ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року м. ОдесаСправа № 915/1385/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Принцевської Н.М.;

суддів: Савицького Я.Ф., Ярош А.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, пр-т Шевченка,29)

Секретар судового засідання (за дорученням головуючої судді): Романенко Д.С.;

За участю представників сторін:

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Кристмас." - Іванцов І.А.;

Від Миколаївської міської ради - не з`явився;

Від Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Міське ринкове господарство" - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Миколаївської міської ради

на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 09.06.2025 про призначення експертизи та зупинення провадження (повний текст ухвали складено 16.06.2025)

по справі №915/1385/24

за позовом Миколаївської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кристмас."

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Комунальне підприємство Миколаївської міської ради "Міське ринкове господарство"

про стягнення 1 370 039,95 грн,

(суддя першої інстанції: Ільєва Л.М., дата та місце прийняття ухвали: 09.06.2025, Господарський суд Миколаївської області, м. Миколаїв)

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 09.06.2025 призначено по справі судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено спеціалістам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (65026, м. Одеса, вул. Рішельєвська, 8; e-mail: ), попередивши їх про кримінальну відповідальність згідно зі ст. 384, 385 Кримінального кодексу України; на вирішення судової земельно-технічної експертизи поставлено наступе питання: яка площа та конфігурація частини земельної ділянки з кадастровим номером:02:009:0003 потрібна для розміщення та обслуговування нерухомого майна, належного ТОВ "Кристмас." () та розташованого на вказаній земельній ділянці, з врахуванням цільового призначення вказаного нерухомого майна - «торгові площі (ринок)» та визначених обмежень землекористування; надано експертам для проведення експертизи копії матеріалів зі справи; витрати по проведенню експертизи покладено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Кристмас." (54055, м. Миколаїв, пр-т Центральний, 101; ); провадження у справі № 915/1385/24 зупинено до закінчення проведення судової експертизи.

Не погоджуючись з такою ухвалою, Миколаївська міська рада звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 09.06.2025 у даній справі скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На переконання Апелянта, оскаржувану ухвалу прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки правовими підставами позову у даній справі є ст. 1212 Цивільного кодексу України, відповідно до якої особа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, а також норми чинного земельного законодавства, Апелянт стверджує, що земельна ділянка площею 4 га (кадастровий номер :02:009:0003) сформована, як об`єкт цивільних прав з 28.11.2013, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 06.02.2025.

Апелянт звертає увагу, що між Позивачем та Відповідачем укладено договір про встановлення суперфіція від 06.03.2014 №2, разом з тим, земельна ділянка не була повернута Відповідачем міській раді після закінчення строку дії договору про встановлення суперфіція, відповідні акти приймання-передавання землі відсутні.

При цьому, апелянт зазначає, що оскільки відомості про спірну земельну ділянку містяться у Державному земельному реєстрі, їй присвоєно кадастровий номер, ця земельна ділянка сформована належним чином, як об`єкт цивільних прав, визначено її площу та межі та саме вона була передана в користування Відповідачу та не повернута ним, міська рада вважає, що розмір земельної ділянки, якою користується Відповідач, доведено та обґрунтовано, а також підтверджено достатніми та належними доказами.

На переконання заявника, зазначення обставин того, що площа земельної ділянки, яка безпосередньо зайнята об`єктом нерухомого майна, є меншою ніж площа всієї земельної ділянки, правового значення немає, позаяк Відповідач прийняв у користування та не повернув міській раді саме земельну ділянку загальною площею 40 000 кв.м (кадастровий номер :02:009:0003). Також Відповідач не надав жодних доказів у розумінні вимог ст. 73-79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження формування іншої земельної ділянки меншої площі для експлуатації та обслуговування належного йому майна, а тому доводи Відповідача стосовно того, що він фактично не користується усією площею земельної ділянки або її частиною, є безпідставними та не мають жодного значення у даній справі.

Апелянт вважає, що подання представником Відповідача клопотання про призначення експертизи у даній справі є затягуванням процесу, а ухвала суду першої інстанції є такою, що підлягає скасуванню, оскільки прийнята з порушенням норм процесуального права.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Миколаївської міської ради на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 09.06.2025 по справі №915/1385/24; призначено розгляд справи №915/1385/24 на 21.07.2025 року о 14-00 год.; витребувано у Господарського суду Миколаївської області матеріали оскарження ухвали від 09.06.2025 по справі №915/1385/24.

10.07.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали оскарження ухвали від 09.06.2025 по справі №915/1385/24.

