ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2025 р. Справа№ 925/727/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Гончарова С.А.

Сибіги О.М.

при секретарі судового засідання Сабалдаш О.В.

за участі представників сторін згідно з протоколом судового засідання від 09.07.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальності «Торгова компанія «Фурор»

на рішення Господарського суду Черкаської області від 19.04.2023 (повний текст рішення складено 17.05.2023)

у справі № 925/727/22 (суддя Кучеренко О.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Фурор»

до Фермерського господарства «Ольвія і К»

про стягнення 1 500 086,50 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Фурор" звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Фермерського господарства "Ольвія І К" про стягнення 1 500 086,50 грн попередньої оплати за договором поставки від 04.10.2021 № 30/09/20/К.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем, на виконання умов укладеного між сторонами договору поставки від 04.10.2021 № 30/09/20/К, було перераховано відповідачу передоплату у сумі 3 157 894,74 грн. Відповідач частково виконав свої зобов`язання за вказаним договором, поставивши позивачу товар на суму 857 808,24 грн та частково повернув позивачу передоплату у сумі 800 000,00 грн. Не повернення залишку передоплати у сумі 1 500 086,50 грн стало підставою для звернення з даним позовом.

Короткий зміст заперечень проти позову

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що з дати укладення договору поставки №30/09/20/К від 04.10.2021 до квітня 2022 року, позивач на виконання умов договору не подавав відповідачу відповідних заявок на постачання товару із зазначенням строків та умов поставки кожної окремої партії товару, внаслідок чого відповідач вимушений був зберігати товар, надсилаючи вимоги позивачу про виконання умов договору у частині подання заявок на отримання товару.

Виконуючи заявки позивача відповідач поставив позивачу товар на суму 857 808,24 грн, а також здійснив повернення позивачу частини авансового платежу у сумі 800 000,00 грн.

Оскільки позивач на решту суми передоплати у розмірі 1 500 086,50 грн відповідних заявок не подав, а товар не відібрав, відповідач вважав, що не порушував умови договору і авансовий платіж повертати позивачу не повинен.

Також відповідач наголошував на тому, що договором не визначено кінцевого строку поставки товару, натомість передбачено, що у частині невиконаних зобов`язань договір діє до повного виконання його умов.

Відповідач також зазначав, що між сторонами у 2021 році були укладені й інші договори поставки №01102021 від 01.10.2021, №15/10/21С від 15.10.2021 та №15/10/21К від 15.10.2021, на виконання яких позивач поставив, а позивач прийняв товар на суму 1 500 086,50 грн, проте покупної вартості не сплатив.

Виконання цих договорів відповідач підтверджував видатковими накладними, складеними податковими накладними, на підставі яких позивач сформував податковий кредит.

За твердженням відповідача, ним 22.08.2022 направлено позивачу заяву про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог за договорами поставки №01102021 від 01.10.2021, №15/10/21С від 15.10.2021 та №15/10/21К від 15.10.2021 на суму 1 500 086,50 грн, у зв?язку з чим наголошував на припиненні зобов?язання в силу приписів ст. 601 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 19.04.2023 у справі № 925/727/22 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

- судом першої інстанції встановлено та визнається обома учасниками справи, що між сторонами був укладений Договір, у якому були погоджені умови та порядок поставки Товару. Асортимент, кількість та вартість, строки оплати вартості поставленого Товару сторони визначили у специфікації № 1, яка є невід`ємною частиною Договору;

- внаслідок часткового виконання Постачальником своїх зобов`язань за Договором, а саме, постачання Покупцю Товару на загальну суму 857 808,24 грн, та часткове повернення сплачених Покупцем у рахунок передоплати грошових коштів у сумі 800 000,00 грн, залишок вартості оплаченого та непоставленого Товару за Договором поставки становить 1 500 086,50 грн;

- між сторонами у справі були укладені Договір № 01102021/ОФ, Договір № 15/10/21/С, Договір № 15/10/21/К, на виконання умов яких відповідачем було поставлено позивачу товар на суму 1 500 086,50 грн, що підтверджується належними та допустимими доказами, які містять у матеріалах справи, а саме відповідними видатковими накладними, товарно-транспортними накладними та податковими накладними;

- поставлений відповідачем товар за Договором № 01102021/ОФ, Договором № 15/10/21/С, Договором № 15/10/21/К, позивачем оплачений не був, будь-яких доказів оплати вартості поставленого товару за вказаними договорами матеріали справи не містять;

- суд першої інстанції відхилив доводи позивача щодо неукладеності чи недійсності Договору № 01102021/ОФ, Договору № 15/10/21/С, Договору № 15/10/21/К, та підроблення підписів печаток підприємств на видаткових накладних та не отримання товару за цими договорами, оскільки матеріали справи містять належні докази, які свідчать про виконання цих договорів зі сторони відповідача;

- відповідачем на підтвердження виконання зазначених договорів в частині поставки товару надано видаткові накладні на поставку товару на загальну суму 1 500 086,50 грн, які підписанні уповноваженими представниками позивача та відповідача та скріплені відповідними печатками підприємств, а також податкові накладні, які складені відповідачем на суму поставленого товару;

- отже, підписання позивачем, як покупцем, відповідних видаткових накладних, які є первинними фінансовими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар;

- доказів загублення, викрадення або в інший спосіб вибуття печатки, що виконана на відповідних видаткових накладних, які містяться у матеріалах справи, з володіння позивача або використання її іншою особою, останнім до суду не надано, як і не надано доказів звернення позивача до правоохоронних органів щодо втрати, викрадення або підробки печатки;

- на виконання приписів податкового законодавства відповідачем були подані відповідні податкові накладні, які підтверджують здійснення господарських операцій за Договором № 01102021/ОФ, Договором № 15/10/21/С, Договором № 15/10/21/К;

- з огляду на викладене, суд першої інстанції не вбачав підстав вважати, що наявний на видаткових накладних відтиск печатки не належать відтиску дійсної печатки позивача, а тому заперечення позивача у цій частині не прийнято судом першої інстанції, з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність;

- відповідач направив на адресу позивача Заяву про зарахування, в якій просив провести зарахування зустрічних вимог, а саме, грошові зобов`язання Фермерського господарства "Ольвія і К" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "ФУРОР" за Договором в сумі 1 500 086,49 грн припинити в повному обсязі зарахуванням грошових зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "ФУРОР" перед Фермерським господарством "Ольвія і К" за Договором № 01102021/ОФ, Договором № 15/10/21/С, Договором № 15/10/21/К на загальну суму 1 500 086,49 грн;

- під час розгляду справи, позивач не погоджувався з одностороннім правочином відповідача про зарахування зустрічних грошових вимог, проте, з відповідним позовом про визнання цього правочину недійсним до суду не звертався;

- в силу приписів статті 204 Цивільного кодексу України односторонній правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.08.2022 є чинним, та не є предметом розгляду у цій справі. Вказаний односторонній правочин не є нікчемним;

- вимоги, які були зараховано даним правочином були зустрічними, оскільки кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим. Ці вимоги були однорідними (зараховування грошових коштів за поставлений товар), а строк виконання їх станом на 22.08.2022 є таким, що настав;

- отже, зобов`язання відповідача перед позивачем на суму 1 500 086,50 грн були припинені повністю одностороннім правочином про зарахування зустрічних однорідних вимог Фермерського господарства "Ольвія і К" № 94 від 22.08.2022;

- тому, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність доводів позивача про наявність перед ним заборгованості у відповідача у сумі 1 500 086,50 грн;

- враховуючи, що позивач належними та допустимими доказами у відповідності до статей 74-76 Господарського процесуального кодексу України, не довів наявності станом на момент звернення позивача з цим позовом до суду існування заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 1 500 086,50 грн, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та про відмову у позові.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальності "Торгова компанія "Фурор" звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просив суд скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 19.04.2023 у справі № 925/727/22 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при винесенні рішення порушено норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції було прийнято при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, що привело до неправильного вирішення спору.

