ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2025 Справа № 917/618/25

Суддя Погрібна С.В., розглянувши матеріали

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод залізобетонних виробів "Дорожні та енергетичні конструкції", бульвар Міхновського Миколи, 38, оф. 301-321, м. Київ, 01104

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Шлях", вул. Софіївська, 36-Б, м. Кременчук, Полтавська область, 39600

про стягнення коштів,

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод залізобетонних виробів "Дорожні та енергетичні конструкції" звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Шлях" про стягнення заборгованості за Договором поставки № 1343-2024 від 27.11.2024 (762 984,00 грн - основний борг, 65 232,54 грн - пеня, 76 298,40 грн - 10 % штрафу від простроченої суми, 26 229,36 грн - інфляційні втрати).

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 03.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Відповідач своїм правом про надання відзиву не скористався. Належним чином повідомленим про розгляд справи, що підтверджується Довідкою про доставку електронного листа. Заяв та клопотань не подавав.

У відповідності до вимог статей 165, 251 Господарського процесуального кодексу України, відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Втім відповідач, у визначений судом строк, не подав відзив на позовну заяву, клопотання про продовження строку на їх подання відсутнє.

Приписами частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Приймаючи до уваги зазначене, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи та встановлено обставини.

У зв`язку зі збройною агресією збоку росйської федерації, на підставі чого введено в Україні воєнний стан, враховуючи поточну обстановку, постійні тривоги, які впливають на працездатність, суд був вимушений вийти за межі строку винесення рішення, встановленого ГПК України.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступне.

Обставини справи.

27.11.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Завод залізобетонних виробів «Дорожні та енергетичні конструкції» (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СК «ШЛЯХ» (відповідач) було укладено Договір поставки залізобетонних виробів № 1343-2024 (Договір, а.с. 15-17).

Відповідно до п. 1.1 Договору: «У відповідності з цим договором, Постачальник зобов`язується у встановлений строк передати у власність Покупця залізобетонні вироби (надалі за текстом -Товар), а Покупець зобов`язується прийняти Товар і сплатити Постачальнику за нього грошові кошти. »

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що поставка Товару відбувається на умовах попередньої оплати.

У виняткових випадках, але за згодою Постачальника Товар може бути поставлений на умовах відстрочення платежу (п.2.6 Договору).

Під час поставки Товару з відстроченням платежу: Покупець зобов`язується повністю розрахуватись з Постачальником за отриманий Товар у термін 5 (п`ять) календарних днів. Першим днем розрахунку Покупця є день, наступний за днем отримання Товару. (п. 2.7 Договору).

Відповідно до п. 6.2. Договору за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за Договором винна сторона несе відповідальність згідно чинного законодавства України та положень Договору.

Якщо поставка Товару відбулась на умовах відстрочення платежу, Покупець отримав Товар але не розрахувався за нього з Постачальником у визначені Договором строки, то в цьому випадку Покупець зобов`язується сплатити на користь Постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості простроченого зобов`язання за кожен день прострочки, інфляційні та штраф у вигляді 10 (десять) відсотків від простроченої суми (п. 6.13 Договору).

Відповідно до п. 6.14. Договору не зважаючи на вимоги ст. 258 ЦКУ відповідно до ч.1 ст.259 ЦКУ позовна давність про сплату штрафу, пені встановлюється Сторонами в межах терміну загальної позовної давності - три роки.

Сторони, відповідно до ч. 6 ст. 232 ГКУ встановлюють, що термін нарахування штрафних санкцій за прострочку зобов`язання припиняється через три роки коли зобов`язання мало бути виконано (п. 6.15 Договору).

Постачання Товару відбувалось на умовах передплати, відповідно до п. 2.1 Договору.

Станом на 27.11.2024 на поточному рахунку позивача перебували попередньо сплачені відповідачем грошові кошти (аванс) у сумі 126 000,00 грн (а.с. 7).

28.11.2024 позивач здійснив поставку Товару на всю суму авансу за видатковою накладною № 3391 від 28.11.2024 (а.с. 4).

Починаючи з 29.11.2024 позивач, на прохання відповідача почав здійснювати постачання Товару на умовах відстрочки платежу відповідно до пунктів 2.6. та 2.7. Договору.

Загалом поставка Товару була здійснена у період з 28.11.2024 по 02.12.2024.

Загальна сума поставленого Товару становить 888 984,00 грн.

Як вказує позивач, станом на 25.03.2025 загальна сума основного боргу Відповідача складає: 888 984,00 - 126 000,00 = 762 984,00 грн.

Основний борг відповідача виник внаслідок частково сплаченого та повністю не сплаченого Товару поставленого за видатковими накладними:

- № 3411 від 29.11.2024 борг на суму 252 000,00 грн.