14.07.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Кристмас." надійшов відзив на апеляційну скаргу, а також клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

У відзиві відповідач заперечує проти доводів апеляційної скарги, оскільки на його переконання, до предмета доказування по даній справі входить питання щодо фактичного розміру частини земельної ділянки з кадастровим номером :02:009:0003, на якій розташоване належне ТОВ "Кристмас." нерухоме майно та частини вказаної земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування зазначеного нерухомого майна.

А отже, враховуючи предмет позову, судом цілком обґрунтовано та правомірно призначено експертизу у даній справі та зупинено провадження. Відповідач вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.07.2025 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Кристмас." про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по справі №915/1385/24 поза межами приміщення суду; розгляд справи №915/1385/24 за апеляційною скаргою Миколаївської міської ради на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 09.06.2025 призначено на 21.07.2025 року о 14-00 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку EASYCON.

Третя особа своїм правом на подання відзиву не скористалась, що у відповідності до ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

В судове засідання 21.07.2025 з`явився представник Відповідача, який підтримав вимоги та доводи, викладені ним письмово. Представник Позивача та Третьої особи у судове засідання не з`явились. Про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасників справи, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за необхідне розглянути справу за відсутності представників Відповідача та Третьої особи, за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представника Відповідача, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали суду, встановила наступне.

В провадженні Господарського суду Миколаївської області знаходиться позовна заява Миколаївської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кристмас." про стягнення коштів в загальній сумі 1685481,51 грн за безоплатне користування з 06.03.2024 по 01.09.2024 земельною ділянкою площею 40000 кв.м з кадастровим номером :02:009:0003, розташованою за адресою вул. 8 Повздовжня, 2-в, м. Миколаїв.

В обґрунтування позову заявник посилається на те, що між сторонами був укладений Договір суперфіція від 06.03.2014 №2 строком на 10 років, строк якого закінчився 06.03.2024, однак Відповідач продовжує використовувати земельну ділянку площею 40000 кв.м з кадастровим номером :02:009:0003, розташовану за адресою вул. 8 Повздовжня, 2-в, м. Миколаїв, не сплачуючи за її користування. Так, Позивач вказує, що Відповідач порушив права Позивача, як органу місцевого самоврядування та власника земельної ділянки, внаслідок неодержання останнім коштів за час безоплатного використання Відповідачем земельної ділянки без правовстановлюючих документів, що є підставою для стягнення вказаних коштів в загальній сумі 1685481,51 грн на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 18.11.2024 вказану позовну заяву Миколаївської міської ради прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №915/1385/24 за правилами загального позовного провадження.

06.03.2025 від представника Відповідача - адвоката Іванцова І.А. до місцевого господарського суду через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшло клопотання про призначення по справі судової земельно-технічної експертизи, яке обґрунтовано наступним.

Відповідач зазначає, що на спірній земельній ділянці розташоване нерухоме майно, яке належить ТОВ "Кристмас.", яке було збудоване при виконанні договору суперфіція, але зазначене нерухоме майно розташоване не на усій території земельної ділянки з кадастровим номером :02:009:0003. Разом з тим, за твердженням Відповідача, Позивач, розраховуючи суму заборгованості, нараховував останню, виходячи з зайняття ТОВ "Кристмас." усієї земельної ділянки розміром 40000 кв.м. Вказана позиція Позивача, на думку Відповідача, є невірною, оскільки договір суперфіція закінчив свою дію 06.03.2024 і ТОВ "Кристмас." має сплачувати тільки за користування земельною ділянкою, яка розташована під належним йому нерухомим майном та земельною ділянкою, яка потрібна для його обслуговування.

Відтак, Відповідач вважає, що для вирішення питання щодо фактичного розміру частини земельної ділянки з кадастровим номером :02:009:0003, на якій розташоване належне ТОВ "Кристмас." нерухоме майно, та частини вказаної земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування зазначеного нерухомого майна, потрібні спеціальні знання.

Як зазначалося раніше, в результаті розгляду вказаного клопотання було призначено у справі №915/1385/24 судову земельно-технічну експертизу та зупинено провадження у справі.

Суд першої інстанції вказав в ухвалі, що предметом заявленого позову є стягнення з відповідача заборгованості за безоплатне користування з 06.03.2024 до 01.09.2024 земельною ділянкою площею 40000 кв.м з кадастровим номером :02:009:0003.

Разом зим, суд вважав, що для встановлення дійсної площі земельної ділянки, яку використовує Відповідач, та від якої залежить сума нарахованої плати необхідні спеціальні дослідження в іншій сфері, ніж право, і суд позбавлений можливості встановити ці обставини самостійно.

