номер провадження справи 3/79/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2025 Справа №908/1518/25

м. Запоріжжя, Запорізька область

Господарський суд Запорізької області у складі судді Педорича С.І.,

розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕНЗОР» (Південне шосе, буд. 57, офіс 36, м. Запоріжжя, 69032; ідентифікаційний код юридичної особи 30956420)

до відповідача АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ЕНЕРГОАТОМ» (вул. Назарівська, будинок 3, місто Київ, 01032, ідентифікаційний код юридичної особи 24584661) в особі ФІЛІЇ «ВІДОКРЕМЛЕНИЙ ПІДРОЗДІЛ «ЗАПОРІЗЬКА АТОМНА ЕЛЕКТРИЧНА СТАНЦІЯ» АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ЕНЕРГОАТОМ» (вул. Промислова, буд. 133, місто Енергодар, Запорізька обл., 71503, Україна, код ЄДРПОУ ВП: 19355964; ел. пошта: )

про стягнення коштів у розмірі 308 110,89 грн

без повідомлення (виклику) представників сторін

РУХ СПРАВИ.

22.05.2025 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕНЗОР» (скорочене найменування ТОВ «ТЕНЗОР») до відповідача АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ЕНЕРГОАТОМ» (скорочене найменування АТ «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ») в особі ФІЛІЇ «ВІДОКРЕМЛЕНИЙ ПІДРОЗДІЛ «ЗАПОРІЗЬКА АТОМНА ЕЛЕКТРИЧНА СТАНЦІЯ» АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ЕНЕРГОАТОМ» (скорочене найменування ВП «Запорізька АЕС» АТ «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ»), про стягнення заборгованості в розмірі 308 110,89 грн, з яких: інфляційних втрати - 257 079,88 грн та 3% річних - 51 03101 грн. Судові витрати у справі просить покласти на відповідача.

Одночасно заявлено клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.05.2025 справу №908/1518/25 передано на розгляд судді Педоричу С.І.

Ухвалою суду від 27.05.2025прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №908/1518/25 та присвоєний справі номер провадження 3/79/25. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Сторони належним чином повідомленні про відкриття провадження у справі №908/1518/25, про що свідчать довідки про доставку електронних листів від 27.05.2025 до зареєстрованих Електронних кабінетів сторін у підсистемі Електронний суд ЄСІТС.

10.06.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Відповідно до ч. ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем свого обов`язку з оплати за договором про надання послуг №75/101-21/48-121-01-21-10306 від 24.05.2021 (далі Договір №10306) та договором про надання послуг №75/93-21/48-121-01-21-10280 від 17.05.2021 (далі по тексту - Договір №10280).

Суми основного боргу за вказаними договорами були стягнуті Господарським судом Запорізької області в порядку наказного провадження: видані судові накази у справі №908/1990/23, №908/2047/23, №908/2069/23, №908/2038/23, №908/2040/23

Судові накази виконано відповідачем 13.03.2024.

Посилаючись на ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач вимагає стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 257 079,88 грн та 3% річних у розмірі 51 031,01 грн, які нараховані від дати підписання відповідного Акту надання послуг до якої додавалося 60 календарних днів до 13.03.2024.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач надав відзив на позов, в якому у задоволенні позову просить відмовити.

В обґрунтування своєї позиції зазначає:

- про відсутність вини щодо несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за договорами;

- про не застосування Позивачем п. 5 ст. 254 ЦК України при проведенні розрахунку нарахувань, та проведення нарахувань починаючи з вихідного дня та включаючи дату оплати.

Також позивач просить зменшити розмір процентів річних та інфляційних втрат.

ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом цього судового розгляду є вимоги позивача про стягнення втрат від інфляції в розмірі 257 079,88 грн та 3% річних у розмірі 51 031, 01грн.

Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 ГПК України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Для правильного вирішення цього спору необхідно встановити наявність/відсутність повної/часткової оплати заборгованості, яка стягнута з відповідача за рішеннями суду, правомірності нарахування процентів річних та інфляційних втрат.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

ТОВ «Тензор» та АТ «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ» (раніше Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», витяг з ЄДРПОУ щодо зміни назви додається, код ЄДРПОУ залишився незмінним) в особі ФІЛІЇ «ВІДОКРЕМЛЕНИЙ ПІДРОЗДІЛ «ЗАПОРІЗЬКА АТОМНА ЕЛЕКТРИЧНА СТАНЦІЯ» АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ЕНЕРГОАТОМ» уклали договір про надання послуг №75/101-21/48-121-01-21-10306 від 24.05.2021 (далі Договір №10306) та договір про надання послуг №75/93-21/48-121-01-21-10280 від 17.05.2021 (далі по тексту - Договір №10280).

