг.

Подавши докази на підтвердження реальності здійснення судових втрат, позивач просив визнати поважними причини неподання цих доказів, оскільки станом на дату подачі попередньої заяви позивачем не було здійснено оплати правничої допомоги, через те, що додаткова угода №04/09 від 04.09.2024 передбачає граничний строк оплати 30.11.2024, тобто після ухвалення рішення. Тому позивач розраховував подати відповідні докази пізніше.

Щодо подання доказів на підтвердження понесених позивачем витрат після ухвалення рішення, колегія враховує положення ст. 221 ГПК України та зазначає, що позивач вчасно (до судових дебатів) повідомив про те, що докази будуть подані після ухвалення судового рішення, оскільки остаточний підсумок наданої правової допомоги може бути підведений в результаті отримання позитивного рішення на користь позивача та відповідно, за результатами якого, буде складено акт приймання-передачі наданих послуг, в якому, як вже зазначено, сторони зазначають їх об`єм, якість, а також звіряння наданих послуг, наявність/відсутність претензій один до одного.

Зазначені докази, які попередньо заявив позивач, він подав у п`ятиденний строк після ухвалення рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія визнає поважними причини неподання договору про надання правничої допомоги №17.10-1 від 17.10.2023 та додаткової угоди №04/09 від 04.09.2024 до ухвалення судового рішення. При цьому, колегія враховує принцип відшкодування стороні, понесених нею витрат на правничу професійну допомогу під час розгляду справи. Цей принци передбачає, що сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування понесених нею судових витрат.

Подання додаткової угоди разом з цим актом приймання - передачі виконаних послуг, який засвідчує фактично надані послуги та не існував на час ухвалення рішення не може свідчити про порушення права відповідача на судовий захист щодо надання своїх заперечень. Одночасно колегія звертає увагу, що послуги адвоката були фактично надані, та прийняті, в свою чергу відповідач просив зменшити їх розмір, отже не заперечував того факту, що послуги реально надавалися. Враховуючи викладене, у такому випадку суд не вправі порушувати принцип відшкодування таких витрат.

З урахуванням цих обставин, колегія суддів враховує правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу. Зокрема, адвокатом позивача складено та подано до суду позовну заяву, відповідь на відзив, а також його адвокат брав участь у судових засіданнях в суді першої інстанції, що підтверджується матеріалами справи.

У цьому контексті, колегія зазначає про необхідність уникати надмірного формалізму.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог господарського судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Європейський суд з прав людини, у своїх рішеннях вказує на те, що "при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі "Walchli v. France", заява № 35787/03, п. 29, 26.07.2007; "ТОВ "Фріда" проти України", заява №24003/07, п. 33, 08.12.2016).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000 та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998 Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Щодо деталізації видів правової допомоги в акті приймання-передачі

Верховний Суд у своїй постанові зазначив, що датований 15.11.2024 акт приймання-передачі № 15/11-1 не містить деталізації видів правової допомоги та їх вартості, а лише підтверджує факт надання адвокатом послуг згідно з додатковою угодою № 04/09 від 04.09.2024, та прийняття їх позивачем.

Надаючи оцінку цим обставинам колегія суддів зазначає наступне.

Як вже було наведено вище, позивач заявив у позові попередній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу у вигляді фіксованого гонорару у розмірі 50 000,00 грн. Після ухвалення рішення разом із заявою про ухвалення додаткового рішення позивач подав акт приймання-передачі №15/11-1, який був складений 15.11.2024, тобто після ухвалення судового рішення вже за наслідками, коли сторони підсумували наявність наданих послуг та відсутність претензій один до одного.

Цей акт подано у відповідності до ст. ч. 8 ст. 129 ГПК України, тобто протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Зокрема, щодо наявності цього акту колегія суддів зазначає, що акт приймання-передачі витрат на правничу допомогу є необов`язковим документом, що підтверджує факт понесення витрат на правничу допомогу у судовому процесі, проте натомість сторони, як правило, надають інші докази для відшкодування таких витрат, зокрема, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, а також документи, що підтверджують оплату таких послуг, як-от квитанції.

Щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, Велика Палата ВС виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у разі домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися із суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Процедура подання до справи відповідних доказів, в тому числі щодо строків їх подання, визначена законодавством з метою дотримання права іншої сторони ознайомитись з цими доказами, надати свої заперечення.

