ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/4695/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Принцевської Н.М.;

суддів: Савицький Я.Ф., Ярош А.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, пр-т Шевченка,29)

Секретар судового засідання (за дорученням головуючої судді): Романенко Д.С.;

Представники сторін:

Від Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Дзюбенко С.М.;

Від Приватного підприємства Залізобетонник- Казнєвський В.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області

на рішення Господарського суду Одеської області від 20.03.2025 (повний текст складено 31.03.2025)

по справі № 916/4695/24

за позовом Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області

до Приватного підприємства Залізобетонник

про стягнення безпідставно збережених коштів у загальному розмірі 5254446,60 грн та усунення перешкод у користування земельною ділянкою,

(суддя першої інстанції: Петров В.С., дата та місце ухвалення рішення: 20.03.2025, Господарський суд Одеської області, м. Одеса, пр-т Шевченка,29),

У жовтні 2024 року Кароліно-Бугазька сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області (далі - Позивач) звернулася до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного підприємства Залізобетонник (далі - Відповідач), у якій просила суд:

- стягнути з Приватного підприємства Залізобетонник безпідставно збережені кошти у розмірі 5254446,60 грн на користь Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області;

- усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом звільнення земельної ділянки площею 1,7957 га, кадастровий номер: :02:023:0068.

В обґрунтування позову, Позивач зазначав, що ПП Залізобетонник, будучи власником об`єкта нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером: :02:023:0068, що є комунальною власністю територіальної громади Кароліно-Бугазької сільської ради, здійснювало безоплатне користування земельною ділянкою без відповідних на те правових підстав, що стало наслідком неотримання територіальною громадою доходів у вигляді орендної плати, чим порушено право територіальної громади, як законного власника такої земельної ділянки.

Позивач стверджував, що у період з 01.01.2011 по 21.10.2024 Відповідач без законних підстав за рахунок власника земельної ділянки зберігає у себе майно - кошти за оренду землі, єдиним та законним власником якої є територіальна громада села Кароліно-Бугаз в особі Кароліно-Бугазької сільської ради.

На переконання Позивача, сукупний розмір безпідставно збережених ПП Залізобетонник коштів за користування земельною ділянкою комунальної власності з кадастровим номером :02:023:0068 у період, зазначений вище, складає 3189393,46 грн.

Крім того, оскільки Відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання, Позивачем відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано Відповідачу 3% річних від простроченої суми в розмірі 357430,10 грн та інфляційні втрати в сумі 1707077,04 грн, що заявлені до стягнення.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 20.03.2025 позов Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області до Приватного підприємства Залізобетонник про стягнення безпідставно збережених коштів у загальному розмірі 5254446,60 грн та усунення перешкод у користування земельною ділянкою задовольнити частково; стягнуто з Приватного підприємства Залізобетонник на користь Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області безпідставно збережені кошти у сумі 273550,15 грн, 3% річних у розмірі 26374,20 грн, інфляційні втрати в сумі 125086,26 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 6375,16 грн; у задоволенні решти частини вимог Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області до Приватного підприємства Залізобетонник відмовлено.

Суд дійшов висновку, що Приватне підприємство Залізобетонник з 18.03.2013 (дати набуття Відповідачем права власності на будівлі та споруди бази відпочинку Мостобудівник, що знаходяться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Сонячна, буд. 3) та по теперішній час використовує земельну ділянку (кадастровий номер :02:023:0068) загальною площею 1,7957 га, розташовану за адресою: 67772, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, Сонячний район, без правовстановлюючих документів.

При цьому, частково задовольняючи позовні вимоги, суд вважав необґрунтованим нарахування сільською радою підприємству плати за землю за період з 01.01.2011 до 18.03.2013, оскільки Відповідач у вказаний період не був власником майна, розташованого на спірній земельній ділянці та, відповідно, не користувався такою земельною ділянкою у вказаний період.

Крім того, суд дійшов висновку, що до 16.09.2015 орендарем земельної ділянки площею 1,80 га, розташованої в Сонячному районі смт. Затока м. Білгород-Дністровський Одеської області, на підставі діючого договору оренди було саме Публічне акціонерне товариство Мостобуд, а не Приватне підприємство Залізобетонник, та саме товариство зобов`язано було, в т.ч. сплачувати орендну плату за користування вказаною земельною ділянкою.

