ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

15 липня 2025 року Справа № 926/2343/25

Суддя Господарського суду Чернівецької області Тинок Олександр Сергійович, розглянувши

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Чернівецька обласна енергопостачальна компанія

до Фізичної особи- підприємця Саветюка Павла Леонтійовича

про видачу судового наказу в сумі 24648,97 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Чернівецька обласна енергопостачальна компанія звернулось до Господарського суду Чернівецької області із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи- підприємця Саветюка Павла Леонтійовича заборгованості в сумі 24648,97 грн, з яких: 24054,63 грн - заборгованість за спожиту електричну енергію за лютий - квітень 2025 року, 155,17 грн - три проценти річних та індекс інфляції в сумі 439,17 грн.

Як на підставу своїх вимог заявник посилається на те, що у відповідності до укладеного між сторонами Договору №3510/21 про постачання електричної енергії споживачу від 23 листопада 2020 року, заявник поставив, а боржник прийняв та спожив надану електричну енергію. Свої зобов`язання боржник не виконав у повному обсязі, що стало підставою для звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію за лютий 2025 року- квітень 2025 року на загальну суму 24648,97 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 липня 2025 року, справу №926/2343/25 передано на розгляд судді Тинок О.С.

Розглянувши матеріали заяви про видачу судового наказу, суд зазначає наступне.

У відповідності до статті 12 Господарського процесуального кодексу України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, зокрема, у порядку наказного провадження.

Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Так, підстави та порядок видачі судового наказу врегульовано положеннями розділу ІІ Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з статтею 147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

Відповідно до частини 1 статті 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій( в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір (частина 2 статті 148 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто, наказне провадження - це самостійний, особливий, спрощений вид судового провадження під час розгляду господарських справ про стягнення грошової заборгованості за договором, спрямований на швидкий та ефективний захист прав заявника, в якому суд в установлених законом випадках за заявою особи без судового засідання і виклику сторін на підставі достатніх, допустимих і належних доказів видає судовий наказ, який одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом.

Статтею 150 Господарського процесуального кодексу України встановлені вимоги щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу.

У заяві повинно бути зазначено: перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги (пункт 5 частини 2 статті 150 Господарського процесуального кодексу України).

Пунктом 4 частини 3 статті 150 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема, інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Отже, судовий наказ може бути видано за наявності відповідного договору, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору, а також заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи (видаткові накладні, акти, листування, рух коштів, виписки банку), що вказують на правильність і безспірність заявлених вимог.

Тобто, для задоволення заяви про видачу судового наказу суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів.

Судом встановлено, що заявником до вищевказаної заяви про видачу судового наказу не додано доказів заборгованості боржника за спожиту електричну енергію в сумі 20640,18 грн. Заборгованість станом на 01 лютого 2025 року у сумі 20640,18 грн була викладена у акті звірки взаємних розрахунків №1223 від 16 травня 2025 року і враховувалась заявником при перерахунку заборгованості боржника з урахуванням його часткової сплати.

Наказне провадження у господарському судочинстві забезпечує можливість стягнення грошової заборгованості, наявність та безспірність якої підтверджується доданими до заяви документами.

Відтак, заявником не подано суду допустимих доказів, які підтверджували заборгованість боржника за спожиту електричну енергію в сумі 20640,18 грн, а з сукупного аналізу долучених доказів неможливо встановити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу в загальній сумі 24648,97 грн, з яких: 24054,63 грн - заборгованість за спожиту електричну енергію за лютий - квітень 2025 року, 155,17 грн - три проценти річних та індекс інфляції в сумі 439,17 грн.

Суд також зазначає, що за загальним правилом при розгляді вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті (пункт 7 частини 1 статті 155 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас, підставою для відмови у видачі наказу є, зокрема, встановлення судом обставин, що з поданої заяви про видачу судового наказу не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Такі підстави для відмови у видачі судового наказу свідчать про наявність у суду обов`язку здійснити певний аналіз обґрунтованості вимог заявника на предмет наявності/порушення його права, в тому числі щодо наявності прострочення виконання зобов`язання боржником.

Однак, такі повноваження суду в межах наказного провадження є обмеженими, враховуючи функціональне призначення інституту наказного провадження та принцип пропорційності господарського судочинства (стаття 15 Господарського процесуального кодексу України).

Так, у випадку встановлення судом обставин, які свідчать про необґрунтованість вимог заявника у певній частині, мають місце обставини, які свідчать про відсутність безспірності вимог, що є обов`язковою умовою наказного провадження, а отже суд повинен відмовити у видачі наказу з таких підстав.

Відповідно до пунктів 1, 8 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу, а також із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

За таких обставин, враховуючи порушення заявником положень пункту 5 частини 2, пункту 4 частини 3 статті 150 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у видачі Товариству з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" судового наказу в порядку пунктів 1, 8 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини 1 статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків, а також не позбавляє заявника права звернутися до суду із відповідною позовною заявою.

У разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (частини 2 статті 151 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 147, 148, 150, 152-155, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" у видачі судового наказу з вимогою про стягнення з Фізичної особи- підприємця Саветюка Павла Леонтійовича заборгованості в сумі 24648,97 грн.

Ухвала складена та підписана 15 липня 2025 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду відповідно до ст.255 ГПК України в строк та порядку, встановленому ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Інформацію по справі можна отримати на сторінці суду на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за вебадресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.

Суддя Олександр ТИНОК