Таким чином, враховуючи викладене, у справі що переглядається колегія дійшла висновку, що складений адвокатом позивача акт приймання-передачі № 15/11-1 від 15.11.2024 підтверджує факт понесених витрат на правничу допомогу, розмір яких сторони визначили у фіксованому розмірі 50 000,00 грн (гонорар).

Щодо заперечень відповідача про порушення позивачем процедури подання доказів

Верховний Суд у своїй постанові зазначив, що відповідач як у суді першої інстанції (у запереченнях до заяви про ухвалення додаткового рішення), так і у суді апеляційної інстанції (в апеляційній скарзі на додаткове рішення) зазначав про порушення позивачем процедури подання доказів розміру понесених судових витрат, вказував, що додаткова угода № 04/09 від 04.09.2024, укладена до фактичного надання послуг, не може бути розцінена як доказ.

Враховуючи викладене, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач отримав зазначені докази щодо надання правничої допомоги, а саме договору про надання правничої допомоги №17.10-1 від 17.10.2023 та додаткової угоди №04/09 від 04.09.2024, в тому числі акта приймання-передачі № 15/11-1 від 15.11.2024, і мав достатньо часу реалізувати своє право щодо надання відповідних заперечень. При цьому, як вже зазначено у постанові, у своїй заяві відповідач не заперечив сам факт можливості стягнення правничої допомоги, а послався лише на те, що її розмір є завищеним.

В контексті доведення наявності підстав для стягнення витрат надання правничої допомоги колегія суддів враховує реальність їх надання (адвокатом позивача складено та подано до суду позовну заяву, відповідь на відзив, а також представник позивача брав участь у судових засіданнях в суді першої інстанції). Інша сторона не заперечувала надання правничої допомоги, зазначеної в акті приймання-передачі та просила зменшити їх розмір.

Також, колегія зазначає, що докази фактичного надання правничої допомоги, які були подані, як до так і після ухвалення судового рішення були отримані відповідачем, а йому було надано достатньо часу для їх аналізу та надання відповідних заперечень. Отже, його право на судовий захист у такому випадку не можна вважати порушеним.

Отже, враховуючи викладене, уникаючи надмірного формалізму, колегія суддів вважає, що підстави для відмови у стягненні заявлених позивачем витрат відсутні.

Щодо доводів відповідача про відсутність доказів фактичної оплати

Відповідач посилається на те, що докази фактичної сплати коштів позивачем за отримані ним послуги в рамках справи № 910/11352/24 до справи не надано.

Зазначені доводи відповідача колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

При цьому витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Наведеним спростовуються заперечення відповідача про відсутність підстав для задоволення заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з відсутністю доказів фактичної сплати коштів Позивачем за отримані ним послуги в рамках справи № 910/11352/24.

За наведеного колегія суддів вважає за можливе здійснити перевірку наданих заявником доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, та надати їм оцінку.

Щодо суми гонорару

Враховуючи вищевикладене, судова колегія враховує, що відповідно до договору про надання правничої допомоги, сума зазначених витрат визначена сторонами у фіксованому розмірі, що становить 50 000,00 грн (гонорар).

В контексті викладеного колегія враховує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (подібні за змістом висновки наведено у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у додатковій постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 927/153/22).

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123- 130 Господарського процесуального кодексу України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, додаткова постанова Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 927/153/22).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

Суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).

Отже, розмір таких витрат має бути розумним, обґрунтованим, підтвердженим належними доказами, тобто відповідати вказаним критеріям.

Як вбачається з наданих позивачем доказів, в п. 4.1 Договору про надання правової допомоги №17.10-1 від 17.10.2023 сторони домовились, що вартість правової допомоги за цим Договором визначається сторін у Додаткових угодах до цього Договору.

Згідно Додаткової угоди №04/09 від 04.09.2024 сторони визначили суму гонорару наступним чином:

- вироблення та узгодження правової позиції по справі, у тому числі аналіз актуальної судової практики, кваліфікація спірних правовідносин вивчення документів клієнта - 8 000,00 грн;

- складання позовної заяви до Господарського суду міста Києва про стягнення 3 085 400,00 грн. які були отримані за Договором № від 14 12 2022 та формування і подання повного пакету документів до суду із додатками - 20 000,00 грн;

- аналіз відзиву відповідача та складання відповіді на відзив за вказаною справою, формування та направлення інших, документів по суті спору - 8 000,00 грн;

- представництво інтересів Клієнта у Господарському суді міста Києва під час здійснення господарського судочинства у тому числі участь у всіх судових засіданнях - 14 000,00 грн.