Так, враховуючи заявлені Позивачем позовні вимоги, та заперечення Відповідача щодо користування всією земельною ділянкою з кадастровим номером :02:009:0003, з огляду на те, що роз`яснення спірних питань потребує проведення спеціальних досліджень та володіння спеціальними знаннями, суд дійшов висновку, про призначення по справі судової земельно-технічної експертизи, на вирішення якої поставлено наступне питання: «Яка площа та конфігурація частини земельної ділянки з кадастровим номером :02:009:0003 потрібна для розміщення та обслуговування нерухомого майна, належного ТОВ "Кристмас." () та розташованого на вказаній земельній ділянці, з врахуванням цільового призначення вказаного нерухомого майна - «торгові площі (ринок)» та визначених обмежень землекористування?».

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про призначення у даній справі експертизи та, як наслідок, зупинення провадження, з огляду на наступне.

Предметом апеляційного перегляду є наявність/відсутність підстав для призначення у даній справі судової земельно-технічної експертизи, на вирішення якої поставлене зазначене вище питання, сформульоване Відповідачем у відповідному клопотанні.

Відповідно до частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.50 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Таке право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Порядок та умови зупинення провадження у справі врегульовано нормами статей 227, 228 Господарського процесуального кодексу України, в яких наведено вичерпний перелік підстав, за яких суд, відповідно, зобов`язаний та має право зупинити провадження у справі, в тому числі, у випадку призначення судом експертизи (п. 3 ст. 228).

За приписами ст. 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Тобто, експертиза призначається, за сукупності декількох умов, а саме для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо та жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.

Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

Питання, які ставляться експерту, і його висновок з них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.

Згідно зі ст. 100 Господарського процесуального кодексу України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Призначення експертизи є правом, а не обов`язком господарського суду, при цьому, питання призначення експертизи вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням предмета, підстав позову та обставин справи.

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 08.12.2021 у справі №910/18570/17, від 14.12.2021 у справі №910/9564/20, від 24.11.2021 у справі №914/1396/20, від 17.12.2020 у справі №910/7426/17.

Призначення судової експертизи віднесено до компетенції суду за наявності умов, передбачених частиною 1 статті 99 Господарського процесуального кодексу України, і таке призначення не може розцінюватися як порушення норм процесуального права. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №910/9564/20.

Необхідність судової експертизи в господарському судочинстві викликана тим, що в процесі здійснення правосуддя суд стикається з необхідністю встановлення таких фактів (обставин), дані про які вимагають спеціальних досліджень.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Дульський проти України" від 01.06.2006, яке відповідно до положень ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується судом як джерело права, зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури. Більше того, суд вирішує питання щодо отримання додаткових доказів та встановлює строки для їх отримання.

Отже, підставою для призначення судової експертизи є необхідність з`ясування обставин, що мають значення для справи, для такого з`ясування необхідні спеціальні знання, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Так, предметом спору у даній справі є майнова вимога про стягнення з Відповідача заборгованості за безоплатне користування з 06.03.2024 по 01.09.2024 земельною ділянкою площею 40000 кв.м з кадастровим номером :02:009:0003.

На думку Відповідача, а також місцевого господарського суду, в даному випадку для встановлення дійсної площі земельної ділянки, яку використовує Відповідач та від якої залежить сума нарахованої плати, необхідні спеціальні дослідження в іншій сфері, ніж право.

Колегія суддів зазначає, що за приписами ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.74 Господарського процесуального кодексу України).

Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Так, до позовної заяви Миколаївською міською радою надано копію Договору про встановлення суперфіція №2 від 06.03.2014, Акт приймання-передачі об`єкта суперфіція від 06.03.2025, Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого стану від 06.03.2014, Договір про внесення змін №1 до Договору про встановлення суперфіція, посвідченого Ласурія С.А., приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, 06.03.2014 за реєстровим №321, який зареєстрований у Миколаївській міській раді в книзі реєстрації договорів про встановлення суперфіція 06.03.2014 за №2, Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого стану від 01.12.2014.

Слід зазначити, що спір у цій справі стосується вже сформованої земельної ділянки, якою, за твердженням Позивача, користувався Відповідач протягом заявленого періоду.

На переконання суду апеляційної інстанції матеріали справи містять достатньо доказів для встановлення обставин справи, як то: плати за користування земельною ділянкою за визначений Позивачем період користування землею, а також для встановлення площі земельної ділянки, яка перебуває в користуванні Відповідача, факт користування Відповідачем земельною ділянкою, переданою останньому за Договором суперфіцію, періоду такого користування та розміру коштів, безпідставно збережених Відповідачем, що виключає необхідність призначення у даній справі експертизи.