Скаржник вказував, що у зв`язку із тим, що між сторонами не існує жодних інших правовідносин, крім договору поставки № 30/09/20/К від 04.10.2021, посилання відповідача на зарахування зустрічних однорідних вимог є безпідставним.

За доводами скаржника, суд першої інстанції порушив ст. ст. 202, 203, 234 ЦК України, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

Також скаржник вказував, що не отримував ухвалу Господарського суду Черкаської області від 10.04.2023, відтак був позбавлений можливості забезпечити присутність свого представника у судовому засіданні.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції

15.06.2023 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, і у якому відповідач вказав, що між сторонами у 2021 році були укладені й інші договори поставки №01102021 від 01.10.2021, №15/10/21С від 15.10.2021 та №15/10/21К від 15.10.2021, на виконання яких позивач поставив, а позивач прийняв товар на суму 1 500 086,50 грн, проте покупної вартості не сплатив. Виконання цих договорів відповідач підтверджував видатковими накладними, складеними податковими накладними, на підставі яких позивач сформував податковий кредит.

За твердженням відповідача, ним 22.08.2022 направлено позивачу заяву про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог за договорами поставки №01102021 від 01.10.2021, №15/10/21С від 15.10.2021 та №15/10/21К від 15.10.2021 на суму 1 500 086,50 грн, автентичність яких позивач не заперечує, у зв?язку з чим наголошував на припиненні зобов?язання в силу приписів ст. 601 Цивільного кодексу України.

Також, відповідач вказував, що судом першої інстанції не було допущено порушення процесуального права, оскільки суд не визнавав явку позивача обов?язковою, від останнього таке клопотання не надходило, про дату та час місце розгляду справи суд повідомляв сторін, а також розміщував відповідну інформацію на сайті суду.

Рух справи

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2024 рішення Господарського суду Черкаської області від 19.04.2023 у справі № 925/727/22 скасовано, та прийнято нове рішення про задоволення позовних вимог. Стягнуто з Фермерського господарства "Ольвія І К" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Фурор" 1 500 086,50 грн заборгованості. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 07.11.2024 касаційну скаргу Фермерського господарства "Ольвія і К" задоволено частково. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2024 у справі № 925/727/22 скасовано. Справу № 925/727/22 передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована наступним:

- суд апеляційної інстанції загальних висновків Верховного Суду щодо застосування статті 203 Господарського кодексу України, статей 202, 601, 602 Цивільного кодексу України не врахував;

- суд апеляційної інстанції залишив поза увагою та не спростував встановлені судом першої інстанції обставини того, що під час розгляду справи, позивач з відповідним позовом про визнання правочину - Заяви про зарахування недійсним до суду не звертався. Тому в силу приписів статті 204 Цивільного кодексу України односторонній правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.08.2022 є чинним, та не є предметом розгляду у цій справі, і вказаний односторонній правочин не є нікчемним;

- суд апеляційної інстанції, не спростовуючи наведених фактів, в основу свого рішення поклав обставини неправомірності зарахування зустрічних однорідних вимог Заявою про зарахування за Договором, у зв`язку з чим фактично вийшов за межі розгляду позовних вимог про стягнення заборгованості (передоплати) за Договором;

- крім того, стверджуючи про те, що відповідач документально не довів існування у нього до позивача грошових вимог на суму 1 500 086,50 грн, а тому такі вимоги не були здатні до зарахування, зроблені судом апеляційної інстанції з порушенням норм процесуального права та не з дотриманням норм матеріального права;

- суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові взагалі не зазначив мотивів, правового обґрунтування в частині доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції, відхилення доводів відповідача;

- суд апеляційної інстанції не спростував встановлені судом першої інстанції обставини та аргументи відповідача щодо того, що між сторонами у справі були укладені Договір № 01102021/ОФ, Договір № 15/10/21/С, Договір № 15/10/21/К, на виконання умов яких відповідачем було поставлено позивачу товар на суму 1 500 086,50 грн, що підтверджується належними та допустимими доказами, які містяться у матеріалах справи, а саме, відповідними видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, які підписанні уповноваженими представниками позивача та відповідача та скріплені відповідними печатками підприємств, а також податковими накладними, які складені відповідачем на суму поставленого товару;

- судом апеляційної інстанції не спростовано висновків суду першої інстанції обставини та аргументи відповідача про те, що підписання позивачем, як покупцем, відповідних видаткових накладних, які є первинними фінансовими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар за Договорами № 01102021/ОФ, № 15/10/21/С, № 15/10/21/К;

- судом апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові зазначено, що видаткові накладні на поставку товару за Договорами № 01102021/ОФ, № 15/10/21/С, № 15/10/21/К подані у копіях, і апеляційний суд витребував від відповідача для огляду оригінали документів, якими відповідач обґрунтовував виконання ним зобов`язань з поставки за Договорами № 01102021/ОФ, № 15/10/21С та № 15/10/21К. Втім такі вимоги апеляційного господарського суду були залишені без виконання, а оригінали документів не надані, у зв`язку з їх вилученням у рамках досудового розслідування кримінальної справи;

- проте, Верховний Суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що суд апеляційної інстанції ухвалою від 17.04.2024 зобов`язав: "Фермерське господарство "Ольвія І К" надати оригінали договорів поставки № 01102021/ОФ від 01.10.2021, №15/10/21С від 15.10.2021, № 15/10/21К від 15.10.2021 з специфікаціями; докази направлення повідомлення покупцю в порядку ст. 664 Цивільного кодексу України" (т. 2, а.с. 238-239);

- тобто, суд апеляційної інстанції не витребовував у процесуальному порядку у відповідача оригінали документів, якими Фермерське господарство "Ольвія І К" обґрунтовувало виконання ним зобов`язань з поставки за Договорами № 01102021/ОФ, № 15/10/21С та № 15/10/21К. Суд апеляційної інстанції витребовував у відповідача оригінали зазначених договорів з специфікаціями, а не видаткових накладних;

- судом апеляційної інстанції не зазначено, які наслідки настали для відповідача та які застосовано апеляційним господарським судом, у розумінні приписів Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з ненаданням оригіналів документів, витребуваних ухвалою суду апеляційної інстанції від 17.04.2024, за наявності повідомлення відповідачем причин неможливості подати такі докази - вилученням у рамках досудового розслідування кримінальної справи;

- вирішуючи спір у даній справі суд апеляційної інстанції залишив поза увагою процесуальну поведінку позивача, не дослідивши, чи відповідає вона доктрині "venire contra factum proprium" (заборони суперечливої поведінки);

- суд апеляційної інстанції залишив без належної оцінки те, що впродовж розгляду цієї справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Фурор" не заперечувало обставин: 1) підписання уповноваженими представниками позивача та відповідача, та скріплення відповідними печатками підприємств видаткових накладних, складених на виконання Договорів № 15/10/21С та № 15/10/21К; підписання уповноваженими представниками позивача та відповідача, та скріплення відповідними печатками підприємств видаткової накладної № 123 та товарно-транспортною накладної № 18012021/1 від 18.10.2021, складених на виконання Договору № 01102021/ОФ; 3) підписання уповноваженими представниками позивача та відповідача, та скріплення відповідними печатками підприємств самого Договору № 01102021/ОФ;

- суд апеляційної інстанції не надав жодної правової оцінки аргументам відповідача про те, що подані самим же позивачем на адресу Фермерського господарства "Ольвія І К" накладні-пропозиції, свідчать про те, що Договір № 01102021/ОФ, Договір № 15/10/21/С, Договір № 15/10/21/К було погоджено і укладено між сторонами, а дії Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Фурор" щодо пропозиції про повернення постачальнику - Фермерському господарству "Ольвія І К" отриманого за цими правочинами товару вказують на те, що ці господарські операції реально відбулися, адже у вказаних документах позивач посилається на всі ці договори, а кількісно-якісні показники товару повністю співпадають з відповідними видатковими накладними;

- суд апеляційної інстанції не надав жодної правової оцінки доводам суду першої інстанції та аргументам відповідача про те, що на виконання приписів податкового законодавства відповідачем були подані відповідні податкові накладні, які підтверджують здійснення господарських операцій за Договором № 01102021/ОФ, Договором № 15/10/21/С, Договором № 15/10/21/К.

