ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2025 р. Справа № 910/6207/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

секретар судового засідання Медведєва К.І.,

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вензабуд»

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2025

та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2025

у справі № 910/6207/22 (суддя Мудрий С.М.)

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Сервіс Євробуд»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вензабуд»

про стягнення 1 368 023,97 грн

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вензабуд»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Сервіс Євробуд»

про стягнення 1 514 952,34 грн

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Альянс Сервіс Євробуд» (далі - ТОВ «Альянс Сервіс Євробуд») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вензабуд» (далі - ТОВ «Вензабуд») про стягнення заборгованості за договором підряду на виконання будівельних робіт від 08.06.2021 № 04/08-06/21-КРП-4А в загальному розмірі 1 368 023,97 грн, з яких: 1 149 127,00 грн - основний борг, 142 708,27 грн - інфляційні втрати, 76 188,70 грн - пені.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням умов договору підряду згідно з яким ТОВ «Альянс Сервіс Євробуд» зобов`язувалося виконати підрядні роботи, а ТОВ «Вензабуд» зобов`язувалося прийняти роботи та оплатити їх. ТОВ «Вензабуд» роботи, виконані ТОВ «Альянс Сервіс Євробуд» прийняло, проте оплатило частково.

Своєю чергою, ТОВ «Вензабуд» звернулося до Господарського суду міста Києва із зустрічним позовом до ТОВ «Альянс Сервіс Євробуд» про стягнення пені, штрафу та збитків у розмірі 1 514 952,34 грн.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані порушенням умов договору підряду щодо строків виконання робіт.

Господарський суд міста Києва рішенням від 06.12.2022 відмовив у задоволенні первісного позову, зустрічний позов задовольнив частково: стягнув з ТОВ «Альянс Сервіс Євробуд» на користь ТОВ «Вензабуд» 1 514 052,19 грн неустойки та штрафу, 150 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 22 710,78 грн витрат по сплаті судового збору. У задоволенні решти зустрічного позову відмовив.

Північний апеляційний господарський постановою від 16.03.2023 скасував рішення суду першої інстанції та виклав резолютивну частину рішення у такій редакції: «У задоволенні первісного позову ТОВ «Альянс Сервіс Євробуд» - відмовити повністю. Судові витрати за подачу первісного позову покласти на позивача за первісним позовом. Зустрічний позов ТОВ «Вензабуд» - задовольнити частково. Стягнути з ТОВ «Альянс Сервіс Євробуд» на користь ТОВ «Вензабуд» 364 925,19 грн неустойки та штрафу, 36 135,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 5 473,88 грн витрат по сплаті судового збору. У решті зустрічних позовних вимог - відмовити».

Верховний Суд постановою від 08.08.2023 скасував рішення судів попередніх інстанцій та направив справу на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд вказав, що суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні первісного позову, виходили виключно із встановлених обставин порушення виконання договору підрядником в погоджений договором строк, тим самим залишивши поза увагою дослідження своєчасності виконання як підрядником, так і замовником своїх зобов`язань в сукупності, можливість виконання робіт підрядником пов`язаного з виконанням своїх зобов`язань замовником.

Крім того Верховний Суд зазначив, що, ухвалюючи оскаржувані рішення та постанову, суди першої та апеляційної інстанцій не встановили фактичної ціни договору на момент нарахування позивачем за зустрічним позовом штрафу.

За результатами нового розгляду Господарський суд міста Києва рішенням від 04.04.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2024, у задоволенні первісного позову ТОВ «Альянс Сервіс Євробуд» відмовив повністю, зустрічний позов ТОВ «Вензабуд» задовольнив частково. Стягнув з ТОВ «Альянс Сервіс Євробуд» на користь ТОВ «Вензабуд» 358 615,63 грн - штрафних санкцій, 5 379,24 грн - витрат по сплаті судового збору, 23 671,74 грн - витрат на професійну правничу допомогу. У решті зустрічного позову відмовлено.

Верховний Суд постановою від 02.10.2024 скасував рішення судів попередніх інстанцій та направив справу на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд вказав, що суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні первісного позову, формально підійшли до розгляду справи та взагалі не надали оцінки висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 08.08.2023. Судами було порушено норми матеріального та процесуального права, що унеможливило встановлення усіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Також суд касаційної інстанції вказав, що під час під час нового розгляду справи, судам, перш за все, слід з`ясувати обсяг зобов`язань як підрядника, так і замовника, визначених договором, а також надати оцінку можливості своєчасного виконання робіт підрядником, пов`язаного з виконанням своїх зобов`язань замовником. Отже слід належним чином з`ясувати та перевірити усі обставин справи, а також розглянути усі доводи сторін, як позивача за зустрічним позовом, так і відповідача, з наданням оцінки наданим сторонами доказам. Крім цього, судам також слід дослідити відповідні дії позивача за зустрічним позовом в контексті предмета спору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.03.2025 у справі № 910/6207/22 первісний позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вензабуд» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Сервіс Євробуд» 1 149 127,00 грн основного боргу, 142 708,27 грн інфляційних втрат, 76 188,70 грн пені, 20 520,36 грн судового збору за звернення до суду першої інстанції, 72 915,57 грн судового збору за звернення до суду апеляційної інстанції та 164 189,28 грн судового збору за звернення до суду касаційної інстанції.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Задовольняючи вимоги первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач за первісним позовом неналежним чином виконав своїх зобов`язання щодо оплати вартості виконаних підрядником робіт за договором підряду №04/08-06/21-КРП-4А від 08.06.2021 (з урахування додаткових угод), строк оплати яких настав, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність права у ТОВ «Вензабуд» вимагати стягнення плати у розмірі 1149127,00 грн (3 073 090,40 грн - 1 923 963,40 грн).