Натомість визначення розміру земельної ділянки, яку займає об`єкт нерухомості, належний Відповідачу, не є предметом дослідження у даній справі.

Крім того, колегія суддів вважає, що у даному випадку необґрунтоване призначення судом першої інстанції судової експертизи безумовно призведе до безпідставного збільшення строку розгляду справи, тобто вихід за межі розумного строку розгляду справи, що може мати наслідком порушення прав і охоронюваних законом інтересів учасників справи.

В силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Дане право кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07 липня 1989 року Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Європейський суд з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У пункті 74 рішення ЕСПЛ від 01 червня 2006 року у справі "Дульський проти України" (Заява №61679/00) Суд нагадав, що "розумний строк" провадження має бути оцінений відповідно до обставин справи та наступних критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних державних органів, а також важливість предмета спору для заявника (див. серед інших "Фридлендер проти Франції" [GC], №30979/96, пункт 43, ECHR 2000-VI).

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02 травня 2013 року, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15 березня 2012 року), "Зяя проти Польщі" (заява N 45751/10).

Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 року).

Аналіз статті 228 Господарського процесуального кодексу України засвідчує, що зупинення провадження у справі може бути зумовлене об`єктивною необхідністю дотримання процесуальних строків розгляду справи та у випадках призначення судом експертизи також неможливістю проводити відповідні процесуальні дії, оскільки для проведення експертизи матеріали справи направляються до судово-експертної установи, а тому такий захід є цілком виправданим.

Господарським судам необхідно враховувати, що недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, в частині розумного строку розгляду справи.

Тривале безпідставне зупинення провадження у справі за відсутності підстав для призначення експертизи суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи, та перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Виходячи з предмету та підстав заявленого позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції не наведено мотивів щодо дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування та які не можуть бути самостійно з`ясовані судом на підставі наявних матеріалів справи, а також не обґрунтовано підстав, з яких суд першої інстанції вважав, що підтвердити чи спростувати обставини, на які посилаються сторони, можливо лише шляхом залучення особи, яка володіє спеціальними знаннями у певній галузі.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції не мотивував необхідності призначення експертизи у даній справі та не зазначив, які саме фактичні дані, що входять до предмета доказування, з урахуванням наявних у справі доказів не можуть бути встановлені при вирішенні цього спору без призначення експертизи.

Судова колегія виснує, що проведення експертного дослідження для з`ясування обставин, які не мають значення для справи, або які можливо встановити іншими засобами доказування, а також зупинення провадження у справі у зв`язку з призначенням такої експертизи не відповідатиме завданням господарського судочинства, зокрема, своєчасному вирішенню спору судом, а також принципу розумності строків розгляду справи.

За приписами статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що оцінка змісту наявних у справі документів, як і їх оцінка як доказів в підтвердження або спростовування певних обставин, здійснюється судом першої інстанції на стадії розгляду справи по суті, і при здійсненні даного апеляційного провадження судом апеляційної інстанції не здійснювалась оцінка саме змісту поданих доказів на предмет наявності або відсутності правових підстав для задоволення або відмови у задоволенні позовних вимог, а межі апеляційного провадження стосувались саме оскаржуваної ухвали суду першої інстанції щодо процесуальних підстав призначення судової експертизи та зупинення провадження у справі.

Таким чином, апеляційний господарський суд не погоджується із висновками місцевого суду щодо призначення у даній справі судової експертизи з питання, що винесено судом на її вирішення, у зв`язку з чим оскаржувану ухвалу вважає такою, що підлягає скасуванню.

За таких обставин безпідставним є і зупинення провадження у даній справі.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Положеннями ч. 3 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції є такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга Миколаївської міської ради підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Миколаївської області від 09.06.2025 по справі №915/1385/24- скасуванню, з направленням даної справи до Господарського суду Миколаївської області для продовження розгляду.

Оскільки судом апеляційної інстанції остаточного рішення зі спору у даній справі не приймається, то розподіл судових витрат за перегляд справи в апеляційному порядку підлягає здійсненню судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 255, 269, 270, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Миколаївської міської ради на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 09.06.2025 по справі №915/1385/24 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 09.06.2025 по справі №915/1385/24 скасувати.

3. Справу №915/1385/24 направити до Господарського суду Миколаївської області для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено та підписано 23.07.2025 року.

Головуюча суддя: Н.М. Принцевська

Судді: Я.Ф. Савицький

А.І. Ярош