ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"14" липня 2025 р. м. Житомир Справа № 906/891/25

Господарський суд Житомирської області у складі судді Сікорської Н.А.,

розглядаючи заяву Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону про забезпечення позову у справі

за позовом: Керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в інтересах держави в особі Управління Служби безпеки України у Вінницькій області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БРАЙН КОМПАНІ"

про стягнення 13 117 777,7 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Керівник спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону звернувся з позовом до суду в інтересах держави в особі Управління Служби безпеки України у Вінницькій області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "БРАЙН КОМПАНІ" 13117777,70 грн., з яких: 6247497,30 грн. - безпідставно сплачене ПДВ, 5640604,69 грн. - інфляційні, 1229675,71 грн. - 3% річні.

Одночасно з позовною заявою, з метою забезпечення позову позивачем подано заяву про накладення арешту на грошові кошти у розмірі ціни позову 13117777,70 грн., що знаходяться в банківських установах на всіх рахунках відповідача ТОВ "БРАЙН КОМПАНІ".

Заява мотивована тим, що накладення арешту на грошові кошти ТОВ "БРАЙН КОМПАНІ" в межах суми позову є необхідною для охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача.

На думку прокурора, вжиття заходів забезпечення позову створить умови для реального та ефективного виконання можливого судового рішення, а також дозволить захистити інтереси держави в межах одного провадження без необхідності повторного звернення до суду.

Дослідивши заяву про вжиття заходів забезпечення позову, суд вважає, що вона задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст.136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ст.137 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).

Вжиття заходів забезпечення позову відповідно до статті 136 ГПК України є правом суду, а за наявності відповідних виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників справи; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даної справи.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову та навести обставини, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

При цьому суд зазначає, що наявність/відсутність обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, зокрема щодо безпідставного набуття відповідачем майна (грошових коштів), суд встановлює під час розгляду справи по суті.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина четверта статті 137 ГПК України).

Співмірність, зокрема, передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (постанови Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №910/17014/20 та від 28.07.2021 у справі №910/3704/21).

З наведеного слідує, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

Здійснивши оцінку доводів прокурора, щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, суд враховує, що заява про забезпечення позову не містить належного та допустимого обґрунтування фактичних обставин, які свідчили б про наявність реальної загрози утруднення чи унеможливлення виконання судового рішення у разі його ухвалення на користь позивача.

Наведені у заяві загальні міркування, щодо розпорядження відповідачем грошовими коштами, які перебувають на рахунках у банківських установах, не можуть розцінюватися, як докази наявності конкретної загрози виведення активів чи їх відчуження.

Також прокурором не наведено будь-яких доказів вчинення відповідачем дій, які могли б свідчити про намір ухилитися від виконання можливого судового рішення або про наявність ризику втрати активів, що ускладнило б виконання рішення суду. Факт відсутності у відповідача зареєстрованого нерухомого майна сам по собі не є безумовною підставою для застосування арешту коштів. Водночас, зазначення розміру статутного капіталу без оцінки реального фінансового стану товариства також не є належним підтвердженням ризику невиконання рішення.

Крім того, прокурором не надано жодних доказів того, що відповідач вчиняє дії з виведення коштів, змінює структуру активів або здійснює інші заходи, які могли б свідчити про недобросовісну поведінку з метою унеможливлення виконання судового рішення.

Приймаючи до уваги принципи розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника, забезпечуючи збалансованість інтересів сторін, та запобігаючи порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб, суд дійшов висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити.

Відповідно до ч.6 ст.140 ГПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ст.129 ГПК України, судовий збір за подання заяви про забезпечення позову покладається на заявника.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.74,76,77,136,137,140,232-235 ГПК України, господарський суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити Спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Південного регіону в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у порядку та строки, визначені ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Сікорська Н.А.

1 - до справи