Всього: 50 000,00 грн.

В пунктах 2-3 акта приймання-передачі №15/11-1 від 15.11.2024 сторони погодили, що правова допомога надана у повній відповідності із Додатковою угодою №04/09 від 04.09.2024 до договору, загальна вартість якої становить 50 000,00 грн.

Проаналізувавши ці обставини, колегія суддів вважає, що послуга зі складання позовної заяви включає в себе (охоплює) таку послугу, як: «вироблення та узгодження правової позиції по справі, у тому числі аналіз актуальної судової практики, кваліфікація спірних правовідносин вивчення документів клієнта». Колегія суддів вважає, що витрати за цю послугу не підлягають відшкодуванню.

У контексті зазначеного слід враховувати висновки Верховного Суду, який неодноразово вказував, що послуга з аналізу актуальної судової практики та підготовка правової позиції у справі охоплюється послугою з підготовки відзиву на касаційну скаргу (див., зокрема постанову Великої Палата Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, додаткову постанову Верховного Суду від 20.05.2024 у справі №910/14588/21).

Отже, послуги за складання позовної заяви та формування і подання повного пакету документів до суду із додатками колегія суддів вважає обґрунтованими та доведеними у розмірі 8 000,00 грн.

Також матеріалами справи підтверджується, що адвокатом позивача подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву. Витрати за цю послугу колегія вважає обґрунтованими у розмірі 8 000,00 грн.

Також колегія суддів вважає обґрунтованими витрати за представництво інтересів Клієнта у Господарському суді міста Києва під час здійснення господарського судочинства, у тому числі участь у всіх судових засіданнях (з урахуванням витраченого часу на дорогу до суду та з суду), що у загальному розмірі визначено сторонами у сумі 14 000,00 грн.

В контексті викладеного, колегія суддів враховує, що участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередня участь у судовому засіданні. Такі стадії представництва інтересів у суді, як прибуття на судове засідання та очікування цього засідання є невідворотними та не залежать від волі чи бажання адвоката. При цьому одночасно вчиняти якісь інші дії на шляху до суду чи під залом судового засідання адвокат не може та витрачає на це свій робочий час. Такі стадії як прибуття до суду чи іншої установи та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта. З урахуванням наведеного час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні та у зворотному напрямку, на очікування початку судового засідання та безпосередню участь у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації разом з іншими витратами. Такі висновки Верховного Суду викладені у постанові від 01 грудня 2021 року у справі № 641/7612/16-ц, на яку обґрунтовано посилається позивачка у касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження, а також у постановах від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19, від 20 липня 2021 року у справі № 922/2604/20, від 29 вересня 2022 року у справі №910/10334/21, від 18 травня 2022 року у справі № 910/4268/21.

Отже, дослідивши заяву позивача, а також надані заявником документи в їх сукупності, враховуючи заперечення відповідача, а також характер виконаної адвокатом роботи, принципи розумності судових витрат, керуючись зокрема такими критеріями, як реальність, обґрунтованість, співмірність та розумність їхнього розміру, суд апеляційної інстанції визнає обґрунтованими понесені позивачем витрати на правничу професійну допомогу у суді першої інстанції у розмірі 30 000,00 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, за результатом апеляційного перегляду даної справи, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що при прийнятті оскарженої ухвали мало місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення вимог процесуального та матеріального права, які є підставою для її скасування.

Керуючись ст.ст. 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.04.2025 у справі №910/11352/24 скасувати.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Газойлтехнопайп» про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (03065, м. Київ, просп. Гузара Дюбомира, буд. 44, ідентифікаційний код 42795490) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газойлтехнопайп» (01042, м. Київ, пров. Новопечерський, буд. 19/3, офіс 2, ідентифікаційний код 40228402) 30 000,00 грн (тридцять тисяч гривень) витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції у справі №910/11352/24.

В іншій частині у задоволенні заяви відмовити.

Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складено та підписано, - 17.07.2025.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді С.О. Алданова

О.О. Євсіков