Відповідно до п.п. 1.1. Договорів за даним договору Виконавець (у справі Позивач) приймає на себе зобов`язання надати Замовнику (у справі Відповідач) наступні послуги: Код ДК 021:20-3 «Комплексні інженерні послуги» (послуга: «Експлуатація комплексної системи діагностики систем реакторної установки енергоблоку №3 та №4 ВП ЗАЕС»).

Відповідно до п. 2.1-2.2 Договорів сторони договору визначили загальну вартість послуг та домовились, що оплата наданих послуг за договором здійснюється за фактично наданий обсяг послуг протягом 60 (шістдесяти) календарних днів від дати підписання обома Сторонами «Акта здачі-приймання наданих послуг», шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця.

На виконання вищезазначених Договорів Сторони підписали надані послуги відповідно до наступних актів наданих послуг:

Щодо договору №10306:

Акт про надання послуг №2 від 31.08.2021 вартістю 96 900,00 грн;

Акт про надання послуг №3 від 30.09.2021 вартістю 96 900,00 грн;

Акт про надання послуг №4 від 29.10.2021 вартістю 96 900,00 грн;

Акт про надання послуг №5 від 30.11.2021 вартістю 96 900,00 грн;

Акт про надання послуг №6 від 29.12.2021 вартістю 96 900,00 грн,

Щодо Договору №10280:

Акт про надання послуг №3 від 31.08.2021 вартістю 96 900,00 грн;

Акт про надання послуг №4 від 30.11.2021 вартістю 96 900,00 грн;

Акт про надання послуг №5 від 29.12.2021 вартістю 96 900,00 грн.

Господарським судом Запорізької області за результатами розгляду заяв про видачу судового наказу задоволено вимоги Позивача та видані наступні судові накази:

Щодо Договору №10306:

Судовий наказ №908/2047/23 від 27.06.2023, за яким стягнуто 193 800,00 грн за Актом про надання послуг №2 від 31.08.2021 та Актом про надання послуг №3 від 30.09.2021 та 268,40 грн витрат зі сплати судового збору.

Судовий наказ №908/2069/23 від 29.06.2023, за яким стягнуто 193 800,00 грн за Актом про надання послуг №4 від 29.10.2021 та Актом про надання послуг №5 від 30.11.2021 та 268,40 грн витрат зі сплати судового збору.

Судовий наказ №908/1990/23 від 26.06.2023, за яким стягнуто 96 900,00 грн за Актом про надання послуг №6 від 29.12.2021 та 268,40 грн витрати зі сплати судового збору.

Щодо Договору №10280:

Судовий наказ №908/2038/23 від 26.06.2023 стягнуто 96 900,00 грн за Актом про надання послуг №3 від 31.08.2021 та 268,40 грн витрат зі сплати судового збору.

Судовий наказ №908/2040/23 від 23.06.2023 стягнуто 193 800,00 грн за Актом про надання послуг №4 від 30.11.2021 та Актом про надання послуг №5 від 29.12.2021, а також 268,40 грн витрат зі сплати судового збору.

13.03.2024 на виконання вищезазначених рішень суду, АТ «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ» перераховано грошові кошти на розрахунковий рахунок ТОВ «ТЕНЗОР» в наступних розмірах:

Щодо Договору №10306:

на виконання судового рішення у справі №908/2047/23 в розмірі 194 068,40 грн, що підтверджується Платіжною інструкцією №9795;

на виконання судового рішення у справі №908/2069/23 в розмірі 194 068,40 грн, що підтверджується Платіжною інструкцією №9790;

на виконання судового рішення у справі №908/1990/23 в розмірі 97 168,40 грн, що підтверджується Платіжною інструкцією №9798.

Щодо Договору №10280:

на виконання судового рішення у справі №908/2040/23 в розмірі 194 068,40 грн, що підтверджується Платіжною інструкцією №9794;

на виконання рішення суду у справі №908/2038/23 в розмірі 97 168,40 грн, що підтверджується Платіжною інструкцією №9791.

У зв`язку за простроченням боржником оплати, ТОВ «ТЕНЗОР» відповідно до ст. 625 ЦК України нарахувало інфляційні втрати в розмірі 257 079,88 грн та 3% річних у розмірі 51 031,01 грн. Дата стягнення штрафних санкцій за розрахунком позивача здійснювалася від дати підписання відповідного Акту надання послуг до якої додавалося 60 календарних днів до 13.03.2024, тобто до дати виконання Відповідачем свого зобов`язання.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ.