З огляду на прострочення Замовником виконання грошового зобов`язання, перевіривши наданий позивачем за первісним позовом розрахунок інфляційних втрат та штрафної санкції, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених до стягнення інфляційних втрат у розмірі 142 708,27 грн та пені у розмірі 76188,70 грн.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції, виходячи з положень Договору підряду (з урахуванням додатків та додаткових угод) встановив можливість матеріального забезпечення виконання робіт Замовником, дослідив зміст листів, яке здійснювалось між сторонами, передання необхідних для виконання робіт матеріалів, згідно актів прийому-передачі змонтованого матеріалу та передачі-приймання виконаних робіт згідно актів здачі-приймання та довідок про вартість виконаних робіт, у результаті чого дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача за зустрічним позовом про допущені порушення Підрядником зобов`язань в частині строку виконання робіт, виснувавши, що зобов`язання не могло бути виконано вчасно Підрядником, внаслідок прострочення самого кредитора (Замовника).

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 18.03.2025 у справі № 910/6207/22 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Сервіс Євробуд» про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вензабуд» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Сервіс Євробуд» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 230 200,00 грн.

Покладаючи на відповідача за первісним позовом витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 230 000,00 грн, місцевий господарським суд дійшов висновку про те, що заявлений розмір витрат є співмірним.

Не погоджуючись із вищезазначеними рішенням та додатковим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вензабуд» через підсистему «Електронний суд» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2025 та скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2025 по справі № 910/6207/22 та ухвалити нове, яким в задоволенні первісного позову відмовити повністю, зустрічний позов задовольнити повністю та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Сервіс Євробуд» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вензабуд» 1 514 052,34 грн штрафних санкцій. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Сервіс Євробуд» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вензабуд» судові витрати.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що оскаржувані судові рішення винесені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

За доводами скаржника, вирішуючи спір за первісним позовом в межах даної справи суд першої інстанції помилково дійшов висновків, що Замовник не заперечував розрахунок інфляційних втрат та розрахунок штрафних санкцій, які були надані Підрядником .

Скаржник наголошував на тому, що під час розгляду справи, Замовник не заперечував лише проти права позивача на отримання плати за виконані роботи у розмірі 1 149 127,00 грн, але повністю заперечував проти стягнення цієї заборгованості і тим більше нарахування на неї штрафних санкцій та інфляційних втрат з урахуванням п. 12.10 та п. 9.1.2 Договору, в силу яких остаточний розрахунок відповідачем за первісним позовом не проводиться, якщо мають місце випадки, передбачені п. 9.4 та п. 12.10 договору.

На переконання скаржника, Підрядник документів, які б підтверджували сплату ним Замовнику нарахованих пені, штрафів у зв`язку із порушенням ним умов договору, не надав, відтак відсутні підстави вважати, що Замовником допущено прострочення виконання грошового зобов`язання, тож вимоги Замовника про стягнення пені та інфляції є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

За доводами скаржника, суд першої інстанції жодним чином не спростував заперечень Замовника про застосування ним оперативно-господарських санкцій до Підрядника у зв`язку із порушенням останнім умов Договору підряду.

Також скаржник наголошував на тому, що суд першої інстанції не врахував, що акти прийому-передачі змонтованого матеріалу, як додатки до актів виконаних робіт, є Звітами про використання матеріальних ресурсів поставки Замовника і підтверджують використання вказаних матеріалів у закінчених і прийнятих Замовником роботах.

На переконання скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що порушення Підрядником строку виконання робіт сталося внаслідок прострочення самого Замовника ( кредитора).

Не погоджуючись із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат скаржник вказував, що суд першої інстанції не врахував висловлених відповідачем за первісним позовом заперечень щодо покладення на нього судових витрат; матеріали справи не містять доказів на підтвердження оплати юридичних послуг у визначеному розмірі 137 800,00 грн; Товариством з обмеженою відповідальністю «Альянс Сервіс Євробуд» не заявлено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які можуть бути понесені в зв`язку із розглядом справи.

Також скаржник наголошував на тому, що позивачем за первісним позовом не було своєчасно подано докази понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу на суму 230 200,00 грн.

Відтак враховуючи відсутність у матеріалах справи заяви ТОВ «Альянс Сервіс Євробуд» про намір подати докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення судами апеляційної та касаційної інстанцій, а також порушення порядку та строків для подання відповідних доказів, скаржник стверджував про відсутність підстав для розгляду поданих ним документів.

