ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року Справа №918/220/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В. , суддя Тимошенко О.М.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Рівненської області від 15.04.2025 (повний текст - 22.04.2025) у справі №918/220/25 та апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 29.04.2025 у справі №918/220/25 (суддя Романюк Ю.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Легіон Трейд"

до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 126163,41 грн

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до ч.13 ст.8, ч.3 ст.252 та ч.ч.2, 10 ст.270 ГПК України

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 15.04.2025 у справі №918/220/25 задоволено частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Легіон Трейд" до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом". Стягнуто з відповідача на користь позивача 126072 грн 69 коп. У решті позову про стягнення 90,72 грн - відмовлено. Також стягнуто 2420 грн 46 коп. судового збору

Крім цього, додатковим рішенням Господарського суду Рівненської області від 29.04.2025 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Легіон Трейд" про ухвалення додаткового рішення та стягнуто з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Легіон Трейд" 8500 грн 00 коп. - витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою.

Апелянт вважає, що рішення у частині присуджених до стягнення 3% річних за період часу з 22.11.2024 по 20.01.2025 за несвоєчасне виконання судового рішення у справі №918/830/24, яке набрало законної сили 22.11.2024, винесено з порушенням норм матеріального права, є незаконним та необґрунтованим, у цій частині суд невірно дослідив та оцінив підстави застосування величини відсотків річних та обґрунтування його застосування. Як наслідок, даною апеляційною скаргою філією «ВП РАЕС» оскаржується розмір відсотків річних (а саме 3% річних), які були застосовані судом, та, відповідно, розмір присуджених до стягнення відсотків річних у цій частині рішення.

Скаржник звертає увагу, що у договорі №53-122-01-24-14360 від 14.02.2024 у пункті 9.3 сторонами погоджено, що розмір процентів річних, які постачальник має право стягнути з Замовника на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України у випадку порушення строків оплати за поставлену продукцію становить 1% від суми простроченого грошового зобов`язання. З даного слідує, що у випадку застосування зі сторони позивача права на стягнення відсотків річних на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України величина відсотків річних, яку він має право стягнути, буде становити 1% річних.

Апелянт зазначає, що позивач у позовній заяві як підставу для нарахування відсотків річних за прострочення обов`язку вчасної оплати вказував частину 2 статті 625 Цивільного кодексу України, проте не навів жодного обґрунтування позиції, що величина у розмірі 1% річних застосовується лише за період до 21.11.2024, тобто до моменту набрання рішенням законної сили, яким підтверджено законність стягнення заборгованості за договором, а опісля 22.11.2024 правомірним є застосування відсотків річних у розмірі 3% річних.

Апелянт зазначає, що вся практика Верховного Суду, яку наводить позивач у позовній заяві висвітлює позицію, що нарахування відсотків річних є акцесорним по відношенню до основного зобов`язання, тобто право на нарахування відсотків річних зникає лише з виконанням основного зобов`язання, проте у жодній з зазначених у позовній заяві постанов не висвітлено позиції, що розмір відсотків річних встановлений у договорі застосовується лише до набрання рішенням законної сили про стягнення основного зобов`язання, а опісля цього застосовується розмір відсотків річних у розмірі 3% річних.

Апелянт вважає, що стягнута судом першої інстанції сума 7043,70 грн (3% річних за період з 22.11.2024 по 20.01.2025) є необґрунтованою та протиправною. Належною та обґрунтованою вважає суму 2347,90 грн 1% річних за період з 22.11.2024 по 20.01.2025. Як наслідок, належною загальною сумою, яка мала б бути присуджена до стягнення, є 121376,89 грн.

На підставі викладеного апелянт просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення та винести нове рішення, яким стягнути з АТ «НАЕК «Енергоатом» від імені якого діє філія «ВП РАЕС» на користь ТОВ «Легіон Трейд» 121376,89 грн; здійснити перерозподіл судових витрат за розгляд справи у суді першої інстанції; стягнути з ТОВ «Легіон Трейд» на користь АТ «НАЕК «Енергоатом» від імені якого діє філія «ВП РАЕС» судовий збір, що був сплачений у зв`язку з поданням апеляційної скарги.

Крім цього, не погоджуючись з додатковим рішенням Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою.