Відповідно до ч. 3 ст. 11, ч. 1 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі частиною 2 статті 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст.ст. 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц (провадження №14-68цс18) та від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18)).

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц зробила висновок, за яким положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18).

Виходячи із положень статті 625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у такого боржника в силу закону (ч.2 ст.625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму "інфляційних втрат" як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Як вже зазначено, Господарським суд Запорізької області видані судові накази у справах №908/1990/23, №908/2047/23, №908/2069/23, №908/2038/23, №908/2040/23, за якими були стягнуті з ВП «Запорізька АЕС» АТ «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ» на користь ТОВ «ТЕНЗОР» суми основного боргу за Договорами: №75/101-21/48-121-01-21-10306 від 24.05.2021 та №75/93-21/48-121-01-21-10280 від 17.05.2021.

У вказаних судових наказах суд встановив наявність правових підстав для захисту прав позивача ТОВ «ТЕНЗОР», шляхом стягнення заборгованості у заявленому розмірі 775 200, 00 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Приписами ст. 604 ЦК України унормовано, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).

З аналізу вищевказаних норм закону слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18.

До матеріалів справи позивачем долучені платіжні інструкції:

- №9795 від 13.03.2024 на суму 194 068,40 грн на виконання рішення суду у справі №908/2047/23;

- №9790 від 13.03.2024 на суму 194 068,40 грн на виконання рішення суду усправі №908/2069/23;

- №9798 від 13.03.2024 на суму 97 168,40 грн на виконання рішення суду у справі №908/1990/23;

- №9794 від 13.03.2024 на суму 194 068,40 грн на виконання рішення суду у справі №908/2040/23;

- №9791 від 13.03.2024 на суму 97 168,40 грн на виконання рішення суду у справі №908/2038/23.

Позивачем заявлена вимога про стягнення інфляційних втрат у розмірі 257 079,88 грн та 3% річних у розмірі 51 031, 01 грн, які нараховані від дати підписання відповідного Акту надання послуг, до якої додавалося 60 календарних днів до 13.03.2024.

Позивачем визначені наступні дати настання оплати та початку нарахування 3% річних.

Щодо договору № 10306:

Акт про надання послуг №2 від 31.08.2021 вартістю 96 900,00 грн, з датою оплати до 30.10.2021 (субота), дата початку нарахування 3% річних 31.10.2021 (неділя);

Акт про надання послуг №3 від 30.09.2021 вартістю 96 900,00 грн, з датою оплати до 29.11.2021 (понеділок), дата початку нарахування 3% річних 30.11.2021 (вівторок);

Акт про надання послуг №4 від 29.10.2021 вартістю 96 900,00 грн, з датою оплати до 28.12.2021 (вівторок), дата початку нарахування 3% річних 29.12.2021 (середа);

Акт про надання послуг №5 від 30.11.2021 вартістю 96 900,00 грн, з датою оплати до 29.01.2022 (субота), дата початку нарахування 3% річних 30.01.2021 (неділя);

Акт про надання послуг №6 від 29.12.2021 вартістю 96 900,00 грн, з датою оплати до 27.02.2022 (неділя), дата початку нарахування 3% річних 28.02.2022 (понеділок).

Щодо Договору №10280:

Акт про надання послуг №3 від 31.08.2021 вартістю 96 900,00 грн, з датою оплати до 30.10.2021 (субота), дата початку нарахування 3% річних 31.10.2021 (неділя);

Акт про надання послуг №4 від 30.11.2021 вартістю 96 900,00 грн, з датою оплати до 29.01.2022(субота), дата початку нарахування 3% річних 30.01.2021 (неділя);

Акт про надання послуг №5 від 29.12.2021 вартістю 96 900,00 грн, з датою оплати до 27.02.2022 (неділя), дата початку нарахування 3% річних 28.02.2022 (понеділок).

Суд вважає, що позивач невірно вирахував дату початку нарахування 3% річних, оскільки пунктом 5 ст. 254 ЦК України встановлено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до п. 2.2 Договору №10306 та Договору №10280 строк оплати наданих послуг 60 календарних днів з моменту підписання сторонами Акту здачі-приймання наданих послуг.

Тобто в разі, якщо 60-ти десятий день припадає не вихідний день (суботу чи неділю), днем оплати є наступний за ним робочий день, тобто понеділок, а розрахунок 3% річних повинен починатися з наступного дня (вівторка).

Враховуючи викладене, суд висновує, що датою початку нарахування 3% річних є:

за Актом про надання послуг №2 від 31.08.2021 02.11.2021 (вівторок);

за Актом про надання послуг №5 від 30.11.2021 01.02.2022 (вівторок);

за Актом про надання послуг №6 від 29.12.2021 01.03.2022 (вівторок);

за Актом про надання послуг №3 від 31.08.2021 02.11.2021 (вівторок);

за актом про надання послуг №4 від 30.11.2021 01.02.2022 (вівторок);

за Актом про надання послуг №5 від 29.12.2021 01.03.2022 (вівторок).