Оскільки ТОВ «Альянс Сервіс Євробуд» пропустило строк для подання доказів понесених витрат та не просив поновити пропущений процесуальний строк, а також та не вказав про поважність причин його пропуску, заяву про стягнення з відповідача витрат на послуги адвоката від 28.02.2024 необхідно залишити без розгляду.

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2025 матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вензабуд» у судовій справі № 910/6207/22 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вензабуд» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2025 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2025 у справі № 910/6207/22. Розгляд апеляційної скарги призначено на 07.05.2025.

18.04.2025 до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Сервіс Євробуд» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач за первісним позовом просив суд рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2025 та додаткове рішення від 18.03.2025 у справі № 910/6207/22 залишити в силі, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вензабуд» - без задоволення.

Позивач за первісним позовом вказував, що оскаржені апелянтом судові рішення постановлені з врахуванням викладених обставин справи, викладених зауважень у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду по цій справі, а саме; постанові від 08.08.2023 та постанові від 02.10.2024.

Також ТОВ «Альянс Сервіс Євробуд» повідомило суд, що у зв`язку із розглядом Північним апеляційним господарським судом справи № 910/6207/22, планує понести витрати на професійну правничу допомогу відповідно до домовленостей викладених у Угоді № 23/05-А про надання правової допомоги від 01.02.2024, гонорар успіху адвоката за представництво в суді та позитивне вирішення судової справи на користь «Клієнта», орієнтовно може складати ще 150 000,00 грн.

Судове засідання 07.05.2025 не відбулось, у зв`язку із перебуванням суддів Кропивної Л.В., Руденко М.А. та Пономаренка Є.Ю. з 05.05.2025 по 09.05.2025 у відпустках.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2025 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вензабуд» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2025 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2025 у справі № 910/6207/22 призначено на 18.06.2025.

У судовому засіданні 18.06.2025 оголошено перерву до 16.07.2025.

09.07.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Вензабуд» до Північного апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення (перерахунок зустрічних позовних вимог), в яких позивач за зустрічним позовом вказував, що загальна сума штрафних санкцій за зустрічним позовом має складати 1 347 468,06 грн, у тому числі 367 513,12 грн пені та 979 954,94 грн штрафу.

15.07.2025 від ТОВ «Альянс Сервіс Євробуд» до Північного апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення у справі.

У судове засідання 16.07.2025 з`явились представники позивача та відповідача.

Дослідивши доводи апелянта, заслухавши доводи позивача, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права при вирішенні спору, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.06.2021 між ТОВ «Альянс Сервіс Євробуд» (Підрядник) та ТОВ «Вензабуд» (Замовник) був укладений договір підряду № 04/08-06/21-КРП-4А, за умовами якого Підрядник зобов`язувався своїми силами і засобами та на свій ризик виконати та здати в установлені даним договором строки підрядні роботи на об`єкті (об`єкті будівництва, будівельному майданчику), який визначається відповідно до додатків до договору, додаткових угод до договору та додатків до них.

Додатком до Договору визначено вид робіт, які мають бути виконані Підрядником : комплекс внутрішніх оздоблювальних робіт у житловому будинку У 4 у м. Бровари, на розмір вул..Симоненка Василя та вул. Чорновола В`ячеслава 3 мікрорайону ІУ житлового району, ІІ черга будівництва.

При цьому перед початком виконання робіт Підрядник зобов`язувався отримати у Замовника проектну документацію на виконання таких робіт з відміткою «до виконання», розробити та погодити з Замовником технологічну карту виконання робіт і, погоджувати із Замовником виробників матеріалів / обладнання, що використовуються ним при виконанні робіт, ціни на матеріали обладнання,шляхом передачі та погодження із Замовником рахунків, тощо. Допускалося при виконані робіт використання матеріалів Замовника .

Вартість будівництва, хоча і була визначена як тверда сума, однак залежала від сукупної вартості всіх робіт .

Також між сторонами укладено додаткові угоди, згідно яких обумовлено виконання: 1) комплексу внутрішніх оздоблювальних робіт (Додаток №1 до Договору підряду), 2) оздоблювальних робіт вхідних груп, приямків та цоколю (Додаткова угода №1), а також 3) виконання облицювання плитками керамічних ліфтових порталів (Додаткова угода №2) житлового будинку №4 об`єкту «Будівництво багатоквартирних житлових будинків з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями. Київська область, м. Бровари, на розі вул. Симоненка Василя та вул. Чорновола В`ячеслава 3 мікрорайону IV житлового району» ІІ черга будівництва» (у складі попередніх робіт).