Ст. 316 Господарського процесуального кодексу України визначено, що вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Постанова суду касаційної інстанції не може містити вказівок для суду першої або апеляційної інстанції про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.11.2024 справу № 925/727/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Яковлєв М.Л. Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2024 справу № 925/727/22 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальності "Торгова компанія "Фурор" на рішення Господарського суду Черкаської області від 19.04.2023 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Яковлєв М.Л. Тарасенко К.В., розгляд справи призначено на 22.01.2025.

У зв`язку з перебуванням судді Яковлєва М.Л. з 22.01.2025 на лікарняному та перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 22.01.2025 у справі №925/727/22 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Гончаров С.А., Коробенко Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2025 справу №925/727/22 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальності "Торгова компанія "Фурор" на рішення Господарського суду Черкаської області від 19.04.2023 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Гончаров С.А., Коробенко Г.П, розгляд справи № 925/727/22 призначено на 19.02.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2025 задоволено клопотання Фермерського господарства "Ольвія і К" про витребування доказів, витребувано у Товариства з обмеженою відповідальності "Торгова компанія "Фурор" дані податкового обліку та звітності щодо формування податкового кредиту з операційний по придбанню товарів згідно податкових накладних, що були виписані Фермерським господарством "Ольвія і К" та у ДПІ у Шевченківському районі Головного управлінні ДПС у м. Києві дані щодо реалізації права на формування податкового кредиту з операцій по придбанню товарів згідно податкових накладних, що були виписані Фермерським господарством "Ольвія і К", розгляд справи відкладено на 12.03.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2025 розгляд справи відкладено на 07.05.2025.

07.05.2025 розгляд справи №925/727/22 не відбувся у зв`язку з перебуванням суддів у відпустках.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2025 розгляд справи №925/727/22 призначено на 03.06.2025 о 15 год. 30 хв. в приміщенні Північного апеляційного господарського суду за адресою: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1 літера А. Зал судових засідань №16 (2 поверх), задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Фурор" та Фермерського господарства "Ольвія і К" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

У зв`язку з перебуванням судді Коробенка Г.П. у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 03.06.2025 у справі №925/727/22 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Гончаров С.А., Сибіга О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2025 справу №925/727/22 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальності "Торгова компанія "Фурор" на рішення Господарського суду Черкаської області від 19.04.2023 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Гончаров С.А., Сибіга О.М., розгляд справи №925/727/22 призначено на 24.06.2025, задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Фурор" та Фермерського господарства "Ольвія і К" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

В судовому засіданні 24.06.2025 оголошено перерву до 09.07.2025 до 13:30 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів з представниками ТОВ "ТК "Фурор" (Бондаренком Я.О.) та ФГ "Ольвія і К" (Міщенком С.В.).

Відповідно до статті 64 Конституції України права громадян на звернення до суду та отримання правничої допомоги не можуть бути обмежені, а мають реалізовуватися з урахуванням умов існуючого воєнного стану.

Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників справи на участь у судовому засіданні та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку розглянути справу у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

Додаткові пояснення, обгрунтування, клопотання, подані учасниками справи, іншими особами, після скерування справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції

06.01.2025 та 16.01.2025 позивачем через систему «Електронний суд» були подані додаткові пояснення, в яких зазначалось про те, що до суду першої інстанції позивачем були подані клопотання про призначення експертизи, з метою встановлення справжності договорів поставки, як документів, на яких грунтуються доводи відповідача, і вказані клопотання розглянуті судом першої інстанції не були. Крім того, позивач просив долучити до матеріалів справи № 925/727/22 копію Постанови ГУ Національної поліції в Черкаської області від 27.11.2024, копію висновку експерта від 26.12.2023 № СЕ-19/124-23/14332-ПЧ, які підтверджують правомірність його доводів.

Крім того, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2025 задоволено клопотання Фермерського господарства "Ольвія і К" про витребування доказів, витребувано у Товариства з обмеженою відповідальності "Торгова компанія "Фурор" дані податкового обліку та звітності щодо формування податкового кредиту з операційний по придбанню товарів згідно податкових накладних, що були виписані Фермерським господарством "Ольвія і К" та у ДПІ у Шевченківському районі Головного управлінні ДПС у м. Києві дані щодо реалізації права на формування податкового кредиту з операцій по придбанню товарів згідно податкових накладних, що були виписані Фермерським господарством "Ольвія і К".

На виконання вимог ухвали, 19.02.2025 позивачем через систему «Електронний суд» були подані додаткові пояснення, в яких зазначалось про те, що вимогу суду про надання податкових накладних, які зазначені в ухвалі, не вбачається за можливе, оскільки особою, яка згідно вимог Податкового кодексу України відповідальна за реєстрацію таких накладних - є саме відповідач.

Також, 03.04.2025 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Головного управління ДПС у м.Києві на виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2025, повідомлено, що факт включення ТОВ «Торгова компанія «Фурор» в розділ ІІ «Податковий кредит» додатку 1 операцій згідно з податковими накладними зазначеними в ухвалі, можливо встановити виключно під час документальної перевірки, проведеної відповідно до вимог ПКУ.

03.06.2025 відповідачем через систему «Електронний суд» були подані:

- клопотання про зобов`язання позивача надати суду дані податкового обліку та звітності щодо формування податкового кредиту, як покупцем товару - платником ПДВ, з операцій по придбанню товарів згідно податкових накладних, що були виписані ФГ «Ольвія І К», з наданням відповідної інформації, та зобов?язання ТОВ «Торгова компанія «Фурор» надати суду дані про рух коштів по субрахунку 641 «Розрахунки за податками» за період з 01.10.2021 по липень 2024 і посвідчені копії податкових декларацій з ПДВ, які подавалися позивачем до контролюючих органів за період з жовтня 2021 по липень 2024;

- клопотання про зобов?язання Головне управління ДПС у м. Києві (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19; ) здійснити перевірку податкової звітності з податку на додану вартість ТОВ «Торгова компанія «ФУРОР» () та надати до суду письмовий доказ у вигляді офіційної письмової відповіді, де контролюючим органом буде надана наступна інформація щодо ТОВ «Торгова компанія «ФУРОР» () : Чи було сформовано ТОВ «Торгова компанія «ФУРОР» (), як отримувачем товару, податковий кредит та включено до складу податкового кредиту податок на додану вартість за фактом отримання товару від постачальника ФЕРМЕРСЬКОГО ГОСПОДАРСТВА "ОЛЬВІЯ І К" (Код ) на підставі зареєстрованих ФЕРМЕРСЬКИМ ГОСПОДАРСТВОМ "ОЛЬВІЯ І К" () в Єдиному реєстрі податкових накладних та наданих (поданих) ФЕРМЕРСЬКИМ ГОСПОДАРСТВОМ "ОЛЬВІЯ І К" () податкових накладних згідно переліку.

09.07.2025 позивачем через систему «Електронний суд» подано заперечення на клопотання відповідача про витребування доказів, посилаючись на його необгрунтованість та безпідставність.

