ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2025 Справа № 914/1581/25

За позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Алькор», м. Дніпро
до відповідача-1:Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Данила Галицького, с. Віжомля Львівської області
до відповідача-2:Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайф Корми», с. Давидів Львівської області
про:стягнення 182085,70 грн.
Суддя Никон О.З.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор» (далі Позивач, ТОВ «Алькор») до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Данила Галицького (далі Відповідач-1, Товариство імені Данила Галицького), до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайф Корми» (далі Відповідач-2, ТОВ «Агролайф Корми») про стягнення 182`085,70 грн.

Хід розгляду справи.

Ухвалою від 26.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи №914/1581/25 ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань та повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою від 11.06.2025 суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача-1 про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Суд зазначає, що у відповідачів наявні зареєстровані електронні кабінети у підсистемі «Електронний суд». Вказані вище ухвали доставлялись до відповідних електронних кабінетів та були отримані відповідачами, що підтверджується довідками про доставку електронних листів.

Таким чином, відповідачі належним чином повідомлені про розгляд цієї справи.

Аргументи сторін.

Позовна заява обґрунтована невиконанням відповідачем-1 умов Договору фінансового лізингу №Л-23/310/1 від 06.11.2023 в частині своєчасного та повного проведення розрахунку відповідно до Графіку лізингових платежів, а саме ним були порушені зобов`язання по оплаті платежів №№15-17 з відшкодування вартості об`єкта лізингу. Відповідні зобов`язання не виконав також і відповідач-2, який є поручителем відповідача-1 згідно із Договором поруки №ПЛ-23/310/1 від 06.11.2023.

Зважаючи на це, позивач просить солідарно стягнути із відповідачів 182`085,70 грн., з яких 172`701,00 грн. заборгованість по відшкодуванню вартості об`єкта лізингу та відшкодування комісії, 1`698,17 грн. інфляційні втрати, 577,66 грн. 3% річних, 1`139,75 грн. 10% річних, 5`969,15 грн. пеня.

Відповідач-1 подав відзив на позовну заяву, у якому визнав порушення договірних зобов`язань та наявність у нього основного боргу за договором. Згідно із його твердженнями невиконання договору обумовлене складним фінансовим становищем товариства, борг перед позивачем буде погашено, оскільки відповідач-1 провів активну посівну кампанію з метою вирощення та подальшої реалізації продукції.

У відзиві відповідачем-1 також заявлено два клопотання:

- про розстрочення виконання рішення суду на шість місяців зі щомісячною сплатою 30`347,61 грн.;

- про зменшення заявлених до стягнення інфляційних втрат, 3% річних, 10% річних та пені на 90%.

Відповідач-2 у встановлені судом строки не подав відзиву на позовну заяву, як і не подав жодних інших процесуальних документів, у яких б висловлював власну позицію щодо заявлених позовних вимог.

Обставини справи.

06.11.2023 між позивачем (лізингодавець) та відповідачем-1 (лізингоодержувач) укладено Договір фінансового лізингу №Л-23/310/1 (далі договір фінансового лізингу), який згідно із пунктом 1.1 регулює юридичні відносини між сторонами з фінансового лізингу об`єкта лізингу багатоцільового універсального агрегату для обробки ґрунту та передпосівної підготовки Rubin 10/600 КUА, 2022 року випуску, що набутий у власність лізингодавцем відповідно до встановленої лізингоодержувачем Специфікації (Додаток 1).

До вказаного договору сторони 06.11.2023 підписали Додаток 1 «Специфікація об`єкта лізингу», Додаток 2 «Додаткові умови фінансового лізингу №1», Додаток 3 «Графік платежів №1» та Додаток 4 «Визначення нормального зносу».

З матеріалів справи вбачається, що об`єкт лізингу придбаний позивачем (покупець) у ТОВ «Компанія ЛАН» (постачальник) на підставі Договору поставки сільськогосподарської техніки №061123-01-Т від 06.11.2023, Специфікації від 06.11.2023 до нього, Додаткової угоди №1 від 05.12.2023 та Специфікації №1 від 05.12.2023 до цієї додаткової угоди.

Пунктом 1.4 договору поставки передбачено, що придбання товару здійснюється покупцем для подальшої передачі в фінансовий лізинг Товариству імені Данила Галицького згідно із Договором фінансового лізингу №Л-23/310/1 від 06.11.2023.