Суд також врахував те, що в п. 3 договору про розірвання договору оренди від 16.09.2015 селищна рада та ПАТ Мостобуд погодили, що будь-яких претензій у орендодавця до орендаря щодо виконання всіх умов договору оренди немає.

Також суд зазначив, що із відповіді Головного управління Державної податкової служби в Одеській області, наданої на виконання ухвали Господарського суду Одеської області від 22.01.2025 у справі № 916/4695/24 (вих. № 1844/5/15-32-04-05-05 від 30.01.2025), вбачається, що станом на 31.12.2015 по ПАТ Мостобуд обліковувався податковий борг із земельного податку з юридичних осіб (КБК 18010500) на загальну суму 452518,09 грн (в тому числі пеня).

З огляду викладене вище, суд вважав також необґрунтованим нарахування сільською радою підприємству плати за землю за період з 18.03.2013 до 16.09.2015.

Враховуючи те, що відповідачем по теперішній час не оформлено у визначеному законодавством порядку право оренди на земельну ділянку комунальної власності із кадастровим номером :02:023:0068, загальною площею 1,7957 га, розташованої за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, Сонячний район, суд вважав, що міськрадою правомірно здійснено розрахунок вартості безпідставно збережених коштів, починаючи саме з 16.09.2015.

Господарський суд також вважав безпідставним застосування сільською радою ставки у розмірі 12% від нормативно-грошової оцінки замість 3%, яка визначена, як рішеннями Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 15.07.2021 № 260-VIII та від 30.03.2023 № 820-VIII, так і договором оренди на аналогічну земельну ділянку, яка розташована поруч із земельною ділянкою, яка є предметом розгляду по даній справі, встановлена орендна плата у розмірі 3% від НГО.

Судом здійснено перерахунок розміру безпідставно збережених коштів саме з 02.04.2017 по 31.08.2021 (кінцевий термін наявності заборгованості), який за розрахунком суду становить: 273550,15 грн (з 02.04.2017 по 31.12.2017 = 46489,58 грн; з 01.01.2018 по 31.12.2018 = 61928,23 грн; з 01.01.2019 по 31.12.2019 = 61928,23 грн; з 01.01.2020 по 31.12.2020 = 61928,23 грн; з 01.01.2021 по 31.08.2021 = 41275,88 грн).

Крім того, суд зазначив, що Позивачем цілком правомірно нараховано 3% річних. Проте, дослідивши та перевіривши здійснений Позивачем розрахунок суми 3% річних, судом встановлено, що вказаний розрахунок 3% річних є помилковим з огляду на встановлені судом вище обставини. Тому судом здійснено самостійно перерахунок 3% річних із застосуванням вірної суми заборгованості та із застосування обраного позивачем періоду нарахування з 01.01.2021 по 21.10.2024, які становлять 26374,20 грн.

Судом також було перевірено здійснений Позивачем розрахунок інфляційних втрат в загальному розмірі 1707077,04 грн та встановлено, що розрахунок інфляційних нарахувань було здійснено Позивачем неправильно з огляду на встановлені судом обставини (невірна загальна сума боргу, період заборгованості). Тому судом здійснено самостійно перерахунок інфляційних втрат із застосуванням вірної суми заборгованості та із застосування обраного Позивачем періоду нарахування з 01.01.2021 по 31.08.2024 та встановлено, що загальний розмір інфляційних втрат становить 125086,26 грн, які підлягають стягненню з Відповідача.

Щодо заявленої позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом звільнення земельної ділянки площею 1,7957 га із кадастровим номером: :02:023:0068, господарський суд дійшов висновку, що така вимога задоволенню не підлягає, оскільки на спірній земельній ділянці розташовано нерухоме майно Відповідача, що унеможливлює передання цієї земельної ділянки в орендне користування будь-яким іншим особам, які не є власниками такого об`єкта нерухомого майна.

Частково не погоджуючись з таким рішенням, Кароліно-Бугазька сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з Приватного підприємства «Залізобетонник» на користь Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області грошові кошти в сумі 2 790 461,99 грн, у тому числі:1 838 919,53 грн безпідставно збережених коштів, 767 661,92 грн інфляційних втрат, 183 880,54 грн 3% річних; усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом звільнення земельної ділянки.