За іншими актами наданих послуг дата початку нарахування 3% річних визначена позивачем правильно.

Також при визначенні останнього дня нарахування 3% річних суд позивачем вказано 13.03.2024 день фактичної оплати суми заборгованості.

Суд враховує що відповідно до пункту 1.9 Постанови Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобов`язання» день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Таким чином останнім днем нарахування 3% річних повинно бути 12.03.2024.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних у інформаційно-пошуковій системі «Ліга:Закон», зважаючи на імперативність приписів ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку суду розглядати спір не інакше як в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що правомірним є стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 50 887,84 грн, які розраховані судом на суму заборгованості за кожним актом наданих послуг з урахуванням строків початку нарахувань вказаних вище, та до 12 березня 2024 року включно.

Сума нарахованих та заявлених до стягнення інфляційних втрат у розмірі 257 079,88 грн нарахована відповідно до умов законодавства, а тому підлягає стягненню в повному обсязі.

Щодо посилань відповідача на відсутність вини в несвоєчасному виконанні грошового зобов`язання.

У відзиві на позовну заяву відповідач посилається на відсутність вини щодо несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за договором та на збройну агресію рф проти України, яка є в розумінні відповідача форс-мажорною обставиною, яка звільняє від відповідальності.

В якості обґрунтування відповідач посилається на лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2024.

З цього приводу суд зауважує на наступне.

На підставі ч. 1 ст. 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України ухвалила рішення спростити процедуру засвідчення форс-мажорних обставин. З метою позбавлення обов`язкового звернення до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП і підготовки пакету документів у період дії воєнного стану, на сайті Торгово-промислової палати України розміщено загальний офіційний лист щодо засвідчення форс-мажорних обставин.

Зокрема, листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, що розміщений в мережі «Інтернет», та адресований «Всім кого це стосується», Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на підставі ст.ст. 14, 14? Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Разом з цим, незважаючи на те, що такий загальний офіційний лист щодо засвідчення форс-мажорних обставин стосується невизначеного кола осіб, це не означає, що такий лист звільняє від цивільно-правової відповідальності сторону договору. Зокрема, у будь-якому разі стороні необхідно буде довести, що зобов`язання невиконане саме у зв`язку з воєнними діями.

Більш того, 13.05.2022 ТПП України опублікувала на своєму сайті пояснення, що в період дії воєнного стану у разі порушення зобов`язань згаданий вище лист від 28.02.2022 можна роздрукувати із сайту ТПП України та долучати до повідомлення про форс-мажорні обставини, які унеможливили виконання договірних зобов`язань у встановлений термін, для спроможності обґрунтованого перенесення строків виконання зобов`язань та вирішення спірних питань мирним шляхом. Також вказується, що у разі необхідності сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, за кожним зобов`язанням окремо.

З огляду на це, абстрактний та загальний лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зумовлених військовою агресією РФ проти України, не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання (а доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим).

Також суд звертає увагу, що, введення на території України режиму воєнного стану є загальновідомою обставиною, проте всі громадяни та підприємства, установи та організації України знаходяться в однаковому становищі, тому позивач у справі (ТОВ «Тензор») також знаходиться в несприятливому економічному становищі, а отже правомірно очікував на своєчасну оплату йому відповідачем боргу за Договорами №75/101-21/48-121-01-21-10306 від 24.05.2021 та № 75/93-21/48-121-01-21-10280 від 17.05.2021, а у зв`язку з несвоєчасною оплатою боргу має право на компенсацію втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації за неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином посилання відповідача на збройну агресію РФ, як на підставу для відмови у позові, відхиляються судом як необґрунтовані.

Щодо клопотання відповідача про зменшення інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Розглядаючи клопотання відповідача щодо звільнення його від сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних, суд виходить з наступного.

Визначене частиною другою статті 625 ЦК України право стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

Відповідно до частини першої статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Вказана позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року по справі №902/417/18.

Тлумачення частини другої статті 625 ЦК України, з урахуванням позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 по справі №902/417/18, дає підстави вважати, що суд за певних умов може зменшити загальний розмір процентів річних, проте не звільнити від їх сплати.

Стосовно інфляційних втрат, з урахуванням наведеного правового регулювання та правових висновків Верховного Суду, у суду відсутні підстави для звільнення або зменшення розміру правомірно нарахованих інфляційних втрат.