08.07.2025 відповідачем через систему «Електронний суд» було подано клопотання про витребування у Головного управління ДПС у м.Києві інформацію про те, чи відображена у складі податкового кредиту ТОВ «Торгова компанія «ФУРОР» ( ) сума податку на додану вартість за податковими накладними (поданими і зареєстрованими) ФЕРМЕРСЬКИМ ГОСПОДАРСТВОМ "ОЛЬВІЯ І К" ( ), згідно наведеного у клопотанні переліку, витребування у Головного управління ДПС у м.Києві податкові декларації з податку на додану вартість ТОВ «Торгова компанія «ФУРОР» () , квитанції , що підтверджують реєстрацію подачі зазначених податкових накладних та додатків до них: Реєстр виданих та отриманих податкових накладних і Додаток 5 Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів, які подавалися (були подані) ТОВ «Торгова компанія «ФУРОР» () до органу (органів) ДПС за період з жовтня 2021 року по липень 2024 року.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

В судове засідання 09.07.2025 з`явились: представник позивача (скаржника) та представник відповідача, які приймали участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні 09.07.2025 судом поставлено на обговорення клопотання відповідача про зобов?язання позивача надати суду дані податкового обліку та звітності щодо формування податкового кредиту, як покупцем товару - платником ПДВ, з операцій по придбанню товарів згідно податкових накладних, що були виписані ФГ «Ольвія І К», з наданням відповідної інформації, та зобов?язання ТОВ «Торгова компанія «Фурор» надати суду дані про рух коштів по субрахунку 641 «Розрахунки за податками» за період з 01.10.2021 по липень 2024 і посвідчені копії податкових декларацій з ПДВ, які подавалися позивачем до контролюючих органів за період з жовтня 2021 по липень 2024. Клопотання мотивоване тим, що вказана інформація необхідна для правильного вирішення спору.

Представник відповідача підтримав заявлене клопотання, просив його задовольнити, а представник позивача заперечував проти заявленого клопотання, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на його безпідставність та необгрунтованість.

Суд апеляційної інстанції дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши думки присутніх представників сторін, дійшов висновку про необгрунтованість заявленого клопотання, з огляду на те, що формування податкового обліку та звітності щодо формування податкового кредиту, які і рух коштів по субрахунку - не входить в предмет дослідження даного спору, і фактично відповідач просить витребувати нову інформацію і нові докази, що суперечить ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, а також не відповідає приписам ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відповідачем не подано доказів того, що він самостійно не міг отримати вказані документи.

Крім того, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2025 задоволено клопотання Фермерського господарства "Ольвія і К" про витребування доказів, витребувано у Товариства з обмеженою відповідальності "Торгова компанія "Фурор" дані податкового обліку та звітності щодо формування податкового кредиту з операційний по придбанню товарів згідно податкових накладних, що були виписані Фермерським господарством "Ольвія і К" та у ДПІ у Шевченківському районі Головного управлінні ДПС у м. Києві дані щодо реалізації права на формування податкового кредиту з операцій по придбанню товарів згідно податкових накладних, що були виписані Фермерським господарством "Ольвія і К".

На виконання вимог ухвали, 19.02.2025 позивачем через систему «Електронний суд» були подані додаткові пояснення, в яких зазначалось про те, що вимогу суду про надання податкових накладних, які зазначені в ухвалі, не вбачається за можливе, оскільки особою, яка згідно вимог Податкового кодексу України відповідальна за реєстрацію таких накладних - є саме відповідач.

Також, 03.04.2025 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Головного управління ДПС у м.Києві на виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2025, повідомлено, що факт включення ТОВ «Торгова компанія «Фурор» в розділ ІІ «Податковий кредит» додатку 1 операцій згідно з податковими накладними зазначеними в ухвалі, можливо встановити виключно під час документальної перевірки, проведеної відповідно до вимог ПКУ.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції відхиляє заявлене клопотання як необгрунтоване та безпідставне.

В судовому засіданні 09.07.2025 судом поставлено на обговорення клопотання відповідача про зобов?язання Головне управління ДПС у м. Києві (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19; ) здійснити перевірку податкової звітності з податку на додану вартість ТОВ «Торгова компанія «ФУРОР» () та надати до суду письмовий доказ у вигляді офіційної письмової відповіді, де контролюючим органом буде надана наступна інформація щодо ТОВ «Торгова компанія «ФУРОР» () : Чи було сформовано ТОВ «Торгова компанія «ФУРОР» (), як отримувачем товару, податковий кредит та включено до складу податкового кредиту податок на додану вартість за фактом отримання товару від постачальника ФЕРМЕРСЬКОГО ГОСПОДАРСТВА "ОЛЬВІЯ І К" (Код ) на підставі зареєстрованих ФЕРМЕРСЬКИМ ГОСПОДАРСТВОМ "ОЛЬВІЯ І К" () в Єдиному реєстрі податкових накладних та наданих (поданих) ФЕРМЕРСЬКИМ ГОСПОДАРСТВОМ "ОЛЬВІЯ І К" () податкових накладних згідно переліку. Клопотання мотивоване тим, що вказана інформація необхідна для правильного вирішення спору.

Представник відповідача підтримав заявлене клопотання, просив його задовольнити, а представник позивача заперечував проти заявленого клопотання, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на його безпідставність та необгрунтованість.

Суд апеляційної інстанції дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши думки присутніх представників сторін, дійшов висновку про необгрунтованість заявленого клопотання, з огляду на те, що зобов?язання Головне управління ДПС у м. Києві (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19; ) здійснити перевірку податкової звітності - не входить в повноваження суду апеляційної інстанції під час розгляду господарського спору, і фактично відповідач просить встановити нову інформацію, що суперечить ст. 269 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції відхиляє заявлене клопотання як необгрунтоване та безпідставне.

В судовому засіданні 09.07.2025 судом поставлено на обговорення клопотання відповідача про витребування у Головного управління ДПС у м.Києві інформацію про те, чи відображена у складі податкового кредиту ТОВ «Торгова компанія «ФУРОР» ( ) сума податку на додану вартість за податковими накладними (поданими і зареєстрованими) ФЕРМЕРСЬКИМ ГОСПОДАРСТВОМ "ОЛЬВІЯ І К" ( ), згідно наведеного у клопотанні переліку, витребування у Головного управління ДПС у м.Києві податкові декларації з податку на додану вартість ТОВ «Торгова компанія «ФУРОР» () , квитанції , що підтверджують реєстрацію подачі зазначених податкових накладних та додатків до них: Реєстр виданих та отриманих податкових накладних і Додаток 5 Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів, які подавалися (були подані) ТОВ «Торгова компанія «ФУРОР» () до органу (органів) ДПС за період з жовтня 2021 року по липень 2024 року. Клопотання мотивоване тим, що вказана інформація необхідна для правильного вирішення спору.

Суд апеляційної інстанції дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши думки присутніх представників сторін, дійшов висновку про необгрунтованість заявленого клопотання, з огляду на те, що формування податкового обліку та звітності щодо формування податкового кредиту, так і документальне оформлення податкових зобов?язань учасника господарських правовідносин - не входить в предмет дослідження даного спору, і фактично відповідач просить витребувати нову інформацію і нові докази, що суперечить ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, а також не відповідає приписам ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відповідачем не подано доказів того, що він самостійно не міг отримати вказані документи.

Крім того, як зазначалось вище, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2025 задоволено клопотання Фермерського господарства "Ольвія і К" про витребування доказів, витребувано у Товариства з обмеженою відповідальності "Торгова компанія "Фурор" дані податкового обліку та звітності щодо формування податкового кредиту з операційний по придбанню товарів згідно податкових накладних, що були виписані Фермерським господарством "Ольвія і К" та у ДПІ у Шевченківському районі Головного управлінні ДПС у м. Києві дані щодо реалізації права на формування податкового кредиту з операцій по придбанню товарів згідно податкових накладних, що були виписані Фермерським господарством "Ольвія і К".

На виконання вимог ухвали, 19.02.2025 позивачем через систему «Електронний суд» були подані додаткові пояснення, в яких зазначалось про те, що вимогу суду про надання податкових накладних, які зазначені в ухвалі, не вбачається за можливе, оскільки особою, яка згідно вимог Податкового кодексу України відповідальна за реєстрацію таких накладних - є саме відповідач.

Також, 03.04.2025 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Головного управління ДПС у м.Києві на виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2025, повідомлено, що факт включення ТОВ «Торгова компанія «Фурор» в розділ ІІ «Податковий кредит» додатку 1 операцій згідно з податковими накладними зазначеними в ухвалі, можливо встановити виключно під час документальної перевірки, проведеної відповідно до вимог ПКУ.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції відхиляє заявлене клопотання як необгрунтоване та безпідставне.