За доводами апелянта дана справа, не зважаючи на ціну позову, не є складною адже предметом розгляду було стягнення лише компенсаційних втрат на основний борг, який визнавався відповідачем у рамках іншої справи. У даній справі не має складних правових позицій, вона врегульована чіткими приписами Господарського та Цивільного кодексів, справа не потребує будь-якого роду експертиз, аналізу додаткових правових джерел, дослідження великої кількості доказів або дослідження складних за своєю суттю доказів, не потребує залучення у справу сторонніх осіб, надання додаткових пояснень або вчинення будь-яких інших дій.

За доводами апелянта судом першої інстанції не взято до уваги аргументи відповідача щодо того, що витрачений адвокатом час та об`єм здійсненої роботи не відповідає принципу співмірності з заявленою до стягнення сумою.

Вважає, що зазначені позивачем види робіт складають «один пакет документів для подачі документу по суті справи» і не можуть фігурувати як окремі види робіт, що було підставою для зменшення витрат на правову допомогу.

Зауважує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Оплата такого виду робіт як «підготовка та подання клопотання (обґрунтування) про сплату судового збору з врахуванням понижуючого коефіцієнта 0,8» та «подання клопотань про розгляд справи за допомогою технічних засобів зв`язку відеоконференцій», «подання заяв та клопотань про ухвалення додаткового рішення» жодним чином не можна віднести до «неминучих» витрат. Як наслідок, дане було підставою для зменшення витрат на правову допомогу.

Окрім того, фігурує у документі, у якому фіксуються вже здійснені роботи, тобто у акті приймання-передачі, такий незрозумілий вид наданих вже послуг як «підготування, підписання та подання інших процесуальних документів». Покладання на сторону спору оплату «незрозумілих» наданих послуг порушує вимоги чинного законодавства, що однозначно свідчило про наявність підстав для зменшення заявленої до стягнення суми.

Апелянт вважає, що жоден з аргументів відповідача не був прийнятий до уваги судом першої інстанції при винесенні додаткового рішення. Вважає, що рішення має бути змінено та присуджено до стягнення 2000 грн витрат на правничу допомогу.

На підставі викладеного просить суд скасувати додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 29 квітня 2025 року у справі №918/220/25 та винести нове рішення, яким стягнути з АТ «НАЕК «Енергоатом» від імені якого діє філія «ВП РАЕС» на користь ТОВ «Легіон Трейд» 2000 грн витрат на правничу допомогу.

12.05.2025 матеріали справи витребувано з Господарського суду Рівненської області.

19.05.2025 матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду Рівненської області від 15.04.2025 у справі №918/220/25. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження. Запропоновано позивачу у строк до 13.06.2025 подати письмовий відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст.263 ГПК України.

Ухвалою від 21.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 29.04.2025 у справі №918/220/25 та об`єднано в одне апеляційне провадження для спільного розгляду з апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Рівненської області від 15.04.2025 у справі №918/220/25. Запропоновано позивачу у строк до 13.06.2025 подати письмовий відзив на апеляційну скаргу.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Легіон Трейд" отримало ухвали суду про відкриття апеляційного провадження в Електронний кабінет 21.05.2025, однак правом подати письмовий відзив на апеляційні скарги не скористалося.

Колегія суддів констатує, що згідно з положеннями ч.3 ст.263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розглядом матеріалів справи встановлено.

14.02.2024 між ТОВ "Легіон Трейд", як постачальником, та АТ НАЕК "Енергоатом" в особі Філії "ВП "Рівненська АЕС", як замовником, було укладено Договір поставки №53-122-01-24-14360 (далі Договір).

Згідно п.1.1 Договору постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Замовника, а Замовник в свою чергу, зобов`язується оплатити Продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації №1 (додаток №1 до Договору).

Згідно з п.1.2 Договору предметом поставки по даному договору є Продукція: 44160000-9 (Нержавіючі труби), яка передбачена специфікацією №1 до Договору.

Згідно до п.п.2.1, 2.2 Договору, ціна продукції, що поставляється за цим договором складає 1472739,90 грн.

Відповідно до п.3.1 Договору, продукція поставляється покупцю в період по 30.11.2024.

Строк поставки даної продукції по даному Договору вказаний у специфікації №1 (додатку №1 даного договору) та визначається кількістю календарних днів з дати оприлюднення даного Договору на веб-порталі Уповноваженого органу згідно Закону України "Про публічні закупівлі".

Відповідно до п.6.1 Договору, оплата за поставлену продукцію здійснюється Замовником шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 180 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2021 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії" за умови реєстрації Постачальником належним чином оформленої та незаблокованої податкової накладної в ЄРПН. Початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію.

