ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"15" липня 2025 р. м. Ужгород Справа № 907/557/25

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

розглянувши заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "МІДАС АГРОТРЕЙД", м. Київ (вх. №02.3.1-05/5425/25 від 09.06.2025 р.)

про вжиття заходів забезпечення

у справі № 907/557/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МІДАС АГРОТРЕЙД", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО КОМПЛЕКС», м. Ужгород

про стягнення суми 6 090 102,76 грн

За участю представників: згідно протоколу судового засідання

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача про стягнення суми 6 090 102,76 грн з якої 2 704 800,00 грн попередньо сплачених грошових коштів відповідно до договору поставки №19/10/18-П від 19.10.2018 р., 2 104 761,07 грн інфляційних втрат, 438 844,54 грн 3% річних, 540 960,00 грн штрафу, 300 737,15 грн пені, посилаючись на порушення відповідачем умов договору та положень ст. 530, 629 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України.

Ухвалою суду від 30.05.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 15.07.2025 р.

09.06.2025 р. через систему «Електронний суд» до суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 11.06.2025 заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову призначено на 15.07.2025.

Відповідач вимог ухвали суду від 30.05.2025 не виконав, відзиву по суті заявлених позовних вимог не подав, свого повноважного представника у засідання суду не направив. Матеріалами справи підтверджується отримання відповідачем поштового повідомлення суду про дату та час проведення судового засідання відміткою у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення відповідачем 11.06.2025.

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, посилаючись на їх обгрунтованість наявними у справі матеріалами. Також просить суд задовольнити подану суду заяву про вжиття заходів забезпечення у повному обсязі

В обгрунтування своєї позиції просить суд взяти до уваги те, що ТОВ «АГРО КОМПЛЕКС» (далі Відповідач, Постачальник) було укладено договір поставки №19/10/18-П. За умовами вказаного договору Відповідач зобов`язувався поставити на користь Позивача товар: кукурудзу фуражну (3 класу) українського походження у кількості 644 тони, вартістю 2 704 800 гривень (два мільйони сімсот чотири тисячі вісімсот).

Пунктом 2.1., Договору було передбачено, що кількість товару зазначається у специфікаціях до договору, які є його невід`ємними частинами. Одиницею виміру товару, що поставляється на умовах договору є метрична тонна.

Пунктом 4.1., Договору було передбачено, що поставка товару здійснюється на умовах які зазначаються в додаткових угодах до договору, згідно офіційних правил тлумачення торговельних термінів «Інкотермс» (у редакції 2010 року), за виключенням умов, які можуть бути обумовлені в договорі. Місце поставки товару зазначається в додаткових угодах до договору, які є його невід`ємними частинами.

Пунктом 4.2., Договору було передбачено, що строк поставки товару зазначається у специфікаціях до договору, які є його невід`ємними частинами.

Відповідно до специфікації №1 від 19.10.2018 року до договору поставки №19/10/18-П від 19.10.2018 року право власності до покупця переходить на складі продавця (поставка на умовах EXW), що знаходиться за адресою: 48130, Тернопільска область, Теребовлянський район, смт. Дружба, вул. Лесі України, буд. 7Ф).

З цією метою між позивачем та відповідачем було укладено Договір про надання послуг по прийманню, сушці, очистці, зберіганню сільськогосподарської продукції від 04.10.2018 року.

Відповідно до складської квитанції на зерно №33 від 24.06.2019 року зерновий склад Відповідача прийняв на зберігання 643,1 тонни кукурудзи 3 класу, що на праві власності належить Позивачу.

Окрім складської квитанції відповідний запис про приймання товару було зроблено в журналі реєстрації складських документів на зерно та зерна, прийнятого на зберігання, який належить Відповідачу. Відповідно до запису під номером 33 від 24.06.2019 року у вказаному журналі, Відповідач прийняв відповідно до складської квитанції серія АЧ №503033 на зберігання зерно кукурудзи 3 класу від Позивача вагою 643100 кг (643,1 тони).

31 травня 2019 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору поставки №19/10/18-П від 19.10.2018 року.

За умовами вказаної додаткової угоди, сторони змінили умови специфікації від 19.10.2018 року. Зокрема сторони погодили, що поставка товару в повному обсязі здійснюється до 30 листопада 2019 року (включно).