При цьому, у своїй скарзі Позивач не оскаржує рішення в частині застосування строків позовної давності, які були застосовані до вимог про стягнення безпідставно збережених коштів за період з 2011 року по лютий 2017 року включно.

Разом із тим, Позивач вважає, що існують підстави для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову, з огляду на наступне.

Як зазначає Позивач, суд першої інстанції вважав безпідставним застосування Позивачем ставки у розмірі 12% від нормативно-грошової оцінки замість 3%, а також зазначив, що договором оренди на аналогічну земельну ділянку із кадастровим номером: 020230012, яка розташована поруч із земельною ділянкою встановлена орендна плата у розмірі 3% від нормативно-грошової оцінки. Натомість, на переконання Апелянта, такий висновок не відповідає обставинам справи та зроблений внаслідок невірного застосування норм матеріального права.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що документально підтверджено, що попередній землекористувач - ПАТ «Мостобуд» - фактично нараховував орендну плату за суттєво вищою ставкою, а саме 9,6% (2013 рік). З огляду на перехід 18.03.2013 до Відповідача права власності на об`єкти нерухомості він мав сплачувати орендну плату на тих самих умовах, що були встановлені для попереднього власника.

На переконання Позивача, посилання суду першої інстанції в обґрунтування застосування ставки 3% на те, що за суміжну земельну ділянку з кадастровим номером 020230012 діє така ж ставка, є помилковим, оскільки законодавець передбачив, що в ситуації переходу права власності на об`єкті нерухомості визначальним є саме розмір орендної плати, встановлений для попереднього користувача конкретної земельної ділянки, яка є предметом спору. Умови користування іншими земельними ділянками, навіть суміжними чи аналогічними за характеристиками, не мають правового значення для встановлення умов оренди спірної земельної ділянки при переході права власності на нерухоме майно.

Також, на думку Позивача, помилковим є посилання суду на рішення Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 15.07.2021 №260-VIII, якими встановлено ставки земельного податку на період 2022-2024 роки, оскільки цим рішенням встановлено саме ставки земельного податку, який сплачують або власники ділянок, або постійні землекористувачі, а не орендарі.

Позивач також зазначає, що площа земельної ділянки, яка фактично використовується для обслуговування об`єктів нерухомості загальною площею 2527,00 кв.м, є непропорційно великою та виходить за межі, необхідні для забезпечення функціонування наявних будівель і споруд, це призводить до неефективного використання земельних ресурсів територіальної громади, перешкоджає раціональному плануванню забудови території та створює передумови для можливих зловживань. Для усунення зазначених перешкод та забезпечення належного користування земельною ділянкою необхідно провести процедуру поділу існуючої земельної ділянки з виокремленням площі, безпосередньо необхідної для обслуговування існуючих об`єктів нерухомості, та площі, що може бути використана для інших потреб територіальної громади, що є безумовно підставою для усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом звільнення земельної ділянки.

Крім того, Апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції про сплату Відповідачем плати за земельну ділянку за період з вересня 2021 року по грудень 2024 року, оскільки декларування Відповідачем плати за землю за вказаний період не є підтвердженням її сплати, доказів чого матеріали справи не містять.

З огляду на зазначене, Апелянт просить рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.04.2025 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 20.03.2025 по справі №916/4695/24 до надходження матеріалів справи з суду першої інстанції; витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/4695/24.

28.04.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Приватного підприємства Залізобетонник надійшов відзив на апеляційну скаргу та клопотання про розгляд справи у закритому судовому засіданні.

Відповідач не згоден із доводами Позивача, та вважає що рішення суду першої інстанції є законними та обґрунтованим, ухваленим із повним дослідженням всіх доказів та обставин по справі, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

На переконання Відповідача, судом першої інстанції вірно розраховано період невиконання грошового зобов`язання Відповідачем, враховуючи строки позовної давності, а тому судом вірно здійснено перерахунок розміру безпідставно збережених коштів саме з 02.04.2017.