Відповідно до п.6.2. Договору, про дату оформлення ярлика на придатну продукцію замовник письмово повідомляє постачальника не пізніше 5 робочих днів з дати оформлення ярлика.

Згідно з положеннями п.8.3. Договору, успішне проходження продукцією вхідного контролю (ВК-1) підтверджується відповідним актом та ярликом на придатну продукцію згідно зі Стандартом Державного підприємства "НАЕК "Енергоатом" "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС" СОУ НАЕК 038:2021.

Пунктом 8.4. Договору визначено, що датою поставки продукції є дата підписання видаткової накладної або накладної Вантажоодержувачем.

Пунктом 9.3 Договору передбачено, що розмір процентів річних, які постачальник має право стягнути з замовника підставі ч.2 ст.625 ЦК України у випадку порушення строків оплати за поставлену продукцію становить 1% від суми простроченого грошового зобов`язання.

Згідно з п.12.1. Договору, цей договір вважається укладеним з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками. Строк дії даного договору - по 31.12.2024, а в частині виконання гарантійних зобов`язань Постачальника, що передбачені даним Договором - до спливу гарантійних строків.

Договір підписаний уповноваженими представниками позивача та відповідача.

У підписаній Сторонами Специфікації №1 (Додаток №1 до Договору) Сторони погодили перелік, кількість та ціну Товару, що мав бути поставлений на загальну суму з ПДВ 1472739,90 грн.

20.02.2024, на виконання умов Договору, постачальник здійснив поставку замовнику товару в повному обсязі, що підтверджується видатковою накладною №107 від 20.02.2024.

Товар було прийнято без зауважень до якості або кількості чи асортименту, про проходження вхідного контролю повідомлено позивача відповідними листами.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 30.10.2024 у справі №918/830/24 було задоволено позов ТОВ "Легіон Трейд" до АТ "НАК "Енергоатом" від імені якого діє Філія "ВП "Рівненська АЕС" і стягнуто з відповідача на користь позивача 1462887,58 грн заборгованості та 8777,32 грн - витрат зі сплаті судового збору.

На примусове виконання рішення суду 25.11.2024 видано відповідний наказ.

Відповідач здійснив оплату за отриману продукцію за Договором та за вищевказаним судовим рішенням шляхом перерахування позивачу:

- 06.01.2025 - 76400,00 грн (платіжні інструкції №№206, 207, 211);

- 20.01.2025 - 769000,00 грн (платіжна інструкція №682);

- 21.01.2025 - 617487,58 грн (платіжна інструкція №695).

З огляду на прострочення оплати заборгованості, ТОВ "Легіон Трейд" звернулося до суду з метою стягнення з відповідача відсотків річних та інфляційних втрат.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне:

Відповідно до положень ст.11 Цивільного кодексу України та ст.174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст.509 ЦК України).

Згідно з нормами ст.712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено ч.ч.1, 2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 536 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У силу вимог ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з нормами ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як визначено п.6.1 Договору, оплата за поставлену продукцію здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 180 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію, початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію.

З матеріалів справи вбачається, що товар на загальну суму 1462887,58 грн поставлено за видатковою накладною №107 від 20.02.2024 (ярлик на придатну продукцію №Я-4,5-043 від 29.02.2024).

Як встановлено, основна заборгованість у розмірі 1462887,58 грн стягнута з АТ "НАК "Енергоатом" від імені якого діє Філія "ВП "Рівненська АЕС" на користь ТОВ "Легіон Трейд" за рішенням Господарського суду Рівненської області від 30.10.2024 у справі №918/830/24.

Дане рішення було виконане АТ "НАК "Енергоатом" від імені якого діє Філія "ВП "Рівненська АЕС" шляхом перерахування позивачу:

- 76400,00 грн - 06.01.2025 (платіжні інструкції №№206, 207, 211);

- 769000,00 грн - 20.01.2025 (платіжна інструкція №682);

- 617487,58 грн - 21.01.2025 (платіжна інструкція №695).

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктом 9.3 Договору, на який посилається позивач передбачено, що розмір процентів річних, які постачальник має право стягнути з замовника підставі ч.2 ст.625 ЦК України у випадку порушення строків оплати за поставлену продукцію становить 1% від суми простроченого грошового зобов`язання.

Так, основна заборгованість була сплачена з простроченням.