Також, вказаною додатковою угодою, сторони погодили доповнити договір поставки №19/10/18-П від 19.10.2018 року пунктом 6.10 наступного змісту: « 6.10. За прострочку поставки товару чи недопоставки товару Постачальник сплачує Покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожень день прострочки/недопоставки. У випадку прострочки/недопоставки товару більше чим на 5 (п`ять) календарних днів Постачальник додатково сплачує Покупцю штраф у розмірі 20% загальної ціни договору».

Позивач свої обов`язки виконав у повному обсязі та сплатив на корить Відповідача попередньо вартість товару, що підтверджується платіжними дорученнями: №528 від 23.10.2018 року на суму 2502500,00 гривень, №547 від 26.10.2018 року на суму 300500,00 гривень та №552 від 29.10.2018 року на суму 200000,00 гривень.

Відповідач у свою чергу свої обов`язки не виконав, та не поставив в обумовлений сторонами час товар, як було вказано вище, тобто до 30 листопада 2019 року (включно).

У свою чергу Позивач надсилав Відповідачу вимоги на відвантаження кукурудзи. зокрема: №07-/06-19-2 від 07.06.2019 року; №27-/08-19 від 27.08.2019 року;№11-/11/-19 від 11.11.2019 року. На вказані вимоги Відповідач не реагував, товар не поставив.

Претензії позивача від 03.02.2020 року та від 05.11.2020 року залишені Відповідачем без задоволення, товар на користь Позивача не поставлено, що є порушенням умов Договору, приписів чинного в Україні законодавства, якими врегульовано відповідну групу правовідносин та права позивача в цілому.

Крім вказаного вище, звертає увагу суду і на те, що за зверненням Позивача було відкрито кримінальне провадження відомості про яке було внесено до ЄРДР за №0000418 від 03.12.2019 року. В рамках вказаного кримінального провадження Тернопільським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС було проведено судову економічну експертизу. Із висновку №6/3-16 від 23.03.2020 року вказаної експертизи вбачається, що у відповідача документально підтверджувалась нестача товарно-матеріальних цінностей, а саме зерна фуражної кукурудзи (3 клас) урожаю 2018 року, станом на 11 березня 2020 року, прийнятого на відповідальне зберігання

Відповідачем за договірними цінами вказаними в додатковій угоді №1 від 31.05.2019 року до договору поставки №19/10/18-П від 19.10.2018 року.

З наведеного вище убачається, що Відповідач будучи стороною правочинів, взяті на себе зобов`язання не виконує взагалі. Тривалий час порушує права та інтереси Позивача, порушує принцип добросовісності, передбачений п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України, як і умови укладеного договору в цілому, що свідчить про відсутність будь-якого наміру зі сторони Відповідача на повернення грошових коштів на користь Позивача із відшкодуванням завданих збитків.

Так загальна сума грошових коштів, які Позивач просить стягнути із Відповідача становить 6 090 102,76грн.

Позивач вважає, що з метою уникнення відповідальності, Відповідач може почати відчужувати об`єкти нерухомості, які перебувають у його власності, та на які в подальшому можливо звернути стягнення.

Також Відповідач може будь-яким іншим чином розпорядитися грошовими коштами з метою уникнення виконання рішення суду.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 03.06.2025, номер довідки: 429719817 у співвласності Відповідача наявне наступне майно: - нежитлова будівля, загальна площа (кв.м): 662.2, матеріали стін: цегла, Опис: нежитлова будівля (цегла), загальною площею 662,2 кв. м, зазначена в плані під літ. "А"; димохід (цегла), зазначений в плані під цифр. І, адреса місця знаходження Тернопільська обл., Теребовлянський р., смт. Дружба, вулиця Лесі Українки, будинок 1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 50, розмір частки: 18/100. Додаткові відомості: 18/100 часток мають загальну площу 119,0 кв. м і складають: І - підвал площею 18,7 кв. м, ІІ - підвал площею 10,8 кв. м, 1-5 побутова площею 18,9 кв. м, 1-6 - приміщення площею 12,8 кв. м, 2-2 - сходи площею 4,5 кв. м, 2-3 - побутова площею 12,9 кв. м, 3-1 - приміщення 40,4 кв. м.

При цьому, аналізуючи інформацію наявну у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, позивачем було встановлено, що у Відповідача є численні обтяження майна через невиконані взяті на себе зобов`язання.

Тобто, невиконання Відповідачем зобов`язань носить систематичний та стійкий характер, що висвітлює його як ненадійного контрагента за договором.