Крім того, Відповідач зазначає, що попередній землекористувач платив оренду плату у розмірі 3 % від НГО, що згідно отриманих від ДПС декларацій у 2014 році складала 1156 816 грн. Разом з цим, попередній землекористувач не зробив коректування, а брав до розрахунку НГО, що не відповідала дійсності. Згідно Довідки відділу фінансів Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 21.10.2024 року НГО за кв.м. у 2014 році становила 75.68, та збільшувалася кожного року відповідно до індексації грошової оцінки земель.

Станом на 13.09.2024 НГО земельної ділянки № :02:023:0068 площею 1,7957 га складає 2 744 578,55 грн, а отже за один метр квадратний 152,8 грн, що підтверджує, що у 2014 році ПАТ «Мостобуд» при подачі звітності та сплат орендної плати за основу взято невірні дані НГО.

З огляду на вищенаведене, розмір орендної плати на цю земельну ділянку має бути встановлений на рівні 3% від НГО.

Крім того, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, Відповідач зазначає, що збільшення показників загальної площі відбулось за рахунок уточнення лінійних розмірів об`єкта нерухомого майна та виконання робіт з переобладнання та перепланування, які згідно інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, не належать до самочинного будівництва, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «НОВЕ БТІ» № 1845/09-17 від 12.09.2017.

Отже, Відповідач вважає, що судом прийнято законне та обґрунтоване рішення, а тому підстави для його скасування відсутні, як і відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

30.04.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/4695/24.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.05.2025 зазначену апеляційну скаргу залишено без руху, як таку, що не відповідає вимогам ст.258 Господарського процесуального кодексу України, та роз`яснено, що у випадку неусунення скаржником вказаних недоліків, апеляційну скаргу буде повернуто Апелянту.

16.05.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області надійшла заява про усунення недоліків, допущених при зверненні з апеляційною скаргою, в якій апелянт надав докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 53861,92 грн.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 20.03.2025 по справі №916/4695/24.

22.05.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Приватного підприємства Залізобетонник надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому дублюються доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу від 28.04.2025.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2025 відмовлено у задоволенні клопотання Приватного підприємства Залізобетонник про розгляд справи у закритому судовому засіданні; призначено розгляд справи №916/4695/24 на 14.07.2025 року об 11-00 год.

08.07.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області надійшло клопотання про участь у судовому засіданні поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

За змістом абз. 2 ч. 10 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України якщо зі складу колегії суддів не може продовжувати розгляд справи суддя, який не є суддею-доповідачем у такій справі, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом, заміна такого судді з ініціативи судді-доповідача за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою з числа резервних суддів.

Враховуючи положення підпункту 17.4 підпункту 17 пункту 1 розділу XІ Перехідні положення ГПК України, підпунктів 2.3.25, 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду у редакції від 15.09.2016 року, підпункту 3.2.1 пункту 3.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Південно-західному апеляційному господарському суді, у зв`язку з тим, що суддя - учасник колегії Діброва Г.І. перебуває у відпустці з 30.06.2025 по 01.08.2025 розпорядженням керівника апарату суду №132 від 10.07.2025 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/4695/24.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 10.07.2025 визначено новий склад колегії суддів: головуюча суддя Принцевська Н.М., судді: Савицький Я.Ф., Ярош А.І.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.07.2025 прийнято справу №916/4695/24 за апеляційною скаргою Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 20.03.2025 до свого провадження колегією суддів у новому складі; задоволено клопотання Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про проведення судових засідань в режимі відеоконференції по справі №916/4695/24 поза межами приміщення суду; розгляд справи №916/4695/24 призначено на 14.07.2025 року об 11-00 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку EASYCON.

14.07.2025 у судовому засіданні оголошено перерву до 23.07.2025 о 10-45 год.

23.07.2025 у судове засідання, яке проводилось в режимі відеоконференції з`явились представники сторін, які підтримали вимоги та доводи викладені ними письмово.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши апеляційну скаргу та відзив на неї, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.10.1998 між Затоківською селищною радою та Публічним акціонерним товариством Мостобуд укладено Договір оренди землі загальною площею 1,8 га строком на 25 років для будівництва бази відпочинку Мостостроитель на підставі рішення №24 від 07.10.1998.