В судовому засіданні 09.07.2025 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні 09.07.2025 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується наявними матеріалами справи і що перевірено судом апеляційної інстанції, 04 жовтня 2021 року між Фермерським господарством "Ольвія і К" (надалі - Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "ФУРОР" (надалі - Покупець) було укладено договір поставки № 30/09/20/К (надалі - Договір), відповідно до пункту 1.1 якого в порядку та умовах, визначених Договором, Постачальник зобов`язується передавати у власність (поставляти), а Покупець приймати та оплачувати: кукурудзу фуражну (надалі - Товар), найменування, кількість, якість, умови оплати, строк поставки, ціна за одиницю та загальна вартість якого зазначається у специфікації(ях) та/або видатковій(их) накладній(их), які являються невід`ємними частинами Договору.

Згідно з пунктом 1.2 Договору, поставка Товару може здійснюватися як однією, так і декількома партіями. Під "партією Товару" сторони розуміють кількість Товару, на яку оформлена одна видаткова накладна та/або специфікація, рахунок-фактура.

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що оплата Товару здійснюється Покупцем на умовах 100% попередньої оплати або відстрочки платежу на 30 календарних днів з моменту приймання Покупцем Товару. Місце поставки вказується у специфікаціях або визначається за домовленістю сторін. Сторони дійшли згоди, що визначена сторонами Договору ціна є звичайною у розумінні Податкового кодексу України та така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 Договору, Покупець зобов`язується прийняти Товар в асортименті, за кількості та якістю згідно з специфікацією та/або видатковою накладною в день постачання Товару Постачальником. Приймання Товару здійснюється уповноваженою особою Покупця. Товар приймається Покупцем у пункті прийому, який зазначений у специфікації.

Згідно з пунктом 5.1 Договору, разом з Товаром Постачальник передає Покупцю на кожну партію Товару рахунок-фактуру, товарно-транспортну накладну, видаткову накладу та за вимогою Покупця - сертифікат/паспорт якості виробника (засвідчена Постачальником копія).

У пункті 6.1 Договору сторони погодили, що кількість, строк та умови поставки кожної окремої поставки партії Товару визначаються в заявках, які оформлюються у Постачальника у телефонному режимі через електронну пошту, засоби електронного зв`язку.

Пунктом 6.2 Договору передбачено, що поставка Товару здійснюється відповідно до офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати ІНКОТЕРМС 2010 на умовах терміну DDP - адресна програма доставки на склад Постачальника - Черкаська область, м. Золотоноша.

Відповідно до пункту 6.3 Договору, право власності на Товар переходить від Постачальника до Покупця у момент передачі Товару та підписання видаткової накладної.

Згідно з пунктом 6.7 Договору, податкові накладні, розрахунки-коригування Постачальник реєструє в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни та згідно з вимогами передбаченими Податковим кодексом України.

Пунктом 6.8 Договору передбачено, що датою поставки Товару та перехід права власності є дата підписання видаткової накладної на партію Товару та товарно-транспортна накладна, що свідчать про прийняття Товару.

У пункті 10.1 Договору сторони зазначили, що Договір вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2021, а в частині взятих на себе та не виконаних зобов`язань - до повного їх виконання. Після підписання Договору всі попередні переговори щодо предмету Договору вважаються недійсними. Припинення дії Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, які мали місце під час його дії.

Договір підписаний уповноваженими представниками Постачальника та Покупця та скріплений відповідними печатками підприємств.

До договору між Постачальником та Покупцем було підписано специфікацію № 1, у якій сторони визначили найменування Товару, одиницю виміру, кількість товару та вартість поставленого Товару, а саме: 500 тонн кукурудзи вартістю 7 200,00 грн за 1 тонну, на загальну суму 3 600 000,00 грн.

У специфікації № 1 до Договору сторони також погодили, що: місцем поставки Товару є Черкаська область, м. Золотоноша, вул. Обухова, 66Б (пункт 1 специфікації № 1); оплата за Товар здійснюється Покупцем, шляхом перерахування Покупцем грошових коштів на поточний рахунок Постачальника на підставі рахунку у наступному порядку: 86% загальної вартості Товару (партії Товару) оплачується у порядку передоплати, 14% загальної вартості Товару (партії Товару) оплачується протягом 3 банківських днів з моменту надання Постачальником підтвердження (квитанції) про прийняття та реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, виписаних на суму попередньої оплати та у зв`язку з відвантаженням Товару (різниця між вартістю поставленого Товару (партії Товару) та сумою попередньої оплати). Під партією розуміється кількість Товару, який було поставлено, згідно з видатковою накладною (пункт 3 специфікації № 1).

На виконання умов Договору Постачальником було виставлено Покупцю рахунок на оплату від 04.10.2021 № 105 на суму 3 600 000,00 грн.

06 квітня 2021 року Покупцем, на виконання пункту 3.2 Договору та пункту 3 специфікації № 1, було здійснено передоплату на користь Постачальника у сумі 3 157 894,74 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 06.10.2021 № 1.

06 жовтня 2021 року Постачальник подав до Єдиного реєстру податкових накладних на реєстрацію податкову накладну № 96 на суму 3 157 894,74 грн та розрахунок коригування кількісних, вартісних показників до податкової накладної від 06.10.2022 № 90.

25 березня 2022 року Постачальник здійснив часткове повернення сплачених Покупцем у рахунок передоплати грошових коштів у сумі 800 000,00 грн, що підтверджується випискою по рахунку Покупця за період з 24.03.2022 до 26.03.2022 та не заперечується сторонами у справі.

На виконання умов Договору, у період з 21.04.2022 до 27.04.2022 Постачальник поставив Покупцю кукурудзу у кількості 110,11 тонн на загальну суму 857 808,24 грн, що підтверджується видатковими накладними від 21.04.2022 № 70, від 21.04.2022 № 71, від 22.04.2022 № 72, від 27.04.2022 № 73, а також товарно-транспортними накладними № 21042022, № 21042022/1, № 22042022, № 27042022, які підписані уповноваженими представниками Постачальника та Покупця та скріплені відповідними печатками підприємств.

11 липня 2022 року Покупець надіслав Постачальнику вимогу від 11.07.2022 № 11/07/2022-ОІК, в якій просив протягом 7 днів від дня пред`явлення даної вимоги повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "ФУРОР" частину передплати у сумі 1 500 086,50 грн, які були сплачені на підставі договору поставки № 30/09/20/К від 04.10.2021 (рахунок № 105 від 04.10.2021).

У відповідь на вимогу Покупця № 11/07/2022-ОІК від 11.07.2022, Постачальник направив лист № 21/07/22 від 21.07.2022, в якому зазначив, що Покупцем не було забезпечено приймання сільськогосподарської продукції, а саме кукурудзи, яка повинна була бути йому поставлена, та повідомив Покупця про понесення витрат за зберігання належного йому товару та просив Покупця отримати даний товар та виконати умови Договору у повному обсязі.

Між Фермерським господарством "Ольвія і К", як Постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Фурор", як покупцем, було укладено договір поставки № 01102021/ОФ від 01.10.2021 (надалі - Договір № 01102021/ОФ), договір поставки № 15/10/21/С від 15.10.2021 (надалі - Договір № 15/10/21/С) та договір поставки № 15/10/21/К від 15.10.2021 (надалі - Договір № 15/10/21/К), зміст та умови яких, згідно з наданими відповідачем у справу копіями цих договорів поставки, є схожими та містять положення Договору.

18 жовтня 2021 року, на виконання умов Договору № 01102021/ОФ, відповідач поставив позивачу насіння соняшнику у кількості 19 650 кг на загальну суму 369 420,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 123 та товарно-транспортною накладною № 18012021/1 від 18.10.2021, які підписані уповноваженими представниками Постачальника та Покупця та скріплені печатками підприємств.