Посилаючись на п.9.3 Договору і ст.625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував за період з 05.12.2024 по 20.01.2025:

- 1% річних у розмірі 3477,36 грн за період з 28.08.2024 по 22.11.2024 за прострочення виконання грошового зобов`язання;

- 3% річних у розмірі 7094,45 грн за період з 22.11.2024 по 20.01.2025 за несвоєчасне виконання судового рішення у справі №918/830/24, яке набрало законної сили 22.11.2024;

- інфляційні втрати у розмірі 115591,60 грн за період часу з 28.08.2024 по 20.01.2025 за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, дата початку прострочення заборгованості визначена позивачем вірно, оскільки 28.08.2024 являється 181-им днем з дати оформлення ярликів на придатну продукцію, що відповідає механізму погодженому сторонами у п.6.1 Договору.

Крім цього, колегія суддів вважає правомірним нарахування відсотків річних та інфляційних втрат як до винесення судового рішення у справі №918/830/24 так і після, оскільки саме по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 цього Кодексу (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.04.2018 у справі №908/1394/17).

Тобто, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч.2 ст.625 ЦК України сум.

На зауваження апелянта про необхідність застосування передбаченого договором 1% річних, колегія суддів зазначає, що в даному випадку договірні правовідносини сторін трансформувалися у зобов`язальні пов`язані із стягненням грошових коштів на підставі рішення господарського суду, яке набрало законної сили та невиконання якого зумовлює застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України.

При цьому, висновки про трансформацію договірних правовідносин сторін у зобов`язальні, пов`язані із стягненням грошових коштів на підставі рішення суду, викладено у постановах Верховного Суду від 31.07.2024 у справі №161/11703/22, від 23.04.2025 у справі №161/13011/23.

Отже встановивши, що рішення суду відповідач не виконав, суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність у позивача права на стягнення відповідно до статті 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат унаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду.

Тому, позивачем вірно нараховувалися 1% річних за період з 28.08.2024 по 21.11.2024, а після набрання рішенням законної сили - 3% річних - за період з 22.11.2024 по 20.01.2025, а також інфляційні втрати за період з 28.08.2024 по 20.01.2025.

Перевіривши в апеляційному провадженні заявлені позивачем розрахунки відсотків річних і інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в цій частині в межах заявлених періодів підлягають частковому задоволенню у розмірі: 3437,39 грн - 1% річних за період з 28.08.2024 по 21.11.2024; 7043,70 грн - 3% річних за період з 22.11.2024 по 20.01.2025; 115591,60 грн - інфляційні втрати за період з 28.08.2024 по 20.01.2025.

За змістом ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приймаючи до уваги наведене вище, враховуючи наявні у матеріалах справи докази, встановлені факти та зміст позовних вимог, виходячи із засад розумності і справедливості, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову та стягнення з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Легіон Трейд" 126072,69 грн, та відмову у позові в частині стягнення 90,72 грн.

Щодо оскарженого додаткового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено ч.1 ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно п.4 ч.1 ст.1 Закону, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Як передбачено ч.3 ст. 30 Закону, при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст.126 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 126 ГПК України).

Згідно з ч.8 ст.129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених ТОВ "Легіон Трейд" витрат на правову допомогу у розмірі 8500,00 грн заявником було подано:

1) Договір про надання правової допомоги №05/25 від 06.03.2025, укладений ТОВ "Легіон Трейд" (Клієнт) з Остап`юком М.П. (Адвокат) (далі Договір), відповідно до умов якого Клієнт доручає, а Адвокат приймає доручення Клієнта та бере на себе зобов`язання надати Клієнту правову допомогу та здійснити захист, представництво та надання інших видів правової допомоги Клієнту, зокрема, але не виключно: вивчити матеріали, підготувати, підписати та подати позовну заяву в Господарський суд Рівненської області про стягнення інфляційних втрат, відсотків річних за Договором №53-122-01-24-14360 від 14.02.2024 з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє філія "Рівненська атомна електрична станція" та за прострочення виконання грошового зобов`язання за рішенням Господарського суду Рівненської області від 30 жовтня 2024 року у справі №918/830/24; підготувати та подати процесуальні документи; розрахунок судових витрат, інфляційних втрат, відсотків річних; підготовка та подання клопотання (обґрунтування) про сплату судового збору з врахуванням понижуючого коефіцієнта 0.8; представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції, подання клопотань про розгляд справи за допомогою технічних засобів зв`язку відеоконференцій, подання заяв та клопотань про ухвалення додаткового рішення, а також підготування, підписання та подання інших процесуальних документів (у разі потреби). Як визначено в розділі 3 даного Договору, гонорар є формою винагороди Адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту за цим Договором. Вартість послуг Адвоката за цим Договором є фіксованою, фіксується в акті (актах) приймання - передачі наданих послуг (правничої допомоги) та складає 8500,00 грн. Клієнт оплачує 8500,00 гривень гонорару протягом 10-ти календарних днів, з моменту винесення в даній справі рішення суду судом першої інстанції. Відповідно до п.3.6 договору правнича допомога вважається наданою після підписання акту приймання - передачі наданих послуг (правничої допомоги), який підписується Сторонами та скріплюється печатками (за наявності);