Як правильно установив суд першої інстанції, і не заперечував Замовник, ТОВ «Альянс Сервіс Євробуд» виконано будівельних підрядних робіт на загальну суму 3 073 090,40 грн (разом із ПДВ), що підтверджується:

- Актами на виконання комплексу внутрішніх оздоблювальних робіт:

№1 від 21.10.2021 на суму 389 205,46 грн (за жовтень 2021 року);

№2 від 21.10.2021 на суму 378 469,22 грн (за жовтень 2021 року);

№6 від 17.12.2021 на суму 29 505,18 грн (за грудень 2021 року);

№7 від 17.12.2021 на суму 29 524,10 грн (за грудень 2021 року);

№15 від 17.12.2021 на суму 67 163,17 грн (за грудень 2021 року);

№16 від 17.12.2021 на суму 66 870,77 грн (за грудень 2021 року);

№3 від 31.12.2021 на суму 92 651,63 грн (за грудень 2021 року);

№4 від 05.01.2022 на суму 1 084 347,60 грн (за січень 2022 року);

№5 від 10.01.2022 на суму 756 110,39 грн (за січень 2022 року);

№1 від 11.01.2022 на суму 179 242,88 грн (за січень 2022 року);

- довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрати:

від 21.10.2021 на суму 690 907,21 грн (за жовтень 2021 року);

від 17.12.2021 на суму 173 756,90 грн (за грудень 2021 року);

від 31.12.2021 на суму 83 386,45 грн (за грудень 2021 року);

від 05.01.2022 на суму 975 912,84 грн (за січень 2022 року);

від 10.01.2022 на суму 680 499,34 грн (за січень 2022 року);

від 11.01.2022 на суму 161 318,58 грн (за січень 2022 року);

- актами прийому-передачі змонтованого матеріалу:

№3/1 від 31.12.2021 на суму 56 754,10 грн;

№4/1 від 05.01.2022 на суму 303 373,08 грн;

№5/1 від 10.01.2022 на суму 206 524,14 грн;

№1/1 від 11.01.2022 на суму 95 178,96 грн.

Замовником вартість виконаних робіт шляхом сплати авансового платежу оплачено у розмірі 1 923 963,40 грн.

Отже, у Підрядника після виконання усіх передбачених договором підрядних виникло право на отримання 1 149 127,00 грн (3 073 090,40 грн - 1 923 963,40 грн) протягом десяти робочих днів після підписання актів та довідок про вартість виконаних робіт .

Перевіряючи доводи скаржника щодо необґрунтованості вимог Підрядника за первісним позовом про стягнення пені та інфляційних втрат у зв`язку з простроченням Замовника у виконанні грошового зобов`язання по здійсненню розрахунків з Підрядником на тій підставі, що Замовник мав право у відповідності до п. 12.10 та п. 9.1.2 Договору підряду зменшувати будь-який платіж на величину збитків, пені та штрафів, нарахованих ним у відповідності до умов даного договору, а також на суми інших платежів, які підрядник повинен здійснити на користь замовника згідно даного договору, колегія суддів виходить з того, що частини 3 та 4 ст. 13 ГПК України покладають на сторону тягар доведення тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

В матеріалах справи відсутні докази того, що Замовник на момент вирішення спору здійснив зарахування своїх вимог до Підрядника і повідомив останнього про таке зарахування, у порядку та спосіб передбачений ст.. 601 ЦК України.

Більше того, такі твердження апелянта спростовуються фактом подання ним зустрічного позову до Підрядника про примусове стягнення 1514952,34 грн. неусйфтоки та штрафу.

Отже доводи апелянта про те, що він скористався правом, передбаченим у п. 12.10 та п. 9.1.2 договору, відхиляються апеляційним судом за неспроможністю

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Формулювання статті 625 Цивільного кодексу України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому інфляційні втрати не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 Цивільного кодексу України і ст. 230 Господарського кодексу України, у зв`язку з чим обмеження нарахування шістьма місяцями відповідно до частини 6 ст. 232 Господарського кодексу України до інфляційних втрат не застосовується.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Разом з тим, приписами ст. 549 Цивільного кодексу України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, при цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

З огляду на прострочення Замовником виконання грошового зобов`язання і не здійсненням розрахунків з Підрядником після прийняття виконаних ним підрядних робіт, перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок інфляційних втрат та пені, суд апеляційної інстанції встановив, що вимоги Підрядника до Замовника підлягають задоволенню у заявленому Підрядником розмірі, тож висновок суду першої інстанції за результатами вирішення первісного позову є законним та обґрунтованими.

Помилкове зазначення судом першої інстанції про те, що Замовник не заперечував розрахунок інфляційних втрат та пені, цих висновків суду не спростовує і на їх правильність не впливає.

Щодо зустрічного позову, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 12.2. Договору підряду сторони погодили, що за недодержання строків виконання робіт/виправлення дефектів робіт, Підрядник сплачує Замовнику неустойку відповідно до додатків до договору, додаткових угод до договору та додатків до них.

Пунктом 8.2. Додатку №1 від 08.06.2021 «Основні комерційні умови договору» встановлено, що за недодержання строків виконання робіт/виправлення дефектів робіт, підрядник сплачує замовнику неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від ціни договору за кожний день затримки виконання робіт/виправлення дефектів робіт.

Відповідно до пункту 8.3. Додатку №1 від 08.06.2021 «Основні комерційні умови договору» за прострочення передбачених даним договором строків виконання робіт/виправлення дефектів на строк понад 10 календарних днів, підрядник сплачує замовнику штраф у розмірі 10% від ціни даного договору.