25 жовтня 2021 року, на виконання умов Договору № 15/10/21/С, відповідач поставив позивачу сою у кількості 17,945 тонн на загальну суму 288 914,50 грн, що підтверджується видатковою накладною № 138, яка підписана уповноваженими представниками Постачальника та Покупця та скріплена відповідними печатками підприємств.

У період з 16.10.2021 до 18.10.2021, на виконання умов Договору № 15/10/21/К відповідач поставив позивачу кукурудзу у кількості 116,91 тонн на загальну суму 841 752,00 грн, що підтверджується видатковими накладними: № 139 від 16.10.2021, № 140 від 16.10.2021, № 141 від 17.10.2021, № 142 від 18.10.2021 та № 143 від 18.10.2021, які підписані уповноваженими представниками Постачальника та Покупця та скріплені відповідними печатками підприємств.

Відповідачем були виставлені позивачу відповідні рахунки, а саме, № 132 від 16.10.2021, № 133 від 16.10.2021, № 134 від 17.10.2021, № 135 від 18.10.2021, № 136 від 18.10.2021, № 137 від 18.10.2021 та № 139 від 25.10.2021 на оплату поставленого товару за Договором № 01102021/ОФ, за Договором №15/10/21/С, за Договором №15/10/21/К, який був прийнятий позивачем без зауважень. Вказані рахунки на оплату позивачем оплачені не були.

Поставлений відповідачем товар за Договором № 01102021/ОФ, за Договором №15/10/21/С, за Договором №15/10/21/К, позивачем оплачений не був, будь-яких доказів оплати вартості поставленого товару матеріали справи не містять.

Після здійснення поставки товару відповідачем за зазначеними договорами були зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних такі податкові накладні: № 113 від 16.10.2021, № 114 від 16.10.2021, № 116 від 17.10.2021, № 115 від 18.10.2021, № 117 від 18.10.2021, № 110 від 18.10.2021, № 112 від 25.10.2021.

22 серпня 2022 року відповідач направив позивачу заяву про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог № 94 (надалі - Заява про зарахування), в якій зазначив про зарахування зустрічних вимог Фермерського господарства "Ольвія і К" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "ФУРОР", а саме, грошові зобов`язання Фермерського господарства "Ольвія і К" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "ФУРОР" за договором поставки № 30/09/20К від 04.10.2021 в сумі 1 500 086,49 грн, у тому числі ПДВ у сумі 184 221,15 грн, припинити в повному обсязі зарахуванням грошових зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "ФУРОР" перед Фермерським господарством "Ольвія і К" за договорами поставки № 01102021/ОФ від 01.10.2021, № 15/10/21/С від 15.10.2021, № 15/10/21/К від 15.10.2021 на загальну суму 1 500 086,49 грн, у тому числі ПДВ у сумі 184 221,15 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Для виконання вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України необхідним є аналіз доказів та констатація відповідних висновків за результатами такого аналізу. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Водночас 17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу та змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічний підхід до стандарту доказування "вірогідність доказів" висловлено Касаційним господарським судом у постановах від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що розгляд даної справи здійснюється в порядку, передбаченому нормами Господарського процесуального кодексу України, відповідно, і оцінка доказів у ній здійснюватиметься через призму такого стандарту доказування, як "баланс вірогідностей" .

При цьому суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним під час вирішення судом питання про те, яким законом потрібно керуватися для вирішення спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18)).

Згідно з частинами 1, 3 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом статей 525, 526 цього Кодексу, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, за змістом якої цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до статей 626, 627, 628 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України встановлено, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Спірні правовідносини у цій справі виникли із укладеного між сторонами Договору, за яким у позивача була наявна переплата.

Так, матеріалами справи підтверджується, що внаслідок часткового виконання Постачальником своїх зобов`язань за Договором, а саме, постачання Покупцю Товару на загальну суму 857 808,24 грн, та часткове повернення сплачених Покупцем у рахунок передоплати грошових коштів у сумі 800 000,00 грн, залишок вартості оплаченого та непоставленого Товару за Договором поставки становить 1 500 086,50 грн.

Не повернення Фермерським господарством "Ольвія І К" залишку передоплати у сумі 1 500 086,50 грн стало підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Фурор" з даним позовом, з яким він звернувся до суду першої інстанції 28.07.2022 (шляхом направлення позову засобами поштового зв?язку, що підтверджується відомостями поштової накладної).

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 08.08.2022 відкрито провадження у даній справі.

Водночас, вже після відкриття провадження у справі і отримання відповідачем ухвали від 08.08.2022, 22.08.2022 відповідач направив на адресу позивача Заяву про зарахування, в якій просив провести зарахування зустрічних вимог, а саме, грошові зобов`язання Фермерського господарства "Ольвія і К" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "ФУРОР" за Договором в сумі 1 500 086,49 грн припинити в повному обсязі зарахуванням грошових зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "ФУРОР" перед Фермерським господарством "Ольвія і К" за Договором № 01102021/ОФ, Договором № 15/10/21/С, Договором № 15/10/21/К на загальну суму 1 500 086,49 грн.

Впродовж розгляду цієї справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Фурор" не заперечувало обставин: 1) підписання уповноваженими представниками позивача та відповідача, та скріплення відповідними печатками підприємств видаткових накладних, складених на виконання Договорів № 15/10/21С та № 15/10/21К; підписання уповноваженими представниками позивача та відповідача, та скріплення відповідними печатками підприємств видаткової накладної № 123 та товарно-транспортною накладної № 18012021/1 від 18.10.2021, складених на виконання Договору № 01102021/ОФ; 3) підписання уповноваженими представниками позивача та відповідача, та скріплення відповідними печатками підприємств самого Договору № 01102021/ОФ.

Також, подані самим же позивачем на адресу Фермерського господарства "Ольвія І К" накладні-пропозиції, свідчать про те, що Договір № 01102021/ОФ, Договір № 15/10/21/С, Договір № 15/10/21/К було погоджено і укладено між сторонами, а дії Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Фурор" щодо пропозиції про повернення постачальнику - Фермерському господарству "Ольвія І К" отриманого за цими правочинами товару вказують на те, що ці господарські операції реально відбулися, адже у вказаних документах позивач посилається на всі ці договори, а кількісно-якісні показники товару повністю співпадають з відповідними видатковими накладними.

На виконання приписів податкового законодавства відповідачем були подані відповідні податкові накладні, які підтверджують здійснення господарських операцій за Договором № 01102021/ОФ, Договором № 15/10/21/С, Договором № 15/10/21/К.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції під час вирішення даного спору, встановив, що вищенаведені документи покладені учасниками спору в обгрунтування своїх доводів стосовно: наявності переплати за Договором в сумі 1 500 086,50 грн. і зобов?язання з сплати якої існує у відповідача (доводи позивача), та відсутності у відповідача зобов?язання з сплати на користь позивача 1 500 086,50 грн. переплати внаслідок здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою від 22.08.2022 внаслідок наявності у позивача перед позивачем заборгованості за договорами (Договір № 01102021/ОФ, Договір № 15/10/21/С, Договір № 15/10/21/К) (доводи відповідача).

Згідно з частиною 3 статті 203 Господарського кодексу України, господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Аналогічні положення закріплені також у статті 601 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

У силу приписів статті 202 Цивільного кодексу України під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дії як юридичні факти мають вольовий характер і можуть бути правомірними та неправомірними. Правочини належать до правомірних дій, спрямованих на досягнення правового результату. Правочин - це основна підстава виникнення цивільних прав і обов`язків.

За змістом частини 5 статті 202 Цивільного кодексу України, до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Заява про зарахування зустрічних однорідних вимог за своєю правовою природою є одностороннім правочином, направленим на припинення взаємних грошових зобов`язань сторін у справі.

При цьому необхідно зазначити, що зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам (стаття 601 Цивільного кодексу України):

- бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей). При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);

- строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що потрібно розмежовувати зарахування та заяву про зарахування, оскільки, сама по собі наявність зустрічних однорідних вимог не призводить до їх зарахування, і, відповідно не припиняє зобов`язання, для цього (припинення зобов`язання) необхідна наявність заяви про зарахування зустрічних вимог хоча б однієї із сторін.

Заява однієї із сторін про зарахування зустрічних вимог для досягнення бажаного правового ефекту не потребує відповіді з боку адресата, а потребує лише сприйняття заяви останнім. Наслідком подання заяви про зарахування зустрічних вимог, за наявності передбачених умов для зарахування, є остаточне і безповоротне припинення відповідних зобов`язань повністю або частково.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду); строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог можливе на будь-якій стадії розвитку відносин сторін, у тому числі й на стадії виконання судового рішення.

Отже, у разі несприйняття адресатом заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, учасники правовідносин мають можливість звернутися за судовим захистом, подавши позов про визнання такого правочину недійсним або визнання зобов`язань такими, що припинилися у зв`язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

У постанові від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19 об`єднана палата Касаційного господарського суду Верховного Суду дійшла таких висновків:

- безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором (пункт 47 постанови);

- за дотримання умов, передбачених статтею 601 Цивільного кодексу України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 Цивільного кодексу України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним (пункт 48 постанови);

- заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог (пункт 49 постанови);

- наявність на момент зарахування іншого спору (спорів) в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за зобов`язанням не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника (пункт 50 постанови);

- наявність заперечень однієї сторони щодо зарахування не є перешкодою для зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони, відмова цієї сторони від прийняття заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог і проведення такого зарахування не має юридичного значення (пункт 51 постанови).

Такі ж висновки, як і у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19, викладено у постанові Верховного Суду у постанові від 16.06.2022 у справі № 908/2097/20.

Суд касаційної інстанції, скасовуючи попередню постанову суду апеляційної інстанції, вказав, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою та не спростував встановлені судом першої інстанції обставини того, що під час розгляду справи, позивач з відповідним позовом про визнання правочину - Заяви про зарахування недійсним до суду не звертався. Тому в силу приписів статті 204 Цивільного кодексу України односторонній правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.08.2022 є чинним, та не є предметом розгляду у цій справі, і вказаний односторонній правочин не є нікчемним.

Так, дійсно, суд апеляційної інстанції зазначає, що в силу приписів статті 204 Цивільного кодексу України односторонній правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.08.2022 є чинним, та не є предметом розгляду у цій справі, і вказаний односторонній правочин не є нікчемним. Проте, те, що вказаний правочин не є нікчемним не позбавляє позивача права спростовувати як наявність обумовлених законом підстав для зарахування, так і взагалі заперечувати таке зарахування. При цьому, передумовою для позивача щодо подачі позову про визнання вказаного правочину недійсним є наявність відповідної вимоги про зарахування з боку відповідача. Проте, подання такого позову також є і правом позивача, і неподання такого позову не скасовує і не припиняє право позивача заперечувати підстави для здійснення такого зарахування.

В свою чергу, як підтверджується матеріалами справи, позивач звернувся 28.07.2022 до суду за захистом свого права на спірні кошти, які були ним перераховані в якості передоплати за Договором, і на яку товар відповідачем поставлено не було.

Станом на момент подачі такого позову, заяви відповідача від 22.08.2022 про зарахування зустрічних однорідних вимог - не існувало, і така заява була надіслана відповідачем позивачу вже після відкриття провадження у даній справі та призначення судового засідання, і її копію було подано разом з відзивом на позов, який скеровано до суду першої інстанції 27.08.2022.

Тобто, на момент подання позову, позивач мав правомірні очікування на повернення спірної суми передоплати на підставі ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України, оскільки у добровільному порядку відповідач спірну суму коштів не повертав, з огляду зокрема і на наявну в матеріалах справи переписку між сторонами стосовно спірної суми, а саме: 11 липня 2022 року Покупець надіслав Постачальнику вимогу від 11.07.2022 № 11/07/2022-ОІК, в якій просив протягом 7 днів від дня пред`явлення даної вимоги повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "ФУРОР" частину передплати у сумі 1 500 086,50 грн, які були сплачені на підставі договору поставки № 30/09/20/К від 04.10.2021 (рахунок № 105 від 04.10.2021), і у відповідь на вимогу Покупця № 11/07/2022-ОІК від 11.07.2022, Постачальник направив лист № 21/07/22 від 21.07.2022, в якому зазначив, що Покупцем не було забезпечено приймання сільськогосподарської продукції, а саме кукурудзи, яка повинна була бути йому поставлена, та повідомив Покупця про понесення витрат за зберігання належного йому товару та просив Покупця отримати даний товар та виконати умови Договору у повному обсязі. Тобто, у вказаному листуванні, зокрема відповідачем, при умові обізнаності про стверджувану позивачем вимогу щодо повернення грошової уми переплати в розмірі 1 500 086,50 грн протягом 7 днів з моменту отримання вимоги, та наявності у позивача перед відповідачем стверджуваної заборгованості за Договором № 01102021/ОФ, Договором № 15/10/21/С, Договором № 15/10/21/К, яка існувала з листопада 2021 року, не заявлено про можливість відповідного зарахування, навпаки, відповідач підставою для несплати спірної суми коштів, посилався саме на невиконання зобов?язань позивачем з забезпечення приймання продукції, а про відповідне зарахування повідомив вже під час розгляду справи в суді.

Також, наявність зустрічних однорідних вимог не призводить до їх зарахування, і, відповідно не припиняє зобов`язання, для цього (припинення зобов`язання) необхідна наявність заяви про зарахування зустрічних вимог хоча б однієї із сторін.

Проте, як встановлено судом апеляційної інстанції вище, станом на момент подачі такого позову, заяви відповідача від 22.08.2022 про зарахування зустрічних однорідних вимог - не існувало, і така заява була надіслана відповідачем позивачу вже після відкриття провадження у даній справі та призначення судового засідання, і її копію було подано разом з відзивом на позов, який скеровано до суду першої інстанції 27.08.2022, тобто, на момент подання позову, позивач мав правомірні очікування на повернення спірної суми передоплати за судовим актом, оскільки у добровільному порядку відповідач спірну суму коштів не повертав, з огляду зокрема і на наявну в матеріалах справи переписку між сторонами стосовно спірної суми.

В свою чергу, суд касаційної інстанції в постанові, скеровуючи справу до суду апеляційної інстанції вказав, що вирішуючи спір у даній справі суд апеляційної інстанції залишив поза увагою процесуальну поведінку позивача, не дослідивши, чи відповідає вона доктрині "venire contra factum proprium" (заборони суперечливої поведінки).

Стаття 3 Цивільного кодексу України регулює загальні засади цивільного законодавства.

Пунктом 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України передбачено добросовісність як стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Добросовісність (bona fides) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість (подібний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 11.11.2021 у справі № 910/8482/18 (910/4866/21), від 04.08.2021 у справі № 185/446/18, від 07.10.2020 у справі 450/2286/16-ц, від 03.08.2022 у справі № 910/5408/21).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що доктрина "venire contra factum proprium" (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини "venire contra factum proprium" міститься принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (див. постанови Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 910/9397/20, від 10.04.2019 у справі № 390/34/17).

Згаданий принцип римського права "venire contra factum proprium" є вираженням "equitable estoppel" - однієї з найважливіших доктрин загального права. В системі загального права ця доктрина ґрунтується на "principles of fraud" та є спрямованою на недопущення ситуації, в якій одна сторона може займати іншу позицію в судовому розгляді справи, що відрізняється від її більш ранньої поведінки або заяв, якщо це ставить протилежну сторону у невигідне становище. Доктрина виступає своєрідним механізмом гарантування захисту очікувань іншої сторони правовідносин і забезпечення балансу відносин між сторонами. Вказаний принцип "estoppel", зокрема застосовано в практиці Європейського суду з прав людини (зокрема у рішенні ЄСПЛ у справі "Хохліч проти України" (заява № 41707/98).