2) ордер на надання правничої (правової) допомоги серія АТ №1096278 від 19.03.2025;

3) свідоцтво Остап`юка М.П. про право на заняття адвокатською діяльністю ІФ №001804 від 12.05.2021;

4) акт приймання-передачі наданих послуг (правничої допомоги) від 17.04.2025, де визначено обсяг наданих послуг та зазначено, що вартість наданих послуг (професійної правничої допомоги), тобто вартість гонорару, є фіксована і становить 8500,00 грн. Так, заявнику надано наступний перелік послуг: - вивчення матеріалів, підготовка, підписання та подання позовної заяви до суду; - підготовка та подання процесуальних документів, розрахунку судових витрат, інфляційних втрат, відсотків річних; - підготовка та подання клопотання (обґрунтування) сплату судового збору з понижуючим коєфіцієнтов 0,8; - представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції; - подання клопотань про розгляд справи за допомогою технічних засобів зв`язку відеоконференцій; - подання заяв та клопотань про ухвалення додаткового рішення; - підготування, підписання та подання інших процесуальних документів (у разі потреби);

5) рахунок №17/04-25 на оплату в розмірі 8500,00 грн від 17.04.2025;

6) платіжна інструкція №723 від 17.04.2025, згідно якої сплачено 8500,00 грн.

Як встановлено ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 звернув увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч.4 ст.126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст.627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст.43 Конституції України.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: - складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); - часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); - обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; - ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст. 126 ГПК України).

У разі недотримання вимог ч.4 ст. 126 ГПК України, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 5 ст. 126 ГПК України надано право іншій стороні справи клопотати перед судом про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, вказуючи в якості підстави такого клопотання недотримання вимог ч.4 цієї статті Кодексу.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2021 у справі №910/12876/19, зазначає, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Закону №5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Велика Палата також, висловила правову позицію, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо".

Як правильно встановив суд першої інстанції у цій справі №918/220/25, представник позивача деталізував обсяг наданих клієнту послуг з правової допомоги у суді першої інстанції такою мірою, яка дозволяє досягти його функціонального призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, що свідчить про дотримання позивачем положень ч.3 ст. 126 ГПК та спростовує наведені у запереченні відповідача відповідні доводи.

При цьому, з огляду на визначення гонорару у фіксованому розмірі, види наданих робіт, з якими не погоджується відповідач, судом не розглядаються окремо, а розмір гонорару оцінюється в цілому.

Доводом неспівмірності витрат на правову допомогу відповідач вважає те, справа не є складною, робота адвоката зводилась до аналізу невеликої кількості документів.

Однак, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що суму у 8500,00 грн не можна вважати неспівмірною зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи, оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції, вказані заявником витрати цілком відповідають критеріям реальності, розумності та співмірності, та є обґрунтованими, а тому повинні бути відшкодовані за рахунок відповідача у повному обсязі.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, твердження відповідача про те, що витрати у розмірі 8500,00 грн не були неминучими, то відповідач не врахував, що наявність між сторонами спору, а відтак і необхідність звернення позивачем до адвоката з метою отримання професійної правничої допомоги, була спричинена виключно діями/бездіяльністю відповідача (несплата коштів за поставлений товар усупереч умовам укладеного між сторонами договору).

З огляду на викладене, суд першої інстанції в оскаржуваному додатковому рішенні дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення заяви ТОВ "Легіон Трейд" та стягнення з відповідача на користь позивача 8500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.4 ст.11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Пронін проти України», «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації») одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії»).

Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються наведеним вище, матеріалами справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і висновків суду не спростовують.

У відповідності до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, рішення Господарського суду Рівненської області від 15.04.2025 та додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 29.04.2025 у справі №918/220/25 слід залишити без змін, а апеляційні скарги відповідача - без задоволення.

На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Рівненської області від 15.04.2025 у справі №918/220/25 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 29.04.2025 у справі №918/220/25, а додаткове рішення суду першої інстанції без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 21.07.2025.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Тимошенко О.М.