Згідно із пунктом 1.8.2. Додаткової угоди № 1 від 30.08.2021 до договору підряду за недодержання строків виконання робіт/виправлення дефектів робіт, підрядник сплачує замовнику неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від ціни договору за кожний день затримки виконання робіт.

Пунктом 1.8.3. Додаткової угоди №1 від 30.08.2021 до договору підряду передбачено, що за прострочення передбачених даним договором строків виконання робіт/виправлення дефектів на строк понад 10 календарних днів, підрядник сплачує замовнику штраф у розмірі 10% від ціни даного договору.

Відповідно до пунктом 1.8.2. Додаткової угоди № 2 від 05.10.2021 до договору підряду за недодержання строків виконання робіт/виправлення дефектів робіт, підрядник сплачує замовнику неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від ціни договору за кожний день затримки виконання робіт.

Пунктом 1.8.3 додаткової угоди №2 від 05.10.2021 до договору підряду передбачено, що за прострочення передбачених даним договором строків виконання робіт/виправлення дефектів на строк понад 10 календарних днів, підрядник сплачує замовнику штраф у розмірі 10% від ціни даного договору.

Положеннями статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 3 Додатку №1 до Договору підряду Підрядник зобов`язується розпочати виконання робіт протягом 3 (трьох) днів з дати отримання авансового платежу та виконати належним чином роботи і передати їх Замовнику протягом 70 (сімдесяти) календарних днів.

Пунктом 4 Додатку №1 до Договору підряду визначено сплату авансового платежу у розмірі 401 208,94 грн (разом із ПДВ).

Як вбачається з матеріалів справи, 24.06.2021 Замовник перерахував на користь Підрядника 401 208,94 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1744 від 24.06.2021 (т. 1, а.с. 167).

Отже роботи згідно Додатку №1 до Договору підряду, з урахуванням положень статті 253 та частини 5 статті 254 ЦК України, мали бути виконані не пізніше 06.09.2021

За умовами пункту 1.3. Додаткової угоди №1 до Договору підряду Підрядник зобов`язується розпочати виконання робіт з дати підписання даної Додаткової угоди та виконати належним чином роботи і передати їх Замовнику протягом 30 (тридцяти) календарних днів.

Оскільки Додаткова угода №1 до Договору підряду була підписана сторонами 30.08.2021, роботи за вказаною додатковою угодою повинні бути виконані не пізніше 29.09.2021. Однак враховуючи, що Замовник передав фронт робіт Підряднику лише 04.11.2021, тобто роботи мали бути виконані до 06.12.2021.

Відповідно до пункту 1.3. Додаткової угоди №2 до Договору підряду Підрядник зобов`язується розпочати виконання робіт з дати підписання даної Додаткової угоди та виконати належним чином роботи і передати їх Замовнику протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів.

Оскільки Додаткова угода №2 до Договору підряду була підписана сторонами 05.10.2021, роботи за вказаною додатковою угодою повинні бути виконані не пізніше 19.10.2021.

Останній Акт виконаних робіт підписано між сторонами поза межами зазначених строків, а саме 11.01.2022.

Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобов`язання з оплати мало бути виконано. Відтак, пеня має розраховуватися з дати, наступної за останнім днем строку виконання робіт, та до переддня підписання Акту виконаних робіт.

З огляду на вимоги частин 1 та 2 статті 2, частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Колегія суддів дослідивши розрахунок позивача за зустрічним позовом, не погоджується із використанням при обрахунку пені та штрафу, нарахованих за додатками № 1 та № 2 суми, яка складається з ціни договору підряду, додатку № 1 та додатку № 2, оскільки в п. 1.8.3. Додаткової угоди №1 від 30.08.2021 та в п. 1.8.3 додаткової угоди №2 від 05.10.2021 сторони погодили, підрядник сплачує замовнику штраф у розмірі 10% від ціни даного договору.

Так, ціною Договору підряду №04/08-06/21-КРП-4А від 08.06.2021 є договірна ціна у розмірі 3 129 378,70 грн, тож саме така ціна, на переконання колегії суддів, має застосовуватись при розрахунку штрафних санкцій.

Перевіривши правильність розрахунку пені, не виходячи при цьому за межі періоду, заявленого позивачем за зустрічним позовом

Період простроченняПеняШтраф, 10%
Роботи згідно Додатку №107.09.2021 - 10.01.2022186 133,73 грн312 937,87 грн
Роботи згідно Додаткової угоди №107.12.2021 - 10.01.202253 756,72 грн 312 937,87 грн
Роботи згідно Додаткової угоди №220.10.2021 - 30.12.2021106 741,82 грн312 937,87 грн
Всього 346 632,27 грн938 813,61 грн
колегія суддів встановила, що вірно розрахований розмір належної до стягнення з відповідача на користь позивача пені становить 346 632,27 грн та штрафу у розмірі 938 813,61 грн, які підлягають до стягнення з відповідача за зустрічним позовом.

Колегія суддів вважає безпідставним висновок місцевого господарського суду, що зобов`язання не могло бути виконано Підрядником вчасно внаслідок прострочення самого Замовника.