- № 3422 від 29.11.2024 борг на суму 252 000,00 грн.

- № 3431 від 02.12.2024 борг на суму 129 492,00 грн.

- № 3432 від 02.12.2024 борг на суму 129 492,00 грн (а.с. 5-9).

Так, не зважаючи на належне виконання позивачем своїх зобов`язань, оплата за отриманий товар від відповідача не надходила, в наслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 762 984,00 грн та стала приводом для звернення позивача до суду з цим позовом.

Окрім суми основного боргу позивачем заявлено до стягнення з відповідача 65 232,54 грн пені, 76 298,40 грн 10 % штрафу від простроченої суми, 26 229,36 грн інфляційних втрат (розрахунок додано до позовної заяви).

З`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, при цьому врахувавши наступне.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України (ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 180 Господарського кодексу України визначено істотні умови господарського договору.

Так, відповідно до частин 1, 3 і 4 цієї статті зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань як погоджених сторонами, так і тих, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов`язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними (частина 5 статті 180 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Поставка позивачем Товару відповідачу підтверджується матеріалами справи, відповідачем не спростовано. Відтак, вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 762 984,00 грн підлягає задоволенню.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно пункту 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач факт допущення прострочення виконання обов`язку з оплати вартості отриманого товару не спростував, доказів протилежного суду не надав.

На підставі статі 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано до стягнення з відповідача 26 229,36 грн інфляційніих втрат (розрахунок додано до позову).

Суд перевіривши методику розрахунку інфляційних втрат, здійснену позивачем, дійшов висновку про його правомірність.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з частиною першою статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6.13 Договору якщо поставка Товару відбулась на умовах відстрочення платежу, Покупець отримав Товар але не розрахувався за нього з Постачальником у визначені Договором строки, то в цьому випадку Покупець зобов`язується сплатити на користь Постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості простроченого зобов`язання за кожен день прострочки, інфляційні та штраф у вигляді 10 (десять) відсотків від простроченої суми.

На підставі вказаного пункту Договору позивачем нараховано до стягнення з відповідача пеню та штраф.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 65 232,54 грн пені та 76 298,40 грн 10 % штрафу від простроченої суми, суд прийшов до висновку, що зазначені вимоги відповідають вимогам Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

При цьому щодо стягнення 76 298,40 грн 10 % штрафу від простроченої суми, суд зменшує його розмір, з огляду на наступне.

Водночас, у статті 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

При цьому ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 922/266/20).

Верховний Суд у постанові від 29.05.2023 у справі № 904/907/22 дійшов висновку, що норма частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачає дві умови для зменшення розміру неустойки, а саме: (1) якщо він значно перевищує розмір збитків, (2) наявність інших обставин, які мають істотне значення. Водночас тлумачення частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

Зменшення неустойки (штрафу, пені) є протидією необґрунтованому збагаченню однією зі сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення штрафу спрямоване на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монопольного становища контрагента на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій (подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 925/577/21).

Конституційний Суд України у Рішенні від 11.07.2013 у справі № 7-рп/2013 зазначив, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Стягнення з відповідача значних сум штрафних санкцій може призвести до негативних наслідків для нього, тоді як для позивача зменшення розміру штрафу не матиме негативних наслідків.

Крім того, суд зазначає, що штраф є лише фінансовою санкцією за невиконання зобов`язання, спрямованою на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання, а не засобом безпідставного збагачення. Штраф не є основним боргом і будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може, а тому при зменшенні розміру штрафу позивач не несе значного негативного наслідку у своєму фінансовому стані.

Врахувавши викладене, з огляду на необхідність дотримання принципу рівності сторін справи та балансу інтересів обох сторін договору, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру штрафу за порушення умов договору на 50%. Відтак стягненню з відповідача підлягає 38 149,20 грн.

Враховуючи викладене, з огляду на встановлені законом принципи змагальності сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та вірогідності доказів, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості та відсотків річних підтверджені документально та нормами матеріального права, не спростовані відповідачем, а тому підлягають частковому задоволенню (з урахуванням зменшення штрафу).

Як вже зазначалось, доказів сплати заборгованості суду не надано, викладені обставини не спростовано.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 232, 233, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Шлях" (вул. Софіївська, 36-Б, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод залізобетонних виробів "Дорожні та енергетичні конструкції", бульвар Міхновського Миколи, 38, оф. 301-321, м. Київ, 01104, ) 762 984,00 грн - основного боргу, 65 232,54 грн - пені, 38 149,20 грн - 10 % штрафу від простроченої суми, 26 229,36 грн - інфляційних втрат та 11 168,93 грн - судових витрат.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Східного апеляційного господарського суду.

Рішення підписано 21.07.2025.

Суддя Погрібна С.В.