Що стосується зменшення заявлених до сплати трьох процентів річних, суд враховує, що: 1) відповідач не вживав жодних заходів для досудового врегулювання спору; 2) відповідач лише сприяв збільшенню розміру компенсаційних витрат, оскільки не вживав заходів для їх зменшення протягом тривалого часу більше 2 років; 3) попри безспірний характер основного боргу, відповідач сплатив борг лише після відкриття виконавчого провадження по судовим наказам; 4) позивач тривалий очікував виконання грошового зобов`язання з боку відповідача.

З урахуванням викладеного суд вважає, що належні до сплати три проценти річних у розмірі 50 887,84 грн, не є надмірно великими для відповідача у порівнянні з сумою основного боргу - 775 200,00 грн, та строком прострочення виконання грошового зобов`язання який склав більше 2 років та не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про звільнення від сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних.

ПЕРЕЛІК ДОКАЗІВ, ЯКИМИ СТОРОНИ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ АБО СПРОСТОВУЮТЬ НАЯВНІСТЬ КОЖНОЇ ОБСТАВИНИ, ЯКА Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Обставини, на які посилається позивач, доводяться договором про надання послуг №75/93-21/48-121-01-21-10280 від 17.05.2021 (а.с.13-22), договором про надання послуг №75/101-21/48-121-01-21-10306 від 24.05.2021 (а.с.23-33), Актами про надання послуг (а.с.34 47) судовими наказами (а.с.48-57), матеріалами виконавчого провадження (а.с.58-62), платіжними інструкціями (а.с.63-65), розрахунком заборгованості (а.с.9-12).

Обставини, на які посилається відповідач, доводяться Звітом про фінансові результати за 2022-2024 роки (а.с.85-87).

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

Приписами ст. ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Таким чином, інші аргументи сторін, які не висвітлені в цьому рішенні, не мають істотного значення для вирішення справи.

Відповідач не спростував доводи позивача, доводи позивача підтверджуються матеріалами справи.

Враховуючи вище встановлені обставини, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги слід задовольнити у частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 257 079,88 грн та 3% річних у розмірі 50 887,84 грн.

У частині стягнення 3 % річних у розмірі 143,17 грн слід відмовити.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору за подання позову слід розподілити пропорційно задоволених позовних вимог.

Позивачем до позовної заяви додано квитанцію про сплату суми 3 697,33 грн судового збору.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог у розмірі 99,95% від заявлених сум, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 3 695, 48 грн - витрат зі сплати судового збору.

Керуючись положеннями Цивільного кодексу України, ст.ст.73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ЕНЕРГОАТОМ» (вул. Назарівська, будинок 3, місто Київ, 01032, ідентифікаційний код юридичної особи 24584661) в особі ФІЛІЇ «ВІДОКРЕМЛЕНИЙ ПІДРОЗДІЛ «ЗАПОРІЗЬКА АТОМНА ЕЛЕКТРИЧНА СТАНЦІЯ» АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ЕНЕРГОАТОМ» (вул. Промислова, буд. 133, місто Енергодар, Запорізька обл., 71503, Україна, код ЄДРПОУ ВП: 19355964) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕНЗОР» (Південне шосе, буд. 57, офіс 36, м. Запоріжжя, 69032; ідентифікаційний код юридичної особи 30956420) суму 257 079,88 грн (двісті п`ятдесят сім тисяч сімдесят дев`ять гривень 88 коп) інфляційних втрат та 50 887,84 грн (п`ятдесят тисяч вісімсот вісімдесят сім гривень 84 коп) трьох процентів річних. Видати наказ.

Відмовити у стягненні трьох процентів річних у розмірі 143,17 грн.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ЕНЕРГОАТОМ» (вул. Назарівська, будинок 3, місто Київ, 01032, ідентифікаційний код юридичної особи 24584661) в особі ФІЛІЇ «ВІДОКРЕМЛЕНИЙ ПІДРОЗДІЛ «ЗАПОРІЗЬКА АТОМНА ЕЛЕКТРИЧНА СТАНЦІЯ» АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ЕНЕРГОАТОМ» (вул. Промислова, буд. 133, місто Енергодар, Запорізька обл., 71503, Україна, код ЄДРПОУ ВП: 19355964) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕНЗОР» (Південне шосе, буд. 57, офіс 36, м. Запоріжжя, 69032; ідентифікаційний код юридичної особи 30956420) суму 3 695,48 грн (три тисячі шістсот дев`яносто п`ять гривень 48 коп) витрат зі сплати судового збору. Видати наказ.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складений та підписаний 23.07.2025.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за вебадресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя С.І. Педорич