18.03.2013 між Публічним акціонерним товариством Мостобуд (продавець) та Приватним підприємством Залізобетонник (покупець) укладено Договір купівлі-продажу будівель та споруд бази відпочинку, відповідно до п. 1.1 якого продавець передає, а покупець приймає у власність будівлі та споруди бази відпочинку Мостостроитель, що знаходяться за адресою: Одеська область, місто Білгород-Дністровський, смт. Затока, вулиця Сонячна, будинок 3 (три) (надалі -Нерухомість та/або База відпочинку та/або Нерухоме майно). Будівлі та споруди бази відпочинку Мостостроитель складаються з:

- спальний корпус літ. А, загальною площею 54,0 кв.м:

- спальний корпус літ. Б, загальною площею 57,5 кв.м;

- спальний корпус літ. А, загальною площею 54,0 кв.м;

- спальний корпус літ. В, загальною площею 50,7 кв.м:

- спальний корпус літ. Г, загальною площею 56,2 кв.м;

- спальний корпус літ. Д, загальною площею 53,6 кв.м;

- спальний корпус літ. Е, загальною площею 54,8 кв.м;

- спальний корпус літ. Є, загальною площею 52,3 кв.м;

- спальний корпус літ. Ж, загальною площею 156,4 кв.м;

- спальний корпус літ. 3, загальною площею 156,6 кв.м;

- спальний корпус літ. И, загальною площею 128,3 кв.м;

- спальний корпус літ. І, загальною площею 134,2 кв.м;

- будівля з артезіанською свердловиною літ. Ї, загальною площею 19,0 кв.м;

- літній клуб літ. К, загальною площею 148,2 кв.м;

- ідальня літ. Л, загальною площею 555,0 кв.м;

- склад літ. М, загальною площею 49,9 кв.м;

- вбиральня-душова літ. Н, загальною площею 100,5 кв.м;

- будівля КНС літ. О, загальною площею 23,7 кв.м;

- адміністративна будівля літ. П, загальною площею 417,0 кв.м;

- гараж літ. Р; Спальний корпус літ., загальною площею 181,4 кв.м.

Загальна площа 2527,00 кв.м.

Складові частини об`єкта нерухомого майна:

- № 1 споруда, водонапірна башта;

- № 2 споруда, огорожа;

- № 3 споруда, вигрібна яма.

Згідно з п. 1.1.1 Договору від 18.03.2013 будівлі та споруди бази відпочинку, вказані в п. 1.1 цього Договору, належать на праві приватної власності продавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія САЕ № 914696, індексний номер: 1150480, виданого 12.03.2013 Алексеенко В.А., державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області.

Право власності продавця на вказане нерухоме майно зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно за № 324910, згідно з Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №1181131, виданого Алексеенко В.А., Державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Білгород -Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області 13.03.2013.

Відповідно до п. 1.3 Договору від 18.03.2013 згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, номер витягу: НВ-013 від 04.03.2013, нерухоме майно, що відчужується за цим Договором, знаходиться на земельній ділянці площею 1,7957 га, кадастровий номер :02:023:0068. Цільове призначення: для експлуатації та обслуговування бази відпочинку Мостостроитель, категорія земель: землі рекреаційного призначення. Земельна ділянка перебуває в оренді в ПАТ Мостобуд на підставі договору оренди від 14.10.1998.

Згідно з п. 3.1 Договору від 18.03.2013 право власності на нерухомість покупець набуває з моменту нотаріального посвідчення цього Договору.

Пунктом п. 3.2 Договору від 18.03.2013 сторони погодили, що витрати продавця на утримання земельної ділянки після укладання цього Договору, покупець відшкодовує продавцю в повному обсязі до повного переоформлення права користування земельною ділянкою.

Згідно з п. 5.2. Договору від 18.03.2013 цей Договір набуває силу з моменту його підписання повноважними представниками сторін.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №213758934 від 24.06.2020, об`єкт нерухомого майна: будівлі та споруди бази відпочинку (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 3), загальною площею 2794,4 кв.м, розташований за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вулиця Сонячна, буд. 3, належить на праві приватної власності ПП Залізобетонник (); дата державної реєстрації: 18.03.2013; державний реєстратор: приватний нотаріус Кабаєва А.А., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ; підстава для державної реєстрації: Договір купівлі-продажу, серія та номер: 32, виданий 18.03.2013, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кабаєвої А.А.; технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 10.06.2020, видавник: ТОВ Нове бюро технічної інвентаризації; інформаційна довідка, серія та номер: 2994-2/06-20, виданий 10.06.2020, видавник: ТОВ Нове бюро технічної інвентаризації.