Такі висновки суду першої інстанції суперечать умовам договору підряду № 04/08-06/21-КРП-4А від 08.06.2021, за якими підрядні роботи виконуються Підрядником своїми силами і засобами, з використанням власних матеріалів та обладнання, за якість яких він відповідає перед Замовником, і зобов`язувався на свій ризик виконувати та здати в установлені даним Договором строки підрядні роботи на будівельному об`єкті.

Відповідно до пункту 4.14 договору підряду № 04/08-06/21-КРП-4А від 08.06.2021 Підрядник зобов`язаний виконати з використанням власних ресурсів, якщо інше не встановлено умовами даного договору або додатками до нього, та в установлені даним договором строки роботи відповідно до проектної документації, вимог ДБН України, СНіП та додатків до даного договору.

Згідно з пунктом 4.15 договору підряду № 04/08-06/21-КРП-4А від 08.06.2021 Підрядник зобов`язаний вживати заходів щодо збереження майна, переданого Замовником на виконання даного Договору, подавати Замовнику звіти про використання матеріальних ресурсів та повернути їх залишок Замовнику, здійснювати фіксування (складання актів) щодо пошкодження майна Замовника робітниками Підрядника та/або суміжними підрядними організаціями.

Пунктом 4.25 договору підряду № 04/08-06/21-КРП-4А від 08.06.2021 сторони погодили, що Підрядник зобов`язаний при виконання робіт застосовувати матеріали, які відповідають вимогам діючого законодавства та держстандарту та відмовитися від прийняття матеріальних ресурсів, що надаються Замовником, у разі виявлення їх невідповідності вимогам нормативних документів та проектній документації з обов`язковим складанням двостороннього акту між уповноваженими представниками Сторін про засвідчення факту та причин такої відмови.

Таким чином доводи Підрядника про те, що він н міг виконати свої зобов`язання у зв`язку з прострочення Замовника є неспроможними, а висновки суду першої інстанції - такими, що не мають документального підтвердження.

Місцевий господарський суд, обґрунтовуючи прострочення кредитора (Замовника) послався на акти прийому-передачі змонтованого матеріалу: №3/1 від 31.12.2021 на суму 56 754,10 грн (т. 1, а.с. 42), №4/1 від 05.01.2022 на суму 303 373,08 грн (т. 2, а.с. 13 (зворот), №5/1 від 10.01.2022 на суму 206 524,14 грн (т. 1, а.с. 55), №1/1 від 11.01.2022 на суму 95 178,96 грн (т. 1, а.с. 60) та вказав, що ними підтверджується отримання Підрядником від Замовника матеріалів для подальшого монтажу, зокрема остання передача матеріалів Підряднику відбулася 11.01.2022.

Між тим суд першої інстанції встановив, що останній Акт виконаних робіт підписано між сторонами договору у цей же день, 11.01.2022.

Отже, суд першої інстанції надав невірну правову оцінку вказаним актам і їх вплив як на належне виконання підрядних робіт Підрядником, так і в якості доказів, що нібито підтверджують прострочення Замовника.

З урахуванням установленого апеляційним господарським судом зустрічний позов підлягав частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції, яким повністю відмовлено Замовнику у вимогах до Підрядника - скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення зустрічного позову.

Щодо незгоди скаржника із додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 18.03.2025, колегія суддів встановила таке.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 126 ГПК України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

За приписами ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких у тому числі відносяться й витрати на професійну правничу допомогу), покладаються: у разі відмови в позові - на позивача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 5 ст. 126 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (ч.ч. 1-2 ст. 124 ГПК України).

Колегія суддів зазначає, що застосування положень ч. 2 ст. 124 ГПК України є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд та не є обов`язковою умовою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, на підтвердження понесених ТОВ «Альянс Сервіс Євробуд» витрат на правову допомогу долучено Угоду №23/05-А про надання правової допомоги від 23.05.2022, укладену між адвокатом Халупко Максимом Юрійовичем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Альянс Сервіс Євробуд», Акт приймання-передачі юридичних послуг від 07.11.2022 на загальну 137 800,00 грн, Акт приймання-передачі юридичних послуг №2 від 01.02.2024 на загальну суму 92 400,00 грн.

Доводи скаржника, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження оплати юридичних послуг у розмірі 137 800,00 грн, колегією суддів відхиляються, оскільки витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

Щодо доводів скаржника, що позивачем за первісним позовом не було своєчасно подано докази понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу на суму 230 200,00 грн, колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду у справі № 910/18914/20 висловлену у постанові від 29.05.2025 щодо хибних висновків про необхідність подання позивачем відповідних заяв упродовж п`яти днів безпосередньо після ухвалення судового рішення про відмову у позові як про підставу для стягнення таких витрат після задоволення позову постановою від 12.02.2025. Верховний Суд виснував, що у позивача не було підстав для подання безпосередньо до вказаних судових інстанцій заяв про ухвалення додаткових рішень про стягнення понесених витрат, оскільки, за загальними правилами, витрати на професійну правничу допомогу не стягуються на користь сторони, у задоволенні позовних вимог якої відмовлено.