Так, з урахуванням вищенаведених доказів та встановлених обставин, оцінюючи процесуальну поведінку позивача, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вона відповідає доктрині "venire contra factum proprium" (заборони суперечливої поведінки). При цьому, з метою дотримання завдань та основних засад господарського судочинства, закріплених у ст. 2 ГПК України, зокрема рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне оцінити і процесуальну поведінку відповідача, яка з огляду на встановлені обставини вищенаведеній доктрині - не відповідає.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про припинення зобов`язань відповідача на суму 1 500 086,50 грн зарахуванням суперечить фактичним обставинам справи та наявним у справі доказам, а також судом першої інстанції не враховано невідповідність процесуальної поведінки відповідача доктрині "venire contra factum proprium" (заборони суперечливої поведінки).

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача - є законними, обгрунтованими та підлягають задоволенню за наведених у дані постанові підстав, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в апеляційному порядку з прийняттям нового рішення про задоволення вказаного позову повністю у зв??язку їх правомірністю, законністю, а також належністю та ефективністю обраного способу захисту.

Додатково суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Скаржник в апеляційній скарзі вказував, що не отримував ухвалу Господарського суду Черкаської області від 10.04.2023, відтак був позбавлений можливості забезпечити присутність свого представника у судовому засіданні.

П. 3 ч. 3 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: 3) справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Так, оскаржуване позивачем рішення ухвалено в судовому засіданні 19.04.2023, і представник позивача не був присутній в судовому засіданні.

При цьому, як підтверджується матеріалами справи, протокольною ухвалою від 23.03.2023 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті на 10:00 год. 11.04.2023. Як свідчить протокол судового засідання 23.03.2023, представник позивача був присутній в даному судовому засіданні, а отже, представнику повідомлено про дату наступного судового засідання саме 11.04.2024.

Проте, ухвалою суду від 10.04.2023 у зв`язку із зміною графіку роботи судді судове засідання, яке було призначене на 12 год 00 хв 11.04.2023, було зазначено, що судове засідання не відбудеться, у зв`язку з чим суд вважає, що судове засідання слід призначити ні іншу дату, призначивши відповідно розгляд на 19.04.2023 о 14:30. Вказана ухвала постановлена без виклику сторін і в ній не зазначено, чи є явка обов?язковою чи не обов?язковою.

Ч. 1, 2 , 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Ч. 5 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на момент постановлення ухвали від 10.04.2023) визначено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на момент постановлення ухвали від 10.04.2023) визначено, що днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Ч. 7 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на момент постановлення ухвали від 10.04.2023) визначено, якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Отже, ухвалою суду від 10.04.2023 у зв`язку із зміною графіку роботи судді судове засідання, яке було призначене на 12 год 00 хв 11.04.2023, було зазначено, що судове засідання не відбудеться, у зв`язку з чим суд вважає, що судове засідання слід призначити ні іншу дату, призначивши відповідно розгляд на 19.04.2023 о 14:30. Вказана ухвала постановлена без виклику сторін. При цьому, на зворотньому боці ухвали міститься відмітка, що її надіслано 13.04.2023, без зазначення вихідного реєстрового номеру, а також міститься напис про направлення на 2 електронні адреси, без зазначення на які саме і кому. Також, матеріали справи не містять відомостей в підтвердження надсилання вказаної ухвали на електронні адреси, надані представниками у справу, а також не містять відомостей що така ухвала була вручена зокрема позивачу та/або його представнику в порядку, визначеному ч. 5, 6, 7 ст. 242 ГПК України (в редакції, чинній на момент постановлення ухвали від 10.04.2023).

Таким чином, доводи скаржника про те, що не отримував ухвалу Господарського суду Черкаської області від 10.04.2023, відтак був позбавлений можливості забезпечити присутність свого представника у судовому засіданні, не є необгрунтованими, що в силу п. 3 ч. 3 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України також є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Також, суд апеляційної інстанції встановив, що 06.01.2025 та 16.01.2025 позивачем через систему «Електронний суд» були подані додаткові пояснення, в яких зазначалось про те, що до суду першої інстанції позивачем були подані клопотання про призначення експертизи, з метою встановлення справжності договорів поставки, як документів, на яких грунтуються доводи відповідача, і вказані клопотання розглянуті судом першої інстанції не були. Крім того, позивач просив долучити до матеріалів справи № 925/727/22 копію Постанови ГУ Національної поліції в Черкаської області від 27.11.2024, копію висновка експерта від 26.12.2023 № СЕ-19/124-23/14332-ПЧ, які підтверджують правомірність його доводів.

Проте, вказане клопотання про призначення експертизи було розглянуто судом першої інстанції, і у його задоволенні позивачу було відмовлено шляхом постановлення протокольної ухвали, що підтверджується протоколом судового засідання від 23.03.2023.

Також, клопотання позивача про долучення до матеріалів справи № 925/727/22 копії Постанови ГУ Національної поліції в Черкаської області від 27.11.2024, копію висновка експерта від 26.12.2023 № СЕ-19/124-23/14332-ПЧ - судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки вказані документи були складені (виникли) вже після ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення 19.04.2023, а тому в силу приписів ст. 269 Господарського процесуального кодексу України судом апеляційної інстанції до розгляду не приймаються і не оцінюються.

Усі інші доводи, обгрунтування, посилання учасників справи враховані судом апеляційної інстанції, проте є такими, що не спростовують висновків суду апеляційної інстанції у даній постанові, з урахуванням наведених мотивів.

З урахуванням наведеного, оцінивши наявні у справі докази як кожен окремо, так і в сукупності, враховуючи припис ст. 316 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача - є законними, обгрунтованими та підлягають задоволенню за наведених у дані постанові підстав, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в апеляційному порядку з прийняттям нового рішення про задоволення вказаного позову повністю у зв?язку їх правомірністю, законністю, а також належністю та ефективністю обраного способу захисту.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, з урахуванням мотивів даної постанови, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено при нез`ясуванні обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими обставини з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права (ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України), у зв`язку з чим на підставі п. 1-4 ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення Господарського суду Черкаської області від 19.04.2023 у справі № 925/727/22 підлягає скасуванню в апеляційному порядку з прийняттям нового рішення про задоволення позову повністю, за наведених у даній постанові підстав.

Розподіл судових витрат

Пунктом 2 ч. 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі п. 2 ч. 1, ч. 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат наступним чином: з Фермерського господарства «Ольвія І К» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Фурор» слід стягнути 22 501,30 грн (двадцять дві тисячі п`ятсот одну гривню тридцять копійок) судового збору за подання позовної заяви та 33 751,95 грн (тридцять три тисячі сімсот п`ятдесят одну гривню дев`яносто п`ять копійок) судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст.129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Фурор» на рішення Господарського суду Черкаської області від 19.04.2023 у справі № 925/727/22 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 19.04.2023 у справі № 925/727/22 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

4. Стягнути з Фермерського господарства «Ольвія І К» (19732, Черкаська обл., с. Мицалівка, вул. Польова, буд. 31; ідентифікаційний код 40023772) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Фурор» (03055, м. Київ, вул. Галі Тимофєєвої, буд. 3, кв. 68; ідентифікаційний код 36946177) 1 500 086,50 грн (один мільйон п`ятсот тисяч вісімдесят шість гривень п`ятдесят копійок) заборгованості, 22 501,30 грн (двадцять дві тисячі п`ятсот одну гривню тридцять копійок) судового збору за подання позовної заяви.

5. Стягнути з Фермерського господарства «Ольвія І К» (19732, Черкаська обл., с. Мицалівка, вул. Польова, буд. 31; ідентифікаційний код 40023772) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Фурор» (03055, м. Київ, вул. Галі Тимофєєвої, буд. 3, кв. 68; ідентифікаційний код 36946177) 33 751,95 грн (тридцять три тисячі сімсот п`ятдесят одну гривню дев`яносто п`ять копійок) судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Доручити місцевому господарському суду видати накази.

7. Справу №925/727/22 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення на яку може бути подано касаційну скаргу в порядку, строки та у випадках передбачених ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання повного тексту постанови: 18.07.2025.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді С.А. Гончаров

О.М. Сибіга