Листом від 14.05.2013 Приватне підприємство Залізобетонник звернулося до Затоківської селищної ради із заявою, в якій підприємство просило надати дозвіл на розробку проєкту відводу земельної ділянки площею 1,7957 га, розташованої у смт. Затока, вул. Сонячна, 3, з метою укладання договору оренди, на підставі витягу №1345651 від 18.03.2013.

З матеріалів справи вбачається, що листом від 13.09.2013 за вих. №1161/01-29/6оу Затоківська селищна рада, розглянувши заяву ПП Залізобетонник, повідомила, що для вирішення питання по суті необхідно вказати термін оренди та надати належним чином завірені документи: копію статуту; копію свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи; копію довідки ЄДРПОУ; копії технічних паспортів БТІ будівлі та споруди бази відпочинку Мостобуд; копії документів, що посвідчують право власності на будівлі та споруди бази відпочинку Мостобуд; матеріали, що підтверджують зазначену у листі площу земельної ділянки у розмірі 1,7957 га.

У відповідь на вказаний лист селищної ради, ПП Залізобетонник листом від 19.11.2013 за вих. № 19-11/13 звернувся до Затоківської селищної ради з проханням укласти договір оренди земельної ділянки із кадастровим номером: :02:023:0068, розташованої за адресою: смт. Затока, вул. Сонячна, 3. До вказаного листа підприємством додано документи згідно з переліком.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ПАТ Мостобуд звернулося до Затоківської селищної ради із листом від 18.11.2013 за вих. №1169/02-13, в якому товариство просило розірвати договір оренди земельної ділянки, загальною площею 1,80 га, укладений між ПАТ Мостобуд та Затоківською селищною радою, у зв`язку з продажем будівель та споруд бази відпочинку Мостобудівник, що знаходиться за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт. Затока, вул. Сонячна, 3 та відсутності подальшої потреби у її використанні. Також у вказаному листі товариство вказало, що всі заборговані орендні платежі ПАТ Мостобуд зобов`язується погасити до розірвання договору.

Рішенням ХХХХVІІ сесії VI скликання Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області від 28.01.2014 №1759 Про розірвання з ПАТ Мостобуд за взаємною згодою сторін договору оренди земельної ділянки площею 1.80 га для будівництва бази відпочинку Мостобудівник в Сонячному районі смт. Затока, м. Білгород-Дністровський Одеської області селищна рада вирішила, зокрема:

1) розірвати з ПАТ Мостобуд за взаємною згодою сторін Договір оренди земельної ділянки від 14.10.1998 площею 1,8 га, наданої для експлуатації та обслуговування бази відпочинку Мостобудівник в Сонячному районі смт. Затока, м. Білгород-Дністровський Одеської області, зареєстрований в книзі записів договорів оренди на право довгострокового користування землею 14.10.1998 за №22;

2) укласти з ПАТ Мостобуд Договір про розірвання договору оренди земельної ділянки площею 1,8 га, наданої для експлуатації та обслуговування бази відпочинку Мостобудівник в Сонячному районі смт. Затока, м. Білгород-Дністровський Одеської області в термін до 01.06.2014;

3) зобов`язати ПАТ Мостобуд повернути земельну ділянку, згідно з п. 1 цього рішення, Затоківській селищній раді у відповідному стані за актом приймання-передачі.

Листом від 10.02.2014 за вих. №233/01-29/6оу Затоківською селищною радою повідомлено ПП Залізобетонник про те, що на сесії Затоківської селищної ради, яка відбулася 28.01.2014, розглядався проєкт рішення про надання ПП Залізобетонник в оренду терміном на 10 років земельної ділянки площею 1,7957 га, розташованої у смт. Затока, вул. Сонячна 3, кадастровий номер :02:023:0068, однак рішення по даному проєкту не прийняте. Враховуючи викладене, селищною радою до вказаного листа надано витяг з протоколу чергової ХХХХVІІ сесії Затоківської селищної ради VІ скликання від 28.01.2014.