Отже доводи скаржника про пропуск позивачем за первісним позовом строку для подання доказів понесених витрат відхиляються за неспроможністю.

За приписами ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Заперечення відповідача за первісним позовом щодо витрат на правову допомогу позивача за первісним позовом, викладені в апеляційній скарзі не містять аргументів, які могли би свідчити про не співмірність стягнутих судом першої інстанції судових витрат.

Дослідивши подані позивачем за первісним позовом документи, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката за участь у розгляді справи підтверджується матеріалами справи і скаржником не спростовано факту виконання адвокатом зазначених послуг. Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо покладення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката на відповідача за первісним позовом у розмірі 230 000,00 грн, який відповідає критеріям співмірності, розумності та обґрунтованості такого розміру з урахуванням обставин справи.

Висновок суду

Відповідно до ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на встановлене, при прийнятті оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції невірно встановив обставини справи, що призвело до хибних висновків і прийняття незаконного рішення, тож колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягають частковому задоволенню, а оскаржене апелянтом рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2025 у даній справі - скасуванню.

Натомість додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2025 у справі № 910/6207/22 підлягає залишенню без змін.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 14 ст. 129 ГПК України, який передбачає, що якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Альянс Сервіс Євробуд» за звернення до суду з позовом сплатило судовий збір у розмірі 20 520,36 грн; звертаючись з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2022 у справі №910/6207/22 сплатило судовий збір у розмірі 34066,54 грн; звертаючись з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2022 та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2023 сплатило судовий збір 86 489,28 грн; звертаючись з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2024 сплатило 38 849,40 грн; звертаючись з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2024 сплатило 77 700,00 грн.

В силу статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви, апеляційних та касаційних скарг покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених вимог за результатами апеляційного перегляду.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вензабуд» під час розгляду справи заявляло про понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Так, за умовами ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом частини другої статті 126 ГПК України до витрат на професійну правничу допомогу належать розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Вензабуд» на підтвердження понесення витрат на правову допомогу у загальному розмірі 705 980,92 грн в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій та при новому розгляді справи надало:

- в суді першої інстанції - договір № 10/03 від 10.03.2020 про надання правової допомоги, укладений між адвокатом Ракітовим О.В. та ТОВ «Вензабуд»; додаток № 1 від 25.07.2022 до Договору від 10.03.2020 № 10/03 про надання правової допомоги, за умовами якого вартість гонорару адвоката в суді першої інстанції складає 10% від загальної суми зустрічної позовної заяви, а саме 151 495,23 грн; акт приймання-передачі № 1 від 26.08.2022 наданих послуг; детальний опис наданих послуг, виконаних адвокатом від 26.08.2022;

- в суді апеляційної інстанції - договір № 10/03 від 01.02.2021 про надання правової допомоги; додаток № 2 від 23.01.2023 до Договору від 01.02.2021 № 10/03 про надання правової допомоги, за умовами якого вартість гонорару адвоката в суді апеляційної інстанції складає 10% від загальної суми зустрічної позовної заяви, а саме 151 495,23 грн; акт приймання-передачі № 1 від 23.01.2023; детальний опис наданих послуг, виконаних адвокатом від 23.01.2023;

- в суді касаційної інстанції - договір № 10/03 від 01.02.2021 про надання правової допомоги; додаток № 3 від 03.05.2023 до Договору від 01.02.2021 № 10/03 про надання правової допомоги, за умовами якого вартість гонорару адвоката в суді апеляційної інстанції складає 10% від загальної суми зустрічної позовної заяви, а саме 151 495,23 грн; акт приймання-передачі № 1 від 21.06.2023; детальний опис наданих послуг, виконаних адвокатом від 21.06.2023;

- в суді першої інстанції при новому розгляді справи - договір № 10/03 від 01.02.2021 про надання правової допомоги; додаток № 2 від 09.08.2023 до Договору від 01.02.2021 № 10/03 про надання правової допомоги, за умовами якого вартість гонорару адвоката в суді апеляційної інстанції за новий розгляд справи складає 100 000,00 грн; акт приймання-передачі № 2 від 24.08.2023; детальний опис наданих послуг, виконаних адвокатом від 24.08.2023;

- в суді апеляційної інстанції при новому розгляді справи - договір № 10/03 від 01.02.2021 про надання правової допомоги; додаток № 3 від 20.05.2024 до Договору від 01.02.2021 № 10/03 про надання правової допомоги, за умовами якого вартість гонорару адвоката в суді апеляційної інстанції складає 10% від загальної суми зустрічної позовної заяви, а саме 151 495,23 грн; акт приймання-передачі № 3 від 07.06.2024; детальний опис наданих послуг, виконаних адвокатом від 07.06.2024.

Частиною 4 ст. 126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

У розумінні вказаної норми зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу. Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 у справі № 917/1071/18.

