ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2025 року м.Дніпро Справа № 904/2855/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Іванова О.Г., Чередка А.Є.,

секретар судового засідання: Абадей М.О.

представники сторін:

відповідач: Христенко О.Л.;

від позивача: Данильченко О.О.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 05.03.2025 року у справі №904/2855/24 (суддя Новікова Р.Г.)

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк м. Київ

до фізичної особи-підприємця Христенка Олега Леонідовича м. Дніпро

про стягнення суми боргу зі сплати кредиту в розмірі 173 160,00 грн та заборгованості за відсотками в розмірі 26 980,00 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 05.03.2025 року у справі №904/2855/24 заяву фізичної особи-підприємця Христенка Олега Леонідовича від 02.02.2025 року про відстрочення виконання судового рішення до 30.01.2026 року задоволено частково.

Відстрочено виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2024 року у справі №904/2855/24 до 31.07.2025 року.

Ухвала суду першої інстанції мотивована наступним:

- судом враховано, що до березня 2022 року боржник проживав та здійснював підприємницьку діяльність у м. Маріуполь. Станом на даний момент боржник мешкає у м. Дніпро та має статус внутрішньо переміщеної особи;

- на виконання кредитного договору від 20.01.2022 року боржник 20.02.2022 року здійснив перший платіж за графіком погашення кредиту;

- відповідно до пояснень відповідача, наданих під час розгляду справи, кредитні кошти отримувались ним для ведення бізнесу в м. Маріуполі. Під час військових дій на території м. Маріуполя магазин і квартира відповідача повністю знищені, згоріли. Відповідач вказував на неможливість стягнення заборгованості через відсутність матеріальних і фінансових ресурсів.

Суд зазначив, що ним враховано баланс інтересів сторін та те, що позивачем зазначалось, що протягом 2024 року боржник приймав участь у процедурі публічних закупівель та оголошувався переможцем таких торгів.

Тому суд вважав можливим заяву відповідача задовольнити частково, відстрочити виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2024 року у справі №904/2855/24 в строк до 31.07.2025 року.

Не погодившись з ухвалою суду, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

АТ КБ Приватбанк вважає ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 05.03.2025 року у справі № 904/2855/24 незаконною, необґрунтованою та такою, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає наступне:

- посилання заявника на скрутне фінансове становище та введення в Україні воєнного стану не є достатньою підставою для відстрочення виконання рішення суду;

- обставини впливу воєнного стану на спроможність виконання договірних зобов`язань мають доводитись відповідачем щодо конкретних правовідносин. Натомість, у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували вплив будь-яких форс-мажорних обставин на можливість виконання відповідачем своїх зобов`язань у даній справі;

- обгрунтовуючи заяву про відстрочення виконання судового рішення, відповідач зазначав, що є переселенцем та за місцем нового проживання будь-якої діяльності як ФОП не здійснює. Але, до справи позивачем надано докази, що спростовують відсутність діяльності ФОП Христенко О.Л. у м. Дніпро. Так, згідно інформації, розміщеної в загальному доступі в мережі інтернет, ФОП Христенко О.Л. укладав договори на надання послуг та за якими отримував винагороду;

- на підтвердження скрутного фінансового стану заявником не було надано інформацію з податкового органу щодо відсутності доходу за останній період, виписки з банківських рахунків, які б підтверджували відсутність надходжень, не надано витяги щодо відсутності рухомого та нерухомого майна та інше. Фактично, задовольняючи заяву про відстрочення виконання судового рішення, суд прийняв рішення на підставі пояснень, що не підтверджені належними доказами;

- суд першої інстанції не досліджував наявність банківських рахунків, наявність рухомого чи нерухомого майна, за рахунок якого може бути виконано судове рішення та інші обставини, які можуть вплинути на виконання судового рішення. Можливо, у податкових звітах відображено прибутки, яких було б достатньо для сплати боргу, чи рух за рахунками підтверджував би ведення діяльності. Проте судом такі докази не досліджувались. Посилання позивача на їх відсутність судом залишено поза увагою.

Вважає, що судом порушено баланс інтересів сторін та надано перевагу інтересам відповідача перед інтересами позивача.

Апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати; у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Христенко О.Л. про відстрочення виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2024 року по справі № 904/2855/24 відмовити.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що Акціонерне товариство Комерційний банк Приватбанк звернулось до фізичної особи-підприємця Христенка Олега Леонідовича з позовом про стягнення суми боргу зі сплати кредиту в розмірі 173160грн та заборгованості за відсотками в розмірі 26980грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2024 року задоволено позовні вимоги та присуджено до стягнення з фізичної особи-підприємця Христенка Олега Леонідовича на користь Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк суму боргу зі сплати кредиту в розмірі 173 160,00грн, суму боргу зі сплати відсотків у розмірі 26 980,00грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн.

На виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2024 року, яке набрало законної сили 17.01.2025 року, видано 21.01.2025 року наказ про примусове виконання.

03.02.2025 року від ФОП Христенка Олега Леонідовича надійшла заява про відстрочення виконання судового рішення до 30.01.2026 року.

Заявник повідомив про відсутність на даний час можливості виконати рішення суду, оскільки все його майно повністю знищене внаслідок військових дій на території м. Маріуполя.

Також вказав, що фактично виконати рішення суду буде можливо після закінчення військових дій і деокупації м. Маріуполя, отримання від держави допомоги з відшкодування збитку, нанесеного приватному підприємцю військовими діями або відновлення підприємницької діяльності заявника на території України.

Заявник зазначив, що докази зруйнованого житла та зруйнованого місця ведення діяльності надавались суду в ході судової справи.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Отже, апелянт вважає, що підстави для відстрочення виконання рішення суду відсутні.

Статтею 331 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено порядок вирішення питання про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, зміна способу та порядку виконання судового рішення.

За заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно з ч. 3 ст. 331 ГПК України підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо.

Отже, законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення або розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

При цьому, положення ГПК України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд повинен оцінювати докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 86 ГПК України.

Відповідно до вказаної норми господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. З урахуванням наведеного суд самостійно вирішує питання стосовно достовірності доказів, достатності їх для винесення рішення, істинності відомостей, які містяться в доказах.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем до місцевого господарського суду заявлено клопотання про відстрочення виконання рішення суду, в якому він просив суд врахувати об`єктивні, непереборні, надзвичайні, невідворотні та виняткові обставини, які на його думку значно ускладнюють вчасне виконання рішення суду.

Колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи дійсно містять докази тих обставин, на які послався суд першої інстанції, а саме:

- відповідач до початку військової агресії рф проти України проживав та здійснював підприємницьку діяльність в м.Маріуполі;

- кредитні кошти отримані ним згідно укладеного договору 20.01.2022 року;

- 20.02.2022 року боржник здійснив перший платіж за графіком погашення кредиту.

Задовольняючи частково заяву відповідача, суд першої інстанції врахував загальновідомі обставини, зокрема, військову агресію Російської Федерації проти України, що розпочалася 24.02.2022 року, переїзд відповідача з окупованої території України, втрату бізнесу на території міста Маріуполя, зупинення господарської діяльності через знаходження міста Маріуполя у епіцентрі активних бойових дій починаючи з 24.02.2022 року.

На думку колегії суддів сукупність вказаних обставин є підставою для відстрочення виконання рішення суду саме враховуючи баланс інтересів обох сторін по справі.

Щодо доводів апелянта про те, що відповідач, перебуваючи в м.Дніпро, продовжив здійснювати підприємницьку діяльність і суд першої інстанції цій обставині не надав належну оцінку, колегія суддів зазначає наступне:

Матеріали справи дійсно свідчать про те, що в 2024 році боржник приймав участь у процедурі публічних закупівель та оголошувався переможцем таких торгів. Між тим, докази виконання сторонами договорів, укладених за результатами торгів, отримання відповідачем грошових коштів за такими договорами, у справі відсутні.

Отже, враховуючи, що саме на сторони процесуальне законодавство покладає обов`язок доведення обставин, на які кожна з них посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, колегія суддів відхиляє посилання скаржника на те, що суд першої інстанції не досліджував наявність банківських рахунків, наявність рухомого чи нерухомого майна, за рахунок якого може бути виконано судове рішення та інші обставини, які можуть вплинути на виконання судового рішення, можливі податкові звіти, рух за рахунками, оскільки такі докази сторонами у справу не надавались і клопотання про їх витребування судом позивачем не надавалось.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. ч. 4,5 ст. 331 ГПК України, суд, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

В даному випадку всі ці обставини належним чином враховано судом першої інстанції.

Враховуючи наведене та встановлені у даній справі обставини, суд першої інстанціі дійшов правомірного висновку про наявність підстав для відстрочення виконання рішення суду відповідно до вимог ст. 331 ГПК України.

Доводи оскаржуваної ухвали скаржник не спростував. Апеляційна скарга не доведена та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 05.03.2025 року у справі №904/2855/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано - 21.07. 2025 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя О.Г. Іванов

Суддя А.Є. Чередко