Розглянувши подану заяву про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1- 2 ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Вжиття заходів забезпечення позову відповідно до ст. 136 ГПК України є правом суду.

За змістом ч. 2 ст. 136 ГПК України підставами для вжиття судом заходів для забезпечення є обставини, що свідчать про істотне ускладнення або навіть унеможливлення виконати рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду, у разі невжиття таких заходів.

Господарський суд, оцінивши надані докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав для забезпечення позову.

Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України).

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Згідно з ч. 4 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу/ іншим особам здійснювати певні дії (постанова Верховного Суду від 22.07.2021 у справі №910/4669/21).

У вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №910/12404/21).

Окрім того, Верховний Суд неодноразово у своїх постановах звертав увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

До того ж, за обставин звернення з позовом про стягнення грошових коштів саме відповідач, звернувшись до суду із відповідною заявою, має доводити недоцільність чи не співмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 06.10.2022 у справі № 905/446/22).

У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у cправі № 905/448/22 також звернуто увагу на те, що у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Як вже зазначалось вище, предметом судового розгляду у справі №907/557/25 є вимога майнового характеру - стягнення коштів у розмірі 6.090.102,76 грн.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, Товариство з обмеженою відповідальністю «Мідас Агротрейд» просить заборонити вчиняти дії щодо належного йому нерухомого майна та накласти арешт на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Агро Комплекс», які знаходяться на рахунках в банках, в межах предмета позову.

Наведене, на переконання суду, свідчить про те, що обраний заявником захід забезпечення позову - накладення арешту саме на кошти, які знаходяться на рахунках відповідача, розмір яких обмежується ціною позову, є обґрунтованим, адекватним та співмірним заходом забезпечення позову заявленим позовним вимогам.

Накладення арешту на кошти у межах спірної суми забезпечить збалансованість інтересів сторін, не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки надасть можливість виконати рішення, у разі задоволення позову, та не призведе до втручання у господарську діяльність відповідача, а лише запровадить тимчасові обмеження щодо користування цими коштами відповідачем задля запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позову.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Частиною 1 статті 137 ГПК України визначено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосовувати кілька заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

У даному випадку позовні вимоги спрямовані на поновлення права територіальної громади міста Києва на землю, яка згідно із ст. 14 Конституції України та ст. 1 Земельного кодексу України є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У рішенні Дейвіда Горнсбі (David Hornsby) та Ади Енн Горнсбі (Ada Ann Hornsby) проти Грецької Республіки, № 18357/91, § 40 від 19 березня 1997 року, у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece), Європейський суд з прав людини зазначив, що «право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін».

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити та унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18 та постановах Верховного Суду від 19.12.2018 у справі №910/9254/18, від 22.01.2021 у справі № 910/5550/19.

Суд виходить з того, що відповідач, який за даними Державного реєстру речових прав є власником нежитлової будівлі, загальна площа (кв.м): 662.2, матеріали стін: цегла, Опис: нежитлова будівля (цегла), загальною площею 662,2 кв. м, зазначена в плані під літ. "А"; димохід (цегла), зазначений в плані під цифр. І, адреса місця знаходження Тернопільська обл., Теребовлянський р., смт. Дружба, вулиця Лесі Українки, будинок 1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 50, розмір частки: 18/100. Додаткові відомості: 18/100 часток мають загальну площу 119,0 кв. м і складають: І - підвал площею 18,7 кв. м, ІІ - підвал площею 10,8 кв. м, 1-5 побутова площею 18,9 кв. м, 1-6 - приміщення площею 12,8 кв. м, 2-2 - сходи площею 4,5 кв. м, 2-3 - побутова площею 12,9 кв. м, 3-1 - приміщення 40,4 кв. м., в будь-який момент може розпорядитись цим майном і така можливість є беззаперечною, або видозмінити стан та характеристики майна, що в майбутньому може утруднити виконання судового рішення у разі задоволення позову.

За таких обставин, суд погоджується з доводами позивача про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення позову зазначеними ним способами.

Таке забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки об`єкт нерухомості залишається у його володінні, а можливість розпоряджатися вказаним майном обмежується на певний час, отже має тимчасовий характер та є лише збереженням існуючого становища до розгляду цієї справи по суті. Вказаний захід забезпечення позову не може також перешкодити здійсненню господарської діяльності товариства та не порушує прав та охоронюваних законом інтересів стягувача у справі чи інших осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Враховуючи мотиви, викладені позивачем, пов`язаність предмету спору з заходами забезпечення позову, можливість утруднення або унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову та невжиття заходів забезпечення, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви прокурора.