Суд враховує також правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі №640/18402/19, стосовно того, що розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу, у зв`язку з чим відхиляє доводи Міністерства юстиції України щодо невідповідності обсягу наданих адвокатом послуг.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22.02.2005 у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Разом з тим, при вирішенні питання розподілу витрат позивача за зустрічним позовом на правову допомогу суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20, згідно з якими для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат; суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.

У пункті 52 постанови від 24.01.2022 у справі №911/2737/17 Верховний Суд вказав, що визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»), присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (постанова Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Врахувавши принцип співмірності, колегія суддів зазначає, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. Суд констатує, що витрати на підготовку заяв по суті справи (відзивів, відповідей на відзиви, заперечень), як правило, підлягають відшкодуванню, оскільки вони відповідають критерію необхідності (їх надання вимагається згідно з процесуальним законом). У той же час, витрати на аналіз законодавства, судової практики, підготовку додаткових пояснень чи інших процесуальних документів, які не є заявами по суті справи, і вчинення (виконання) яких не вимагається, згідно з процесуальним законом, не є обов`язковими для відшкодування у кожному без винятку випадку, проте можуть бути відшкодовані, якщо ця робота вплинула на розгляд справи.

Дослідивши подані ТОВ «Вензабуд» документи, суд вважає, що вказані в актах приймання-передачі № 1 від 26.08.2022, № 1 від 23.01.2023, № 1 від 21.06.2023, № 2 від 24.08.2023,№ 3 від 07.06.2024 витрати на загальну суму 705 980,92 грн є неспівмірними із предметом позову та складністю справи, в т.ч. на стадіях апеляційного та касаційного провадження, витраченим адвокатом часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру.

Враховуючи, що заявлений ТОВ «Вензабуд» розмір витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції відповідає укладеному між позивачем за зустрічним позовом та адвокатом договором та вимогам Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», підтверджений документально, суд дійшов висновку, що заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 199 674,94 грн відповідають критеріям ст. 126 ГПК України, є розумно необхідними, належно обґрунтованими та документально доведеними, у зв`язку з чим покладаються на відповідача за зустрічним позовом - Товариство з обмеженою відповідальністю «Альянс Сервіс Євробуд».

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вензабуд» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2025 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2025 у справі № 910/6207/22 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2025 у справі № 910/6207/22 скасувати в частині відмови у задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вензабуд» та прийняти у цій частині нове рішення, яким зустрічні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вензабуд» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Сервіс Євробуд» задовольнити частково.

3. Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2025 у справі № 910/6207/22 в такій редакції:

« 1. Первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Сервіс Євробуд» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вензабуд» (04119, місто Київ, вулиця Зоологічна, будинок 4-А, офіс 139; ідентифікаційний код 42056140)

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Сервіс Євробуд» (04078, місто Київ, вулиця Сирецька, будинок 49 А; ідентифікаційний код 42833038)

1 149 127,00 грн (один мільйон сто сорок дев`ять тисяч сто двадцять сім гривень нуль копійок) основного боргу,

142 708,27 грн (сто сорок дві тисячі сімсот вісім гривень двадцять сім копійок) інфляційних втрат,

76 188,70 грн (сімдесят шість тисяч сто вісімдесят вісім гривень сімдесят копійок) пені,

20 520,36 грн (двадцять тисяч п`ятсот двадцять гривень тридцять шість копійок) судового збору за подання позовної заяви,

40 089,44 грн (сорок тисяч вісімдесят дев`ять гривень сорок чотири копійки) судового збору за подання апеляційних скарг,

94 531,98 грн (дев`яносто чотири тисячі п`ятсот тридцять одну гривню дев`яносто вісім копійок) судового збору за подання касаційних скарг.

3. Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вензабуд» задовольнити частково.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Сервіс Євробуд» (04078, місто Київ, вулиця Сирецька, будинок 49 А; ідентифікаційний код 42833038)

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вензабуд» (04119, місто Київ, вулиця Зоологічна, будинок 4-А, офіс 139; ідентифікаційний код 42056140)

346 632,27 грн (триста сорок шість тисяч шістсот тридцять дві гривні двадцять сім копійок) пені,

938 813,61 грн (дев`ятсот тридцять вісім гривень вісімсот тринадцять гривень шістдесят одну копійку) штрафу,

19 281,69 грн (дев`ятнадцять тисяч двісті вісімдесят одну гривню шістдесят дев`ять копійок) судового збору за подання зустрічної позовної заяви,

199 674,94 грн (сто дев`яносто дев`ять тисяч шістсот сімдесят чотири гривні дев`яносто чотири копійки) витрат на правову допомогу.

5. В задоволенні решти вимог зустрічного позову відмовити.».

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Сервіс Євробуд» (04078, місто Київ, вулиця Сирецька, будинок 49 А; ідентифікаційний код 42833038)

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вензабуд» (04119, місто Київ, вулиця Зоологічна, будинок 4-А, офіс 139; ідентифікаційний код 42056140)

22 015,85 грн (двадцять дві тисячі п`ятнадцять гривень вісімдесят п`ять копійок) судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2025 у справі № 910/6207/22 залишити без змін.

6. Доручити місцевому господарському суду видати накази.

7. Матеріали справи № 910/6207/22 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 25.07.2025.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко