ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2025 Справа № 914/1367/25

Господарський суд Львівської області у складі судді Мазовіти А.Б., розглянув матеріали позовної заяви

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Бетонер», м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька інвестиційно-лізингова компанія», м. Львів

про стягнення 185 784,12 грн

за участю представників: не викликалися

Обставини розгляду справи.

30.04.2025 на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Бетонер», м. Львів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька інвестиційно-лізингова компанія», м. Львів про стягнення 185 784,12 грн.

Ухвалою від 13.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань. Ухвалою суду від 13.05.2025, зокрема, було встановлено відповідачу для подання відзиву на позов строк у 15 календарних днів з дня отримання цієї ухвали.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі була доставлена до електронного кабінету відповідача 13.05.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Отже, суд вважає відповідача таким, що належним чином повідомлений про відкриття провадження у даній справі та прийняття позовної заяви до розгляду.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що сторони належним чином повідомлені про розгляд справи судом і від них не надходило жодних заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження чи клопотань про її розгляд у судовому засіданні з повідомленням сторін, дослідивши наявні у справі докази та викладені в позовній заяві пояснення, суд дійшов висновку про необхідність прийняття рішення у справі.

Заяв про відвід суду не поступало.

Суть спору та правова позиція сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 18.07.2024 між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки №2024/011-ПТ, на виконання умов якого відповідачу було передано у власність товар. Однак, відповідач свої зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару не виконав, заборгованість становить 149 330,58 грн. У зв`язку з порушенням строків оплати вартості товару відповідачу нараховано пеню в сумі 16 201,52 грн, 3% річних в сумі 3 516,96 грн, інфляційні в сумі 16 735,06 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, становить 185 784,12 грн.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, доказів погашення заборгованості не представив.

У процесі розгляду справи суд встановив наступне.

18.07.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бетонер» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Галицька інвестиційно-лізингова компанія» (покупець) було укладено договір поставки №2024/011-ПТ.

За цим договором постачальник (позивач) зобов`язується передати у власність покупця (відповідача) бетонну та щебеневу продукцію та надати в установленому порядку послуги по подачі бетону на відстань за допомогою бетононасосу в термін та на умовах, передбачених даним договором, а покупець зобов`язується прийняти товар і послуги від постачальника та оплатити їх в порядку та на умовах, визначених даним договором.

На виконання умов вищевказаного договору, позивач передав відповідачу згідно видаткових накладних №2774 від 19.01.2024 на суму 6 300,00 грн, №2806 від 25.07.2024 на суму 7 800,12 грн, №2824 від 26.07.2024 на суму 8 400,00 грн, №2839 від 29.07.2024 на суму 13 000,20 грн, №2861 від 30.07.2024 на суму 13 000,20 грн, №2892 від 01.08.2024 на суму 3 900,06 грн, №2924 від 05.08.2024 на суму 8 400,00 грн, №2938 від 07.08.2024 на суму 10 500,00 грн, №2947 від 08.08.2024 на суму 10 500,00 грн, №2971 від 09.09.2024 на суму 12 600,00 грн, №2986 від 12.08.2024 на суму 5 250,00 грн, №3001 від 13.08.2024 на суму 6 300,00 грн, №3009 від 14.08.2024 на суму 6 300,00 грн, №3034 від 16.08.2024 на суму 12 600,00 грн, №3057 від 20.08.2024 на суму 6 300,00 грн, №3068 від 21.08.2024 на суму 8 400,00 грн, №3103 від 26.08.2024 на суму 4 200,00 грн, №3144 від 30.08.2024 на суму 5 580,00 грн товар на загальну суму 149 330,58 грн.

Відповідно до п. 4.2.1. договору оплата у розмірі 100% вартості замовленого товару здійснюється покупцем протягом 2 банківських з моменту отримання рахунку-фактури покупцем.

Згідно з п. 9.2. договору у випадку неоплати або несвоєчасної оплати вартості товару згідно з умовами даного договору покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі облікової ставки НБУ, встановленої у цей період, нараховану на суму простроченого платежу за кожен день прострочення.

04.09.2024 сторонами було звірено взаємні розрахунки, в результаті чого складено акт звірки взаємних розрахунків №1263, згідно якого за відповідачем обліковується заборгованість перед позивачем у розмірі 149 330,58 грн.

Позивач звертався до відповідача із претензією за вих. №2024/76-201 від 29.11.2024, яка залишена останнім без задоволення.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо оплати вартості товару, позивач просив суд стягнути з відповідача 149 330,58 грн основного боргу, 16 201,52 грн пені, 3 516,96 грн 3% річних, 16 735,06 грн інфляційних.

Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною другою статті 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

З огляду на викладене, обов`язок по оплаті поставленого товару виникає у відповідача безпосередньо із самого факту поставки та не залежить від факту виставлення позивачем відповідачу рахунків на оплату.

Ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 ЦК України, тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов`язку з оплати поставленого товару.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №923/712/17 та від 21.01.2019 у справі №925/2028/15.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 5 ст. 626 ЦК України, договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобов`язання боржником, що в свою чергу є підставою для стягнення суми боргу, оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

У відповідності до п. 9.2. договору, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 16 201,52 грн пені.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З врахуванням цих положень позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3 516,96 грн 3% річних, 16 735,06 грн інфляційних.

Судом перевірено розрахунок пені, 3% річних, інфляційних та встановлено, що такі нараховано правильно.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами, а загальна сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення, складає 149 330,58 грн основного боргу, 16 201,52 грн пені, 3 516,96 грн 3% річних, 16 735,06 грн інфляційних.

Оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати по розгляду справи відповідно до ст. 129 ГПК України необхідно покласти на відповідача.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 237, 241, 326, 327 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька інвестиційно-лізингова компанія», м. Львів, вул. Литвиненка, буд. 3 (ідентифікаційний код 36610166) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бетонер», м. Львів, вул. Зелена, буд. 186, офіс 314 (ідентифікаційний код 44691538) 149 330,58 грн основного боргу, 16 201,52 грн пені, 3 516,96 грн 3% річних, 16 735,06 грн інфляційних, 2 422,40 грн судового збору.

3. Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено та підписано 18.07.2025.

Суддя Мазовіта А.Б.