Поряд із цим, суд зазначає, що заходи забезпечення позову є тимчасовими, такими, що вживаються до вирішення спору. У випадку встановлення судом необґрунтованості вимог позивача, відповідач не позбавлений можливості звернутись із обґрунтованим клопотанням про скасування заходів забезпечення позову; так само такі заходи можуть бути скасовані судом навіть до фактичного вирішення спору, якщо судом буде встановлено необґрунтованість їх подальшого збереження.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Заявником у поданій заяві зазначається про відсутність підстав для вжиття зустрічного забезпечення.

Водночас, за змістом диспозитивної норми статті 141 ГПК України пред`явлення особі, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, вимог забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), є правом, а не обов`язком господарського суду (наведена правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.07.2018 по справі №916/2851/17 та від 26.11.2018 у справі №904/2925/18), так само як і питання зустрічного забезпечення може бути вирішено судом в ухвалі про зустрічне забезпечення позову, винесеній за результатами розгляду клопотання відповідача про зустрічне забезпечення, що відповідає принципу змагальності сторін, закріпленому статтею 13 цього Кодексу.

Відтак, у даному випадку не зазначення в даній ухвалі про вирішення питання зустрічного забезпечення не можна вважати процесуальним порушенням, оскільки з метою захисту своїх прав відповідач не позбавлений можливості звернутися з клопотанням про зустрічне забезпечення.

Керуючись статтями 136-137, 139-140, 196, 234-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "МІДАС АГРОТРЕЙД", м. Київ (вх. №02.3.1-05/5425/25 від 09.06.2025 р.) про забезпечення позову задовольнити.

2. До набрання рішенням Господарського суду Закарпатської області у справі № 907/557/25 законної сили вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «АГРО КОМПЛЕКС», його уповноваженим особам та представникам (, Адреса: 88000, Закарпатська обл., місто Ужгород, ВУЛИЦЯ ІВАНА ФРАНКА, будинок 1Б) у межах суми 6.090.102,49грн. відчужувати, в тому числі, але не виключно, продавати, дарувати, міняти, надавати у ренту, відмовлятись від майна на користь громади/держави), передавати у довірчу власність, передавати у концесію, передавати майно в якості забезпечення виконання фінансових зобов`язань, передачі майна у статутні капітали третіх осіб, погіршувати становище майна, яке перебуває у його власності, в тому числі, але не виключно: 18/100 часток нежитлової будівлі, загальна площа (кв.м): 662.2, матеріали стін: цегла, Опис: нежитлова будівля (цегла), загальною площею 662,2 кв. м, зазначена в плані під літ. "А"; димохід (цегла), зазначений в плані під цифр. І, адреса місця знаходження Тернопільська обл., Теребовлянський р., смт. Дружба, вулиця Лесі Українки, будинок 1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 50, розмір частки: 18/100. Додаткові відомості: 18/100 часток мають загальну площу 119,0 кв. м і складають: І - підвал площею 18,7 кв. м, ІІ - підвал площею 10,8 кв. м, 1-5 - побутова площею 18,9 кв. м, 1-6 - приміщення площею 12,8 кв. м, 2-2 - сходи площею 4,5 кв. м, 2-3 - побутова площею 12,9 кв. м, 3-1 - приміщення 40,4 кв. м.

- накласти арешт на грошові кошти, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю «АГРО КОМПЛЕКС» (, Адреса: 88000, Закарпатська обл., місто Ужгород, ВУЛИЦЯ ІВАНА ФРАНКА, будинок 1Б), в межах заявленої суми до стягнення - 6 090 102,76 грн (шість мільйонів дев`яносто тисяч сто дві гривні 76 копійок).

3. Дана ухвала набирає законної сили з 15.07.2025, підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому чинним законодавством України для виконання судових рішень, та може бути пред`явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку до 15.07.2028.

4. Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мідас Агротрейд» (02094, місто Київ, провулок Хоткевича Гната, будинок 8, офіс, 209/1 ).

5. Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРО КОМПЛЕКС» (, Адреса: 88000, Закарпатська обл., місто Ужгород, ВУЛИЦЯ ІВАНА ФРАНКА, будинок 1Б).

6. Дана ухвала може бути оскаржена в порядку в порядку, передбаченому статтями 253-259 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.Ф. Ремецькі