Судом встановлено, що ТОВ «Компанія ЛАН» передало, а позивач прийняв товар за договором поставки загальною вартістю 2862720,00 грн., що підтверджується Актом приймання-передачі №051223-01 від 05.12.2023 та видатковою накладною №051223-01 від 05.12.2023. Вартість товару, що є об`єктом лізингу, оплачена позивачем на користь постачальника у повному обсязі, що підтверджується платіжними інструкціями №235 від 28.11.2023 на суму 866271,00 грн. та №252 від 11.12.2023 на суму 1996449,00 грн.

Відповідно до пункту 2.1 договору фінансового лізингу з моменту підписання лізингоодержувачем та лізингодавцем акту приймання-передачі об`єкта лізингу, що є невід`ємною частиною договору, та/або на третій робочий день із дня письмового повідомлення лізингодавцем лізингоодержувача про доставку об`єкта лізингу, об`єкт лізингу вважається таким, що отриманий лізингоодержувачем у лізинг від лізингодавця на умовах, визначених договором.

На виконання своїх зобов`язань позивач 05.12.2023 передав, а відповідач-1 прийняв об`єкт лізингу, що підтверджується видатковою накладною №10 від 05.12.2023.

Пунктами 2.9, 8.1, 8.2 договору фінансового лізингу (із врахуванням додаткової угоди №1 від 05.12.2023) передбачено, що загальна ціна договору з урахуванням викупу становить 3`415`052,00 грн. з ПДВ та складається із загальної суми лізингових платежів, передбачених у Графіку платежів №1, що є додатком 3 до договору. Склад лізингових платежів включає: а) відшкодування частини вартості об`єкта лізингу; b) сплату комісії згідно з умовами договору. Лізингові платежі мають бути сплаченими згідно із графіком платежів.

Судом встановлено, що 05.12.2023 між позивачем та відповідачем-1 підписано Додаткову угоду №1 до договору фінансового лізингу, якою змінено та встановлено уточнений Графік лізингових платежів. Так, сторони погодили, що оплата відшкодування вартості предмета лізингу та відшкодування комісії здійснюватиметься шляхом здійснення відповідачем-1 двадцяти чотирьох платежів, які підлягають оплаті у період з 10.01.2024 по 10.12.2025, та платежу по викупу у розмірі 1200,00 грн., який потрібно здійснити до 10.12.2025. Перший лізинговий платіж становить 914140,00 грн., а загальна сума платежів на користь лізингодавця за весь період оплати за Графіком лізингових платежів складає 3415052,00 грн.

Відповідач-1 порушив умови договору фінансового лізингу в частині своєчасного та повного проведення розрахунку з позивачем відповідно до Графіку лізингових платежів. У зв`язку із цим, позивач звертався із відповідними позовними заявами до відповідача-1 та відповідача-2, які розглядалися Господарським судом Львівської області, а саме:

1) рішенням Господарського суду Львівської області від 09.12.2024 у справі №914/1739/24, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 15.04.2205, позов задоволено частково, стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за договором фінансового лізингу у розмірі 620619,63 грн., з яких 565459,00 грн. заборгованість з відшкодування вартості предмета лізингу та комісії, 6677,24 грн. інфляційні втрати, 4730,13 грн. 3% річних, 43753,26 грн. пеня.

У межах справи №914/1739/24 суд встановив обставини, які є преюдиційними під час розгляду справи №914/1581/25, а саме обставини виконання позивачем обов`язку щодо передачі вдіповідачу-1 об`єкта лізингу, часткової оплати відповідачем-1 за період з 24.11.2024 по 03.07.2024 лізингових платежів у розмірі 1346798,00 грн. та виникнення у нього основного боргу у розмірі 565459,00 грн. Вказана сума складається із заборгованості за зобов`язаннями по оплаті платежів з відшкодування вартості об`єкту лізингу за платежами у Графіку лізингових платежів під №№3-6, а також за зобов`язаннями по оплаті платежів з відшкодування комісії під №№4-6.

Рішення суду у справі №914/1739/24 було виконане Товариством імені Данила Галицького, що визнається позивачем та відповідачем-1.

2) рішенням Господарського суду Львівської області від 02.06.2025 у справі №914/459/25, позов задоволено частково, стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача 965908,00 грн. заборгованості по відшкодуванні вартості предмету лізингу та комісії, 56355,15 грн. інфляційних втрат, 9974,67 грн. 3% річних, 32437,30 грн. 10% річних, 89017,25 грн. пені.

У межах справи №914/1739/24 суд встановив обставини порушення відповідачем-1 умов договору фінансового лізингу в частині своєчасного та повного проведення розрахунку відповідно до Графіку лізингових платежів, зокрема ним порушені зобов`язання по оплаті платежів з відшкодування вартості об`єкту лізингу за платежами №№7-14, та існування у нього боргу у розмірі 965908,00 грн.

Станом на дату ухвалення рішення у справі №914/1581/25, рішення суду у справі №914/459/25 ще не набрало законної сили та оскаржується у апеляційному порядку. Однак, у тексті рішення судом зазначено, що Товариство імені Данила Галицького у відзиві на позов та усних поясненнях по суті спору визнало наявність основної заборгованості перед позивачем та заперечувало лише з приводу нарахування штрафних санкцій.

Суд зазначає, що предметом позову у справі №914/1581/25 є матеріально-правові вимоги про солідарне стягнення із відповідачів боргу у розмірі 172701,00 грн. за порушення зобов`язання по оплаті платежів за договором фінансового лізингу з відшкодування вартості об`єкту лізингу та відшкодування комісії, які вказані під номерами 15-17 у Графіку лізингових платежів.

Так, згідно із Графіком лізингових платежів лізинговий платіж під №15 у розмірі 58593,00 грн. слід було здійснити у строк до 10.03.2025 включно; лізинговий платіж під №16 у розмірі 57567,00 грн. слід було здійснити у строк до 10.04.2025 включно; лізинговий платіж під №17 у розмірі 56541,00 грн. слід було здійснити у строк до 10.05.2025 включно.

У матеріалах справи відсутні докази повної або часткової сплати вказаних сум відповідачем-1 у погоджені сторонами строки, що вказує на порушення ним взятих на себе зобов`язань згідно із договором фінансового лізингу.

Позивач направляв відповідачу-1 вимогу про погашення боргу №12052025/1 від 12.05.2025, однак така залишилася без належного реагування. Факт відправлення вимоги підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист, поштової накладної та фіскального чеку.

Пунктом 8.5 договору фінансового лізингу встановлено, що у разі прострочення здійснення лізингового платежу лізингоодержувач сплачує:

- пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми чергового платежу, який був прострочений, за кожний день затримки платежу;

- 3% річних в порядку передбаченому частиною 2 статті 625 ЦК України;

- 10% річних в порядку передбаченому частиною 2 статті 536 ЦК України у випадку, якщо період прострочення оплати лізингового платежу складає більше 60 календарних днів.

На підставі вказаного пункту, а також частини 2 статті 625 ЦК України позивач здійснив нарахування на основний борг відповідача-1 1`698,17 грн. інфляційних втрат, 577,66 грн. 3% річних, 1`139,75 грн. 10% річних та 5`969,15 грн. пені, про стягнення яких просить суд.

Судом також встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача-1 за договором фінансового лізингу, між позивачем (кредитор) та відповідачем-2 (поручитель) укладено Договір поруки №ПЛ-23/310/1 від 06.11.2023 (далі договір поруки), згідно із пунктом 1.1 якого поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед кредитором в повному обсязі солідарно з лізингоодержувачем відповідати за виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань перед кредитором, які випливають з умов договору фінансового лізингу №Л-23/310/1 від 06.11.2023, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії договору фінансового лізингу.

Пунктом 3.1 договору поруки встановлено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання лізингоодержувачем зобов`язань за договором фінансового лізингу кредитор звертається до поручителя з письмовим повідомленням про факт порушення лізингоодержувачем зобов`язань за договором фінансового лізингу з викладення змісту порушення, та з вимогою до поручителя виконати забезпечене цим договором зобов`язання за лізингоодержувача, а поручитель зобов`язується виконати таку вимогу кредитора протягом 10 робочих днів з моменту отримання такого повідомлення.

Зважаючи на допущене відповідачем-1 порушення договірних зобов`язань, позивач направляв відповідачу-2 вимогу про погашення боргу №12052025/2 від 12.05.2025, однак попри її отримання 16.05.2025 така залишилася без належного реагування. Факт відправлення вимоги та її отримання підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист, поштової накладної та фіскального чеку та рекомендованого повідомлення про вручення відправлення.

Зважаючи на це, позивач просить стягнути заявлені основний борг, 3% річних, 10% річних та пеню солідарно із відповідача-2.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при прийнятті рішення, висновки суду.

Відповідно до статті 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Як підтверджено матеріалами справи, позивач (лізингодавець) та відповідач-1 (лізингоодержувач) уклали Договір фінансового лізингу №Л-23/310/1 від 06.11.2023, у зв`язку з чим набули взаємних прав і обов`язків.

Пунктом 1 частини 2 статті 20 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингодавець зобов`язаний у передбачені договором фінансового лізингу строки передати лізингоодержувачу об`єкт фінансового лізингу у стані, що відповідає призначенню такого об`єкта та умовам договору фінансового лізингу.

На виконання своїх зобов`язань позивач передав, а відповідача-1 прийняв об`єкт лізингу багатоцільовий універсальний агрегат для обробки ґрунту та передпосівної підготовки Rubin 10/600 КUА, 2022 року випуску, що підтверджується видатковою накладною №10 від 05.12.2023 та рішенням Господарського суду Львівської області від 09.12.2024 у справі №914/1739/24, яке набрало законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 16, пункту 3 частини 2 статті 21 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі, належні до сплати за договором фінансового лізингу, здійснюються в порядку, встановленому договором фінансового лізингу. Лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати передбачені договором фінансового лізингу лізингові та інші платежі.

Судом встановлено, що відповідач-1 зобов`язався здійснити, серед іншого, три лізингові платежі на загальну суму 172701,00 грн., які вказані під №№15-17 у Графіку лізингових платежів до договору фінансового лізингу, а саме у розмірі 58593,00 грн. у строк до 10.03.2025 включно, у розмірі 57567,00 грн. до 10.04.2025 включно, у розмірі 56541,00 грн. до 10.05.2025 включно.

Оскільки доказів своєчасної та повної оплати вказаних вище платежів відповідачем-1 до суду подано не було, суд дійшов висновку про існування у Товариства імені Данила Галицького заборгованості за договором фінансового лізингу у розмірі 172701,00 грн. (58593,00 + 57567,00 + 56541,00). При здійсненні таких висновків суд враховує, що відповідач-1 визнає факт порушення ним своїх договірних зобов`язань та існування у нього боргу у заявленому позивачем розмірі.

Вирішуючи спір між сторонами у цій справі, суд також враховує, що зобов`язання відповідача-1 за договором фінансового лізингу забезпечені Договором поруки №ПЛ-23/310/1 від 06.11.2023, укладеним між позивачем (кредитор) та відповідачем-2 (поручитель).

Відповідно до статті 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Частинами 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно із пунктом 1.7 договору поруки порукою забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати поручителем замість лізингоодержувача кожного і всіх його грошових зобов`язань за договором фінансового лізингу у такому розмірі, валюті і порядку, як встановлено у договорі фінансового лізингу. Порукою забезпечені вимоги кредитора за договором фінансового лізингу щодо: повного погашення лізингових платежів згідно з графіком платежів; оплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на дату нарахування, від суми прострочених до виконання зобов`язань; виконання інших зобов`язань лізингоодержувача, які передбачені умовами договору фінансового лізингу та вимогами чинного законодавства України.

Приписами частини 1 статті 543 ЦК України встановлено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

З матеріалів справи вбачається, що позивач направляв відповідачу-2 вимогу про виконання забезпеченого договором поруки зобов`язання за відповідача-1, посилаючись на порушення останнім договору фінансового лізингу. Проте, попри отримання вказаної вимоги відповідачем-2 не вчинено жодних дій спрямованих на сплату за відповдіача-1 боргу, 3% річних, 10% річних, інфляційних втрат та пені.

З моменту відкриття провадження у справі та до дати ухвалення цього рішення відповідач-2 не заперечив обставини порушення відповідачем-1 договірного зобов`язання та заявлені позивачем до стягнення суми. Доказів оплати заборгованості ним до суду не подано.

Укладені між позивачем та відповідачами договори є дійсними і обов`язковими для виконання сторонами, а отже, на підставі положень статті 179 Господарського кодексу України, статей 204, 629 Цивільного кодексу України породжують для його сторін відповідні права та обов`язки, зокрема право позивача як лізингодавця отримати лізингові платежі та обов`язок відповідачів своєчасно сплачувати лізингові та інші платежі.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вимога позивача про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості на суму 172701,00 грн. є такою, що підлягає задоволенню.

Щодо заявлених до стягнення інфляційних втрат, 3% річних, 10% річних та пені.

Позивачем також заявлено до солідарного стягнення 1698,17 грн. інфляційних втрат, 577,66 грн. 3% річних, 1139,75 грн. 10% річних, 5969,15 грн. пені.

Надаючи оцінку вказаним позовним вимогам суд зазначає таке.

Частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 536 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Пунктом 8.5 договору фінансового лізингу встановлено, що у разі прострочення здійснення лізингового платежу лізингоодержувач сплачує: 1) пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми чергового платежу, який був прострочений, за кожний день затримки платежу; 2) 3% річних в порядку передбаченому частиною 2 статті 625 ЦК України; 3) 10% річних в порядку передбаченому частиною 2 статті 536 ЦК України у випадку, якщо період прострочення оплати лізингового платежу складає більше 60 календарних днів.

Із розрахунків повивача вбачається такий порядок нарахування пені та 3% річних:

- за період 11.03.2025 - 20.05.2025 нарахування проводяться на суму 58593,00 грн.;

- за період 11.04.2025 - 20.05.2025 нарахування проводяться на суму 57567,00 грн.;

- за період 11.05.2025 - 20.05.2025 нарахування проводяться на суму 56541,00 грн.

Нарахування 10% річних проводиться лише за період з 11.03.2025 по 20.05.2025 на суму 58593,00 грн., зважаючи на те, що період прострочення відповідного лізингового платежу становить більше 60 календарних днів, а саме 71 день.

У свою чергу, нарахування інфляційних втрат проводиться на суму у розмірі 58593,00 грн. з урахуванням індексів інфляції за березень-квітень 2025 року, а також на суму у розмірі 57567,00 грн. з урахуванням індексів інфляції за квітень 2025 року.

Визначені позивачем періоди та бази нараховування є правильними. Контррозрахунків відповідачами до суду подано не було.

Здійснивши відповідний перерахунок, суд дійшов висновку, що заявлені до стягнення суми інфляційних втрат, 3% річних, 10 річних та пені підлягають солідарному стягненню із відповідачів на користь позивача, а саме у розмірі 1698,17 грн., 577,66 грн., 1139,75 грн., 5969,15 грн. відповідно.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо клопотання відповідача-1 про розстрочення виконання рішення суду.

Відповідач-1 заявив клопотання про розстрочення виконання рішення суду на шість місяців зі щомісячною сплатою 30`347,61 грн.

Згідно із частиною 1 статті 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Розстрочка виконання рішення суду це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду щодо сплати загальної суми боргу частинами. Надання розстрочки судом полягає у визначенні розміру щомісячних платежів з метою погашення всієї суми боргу, визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку сплати останнього платежу на підставі розстрочки рішення має бути виконано повністю.

Закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Так, відповідач-1 посилається на скрутне матеріальне становище обумовлене складним процесом проведення посівної кампанії 2025 року, однак не надає жодних доказів, які б підтверджували вказані обставини.

Враховуючи викладене, суд вважає, що підстави для задоволення заяви відповідача-1 про розстрочення виконання рішення відсутні.

Щодо клопотання відповідача-1 про зменшення заявлених до стягнення інфляційних втрат, 3% річних, 10% річних та пені на 90%.

Відповідач-1 заявив клопотання про зменшення заявлених до стягнення інфляційних втрат, 3% річних, 10% річних та пені на 90%.

Відповідно до частини 1 статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина 3 статті 551 ЦК України).

Суд зазначає, що зменшення стягнутої суми 10% річних є неможливим, адже відповідна сума за своєю правовою природою є відсотками за користування чужими грошовими коштами, а не неустойкою (штрафом, пенею).

Щодо інфляційних втрат та 3% річних, то суд зазначає таке.

Норми статті 625 ЦК України спрямовані в першу чергу на те, щоб внаслідок неправомірних дій боржника (прострочення) право власності кредитора не було порушене, оскільки внаслідок знецінення національної грошової одиниці купівельна спроможність коштів, які б кредитор міг одержати за належного виконання боржником своїх грошових зобов`язань, буде значно меншим, що має відповідно наслідком зменшення майнового блага кредитора.

Крім того, невиконання або неналежне виконання боржником свого грошового зобов`язання не може бути залишене без реагування та застосування до нього міри відповідальності, оскільки б це суперечило загальним засадам цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України).

Тому, оскільки застосування індексу інфляції до суми боргу фактично має на меті одержання кредитором того, на що він розраховував одержати у разі належного виконання боржником грошового зобов`язання, то стягнення 3% річних є тою мірою відповідальності, яку боржник зобов`язаний понести за неналежне виконання свого грошового зобов`язання.

У постанові Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18 наголошено на тому, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, відповідач-1, просячи зменшити заявлений до стягнення позивачем розмір інфляційних втрат, помилково посилається на положення статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України, які передбачають право суду на зменшення розміру штрафних санкцій.

Що стосується 3% річних, то згідно із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Підсумовуючи викладене вище, заявлене відповідачем-1 клопотання може бути розглянутим виключно щодо стягнутих судом сум 3% річних та пені.

З огляду на те, що заявлені до стягнення розміри 3% річних та пені не є очевидно неспівмірними щодо розміру основної заборгованості, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, стягнути із відповідачів суми 3% річних та пені у повному розмірі.

Посилання відповідача-1 на те, що позивачем не доведено збитків, завданих йому несвоєчасною оплатою, на переконання суду, недостатньо для того, щоб задовольнити подане клопотання. Суд зазначає, що загальна задоволена сума 3% річних та пені є незначною по відношенню до основної заборгованості, вона не складатиме непосильного фінансового тягаря для відповідачів. Не змінює висновків суду і та обставина, що відповідач-1 оплатив суму додаткових нарахувань у розмірі 55160,63 грн., яка була стягнута із нього згідно із рішенням суду у справі №914/1739/24.

Відмовляючи у задоволенні клопотання відповідача-1, суд звертає увагу на те, що зменшення розміру 3% річних та пені належить до його дискреційних повноважень. Суд не зобов`язаний зменшувати заявлений до стягнення розмір 3% річних та пені.

Щодо судових витрат.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Звертаючись до суду із позовом, позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №1433 від 20.05.2025.

Зважаючи на повне задоволення позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню на користь позивача у розмірі 2422,40 грн.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 17.05.2023 у справі №522/5582/16-ц, при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Таким чином, судовий збір підлягає стягненню з відповідача-1 у розмірі 1211,20 грн., і з відповідача-2 у розмірі 1211,20 грн.

Також позивач зазначив орієнтовану суму витрат на професійну правничу допомогу 30000,00 грн. У клопотанні вх. №15612/25 від 11.06.2025 ствердив, що остаточна сума судових витрат за надану йому правничу допомогу буде пред`явлена протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Керуючись статтями 73, 74, 129, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути солідарно з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Данила Галицького (місцезнаходження: 81067, Львівська обл., Яворівський р-н, село Віжомля; ідент код: 03763282) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайф Корми» (місцезнаходження: 81151, Львівський р-н, Львівська обл., село Давидів, вулиця Львівська, будинок, 2; ідент код: 36874925) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Алькор» (місцезнаходження: 49044, місто Дніпро, вулиця Самарського Якова, будинок, 2, офіс, 302, ідент код: 44551912) 172701,00 грн. заборгованості за лізинговими платежами, 1698,17 грн. інфляційних втрат, 577,66 грн. 3% річних, 1139,75 грн. 10% річних, 5969,15 грн. пені.

3. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Данила Галицького (місцезнаходження: 81067, Львівська обл., Яворівський р-н, село Віжомля; ідент код: 03763282) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Алькор» (місцезнаходження: 49044, місто Дніпро, вулиця Самарського Якова, будинок, 2, офіс, 302, ідент код: 44551912) 1211,20 грн. судового збору.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайф Корми» (місцезнаходження: 81151, Львівський р-н, Львівська обл., село Давидів, вулиця Львівська, будинок, 2; ідент код: 36874925) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Алькор» (місцезнаходження: 49044, місто Дніпро, вулиця Самарського Якова, будинок, 2, офіс, 302, ідент код: 44551912) 1211,20 грн. судового збору.

5. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в строки, визначені статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Никон О.З.