16.09.2015 між Затоківською селищною радою Білгород-Дністровської міської ради (орендодавець) та Публічним акціонерним товариством Мостобуд (орендар) укладено Договір про розірвання договору оренди, згідно з п. 1 якого сторони за взаємною згодою та домовленістю, керуючись ст. 651, 654 Цивільного кодексу України, на підставі рішення Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради від 28.01.2014 № 1759 Про розірвання з ПАТ Мостобуд за взаємною згодою сторін Договір оренди земельної ділянки площею 1,80 га для будівництва бази відпочинку Мостобудівник в Сонячному районі смт. Затока, м. Білгород-Дністровський Одеської області, розірвано Договір оренди земельної ділянки площею 1,80 га для будівництва бази відпочинку Мостобудівник в Сонячному районі смт. Затока, м. Білгород-Дністровський Одеської області, укладений між Затоківською селищною радою Білгород-Дністровської міської ради та ПАТ Мостобуд, зареєстрований в книзі записів договорів оренди на право довгострокового користування землею 14.10.1998 за №22.

Відповідно до п. 2 Договору від 16.09.2015 об`єкт оренди, земельна ділянка площею 1,80 га, надана орендарю в довгострокову оренду терміном на 25 років, передається орендарем за актом прийому-передачі орендодавцеві в день укладення цього Договору.

Пунктом 3 Договору від 16.09.2015 сторони погодили, що будь-яких претензій у орендодавця до орендаря щодо виконання всіх умов договору оренди немає.

Відповідно до п. 4 Договору від 16.09.2015 останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами.

Із наявного в матеріалах справи акту прийому-передачі земельної ділянки від 16.09.2015, складеного уповноваженими представниками ПАТ Мостобуд та Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради, вбачається, що орендар фактично повернув орендодавцю земельну ділянку площею 1,80 га, розташовану в Сонячному районі смт. Затока, м. Білгород-Дністровський Одеської області. Також у вказаному акті сторонами зазначено, що земельна ділянка повертається у належному стані та у межах, визначених договором оренди земельної ділянки, укладеного 14.10.1998, зареєстрованого в книзі записів договорів на право довгострокового користування землею від 14.10.1998 за №22.

07.04.2016 між Публічним акціонерним товариством Мостобуд (сторона-1) та Приватним підприємством Залізобетонник (сторона-2) укладено Угоду про припинення зобов`язань, відповідно до п. 1 якої у зв`язку із розірванням 16.09.2015 на підставі рішення ХХХХVІІ сесії VI скликання Затоківської селищної ради № 1759 від 28.01.2014 Договору оренди земельної ділянки площею 1,8 га, наданої ПАТ Мостобуд для експлуатації та обслуговування бази відпочинку Мостобудівник в Сонячному районі, смт. Затока, Білгород-Дністровський Одеської Області, сторони домовилися припинити свої зобов`язання за Договором купівлі-продажу будівель та споруд бази відпочинку в Сонячному районі, смт. Затока, Білгород-Дністровський Одеської області, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабаєвою А.А., укладеним між ПАТ Мостобуд та ПП Залізобетонник 18.03.2013, а саме: п. 3.2 даного Договору: Витрати, пов`язані із утриманням земельної ділянки, покупець відшкодовує продавцю в повному обсязі до повного переоформлення права користування земельною ділянкою.

Відповідно до п. 2 Угоди від 07.04.2016 сторона-1 повідомляє сторону-2, що з 16.09.2015 стороною-1 не здійснюються нарахування орендної плати за землю, у зв`язку з чим відсутні підстави нарахування стороні-2 за неї компенсації.

Пунктом 3 даної Угоди від 07.04.2016 сторони підтверджують про відсутність між ними будь-якої заборгованості.

Згідно з п. 4 Угоди від 07.04.2016 сторона-1 гарантує, що не має і не буде мати до сторони-2 жодних фінансових чи інших претензій.

Сторона-2 гарантує, що не має і не буде мати до сторони-1 жодних фінансових чи інших претензій (п. 5 Угоди від 07.04.2016).

Відповідно до п. 6 Угоди від 07.04.2016 сторони підтверджують, що з підписанням цієї угоди всі відносини по вищевказаним угодам між ними припиняються.

Угода вважається укладеною і набирає чинності з моменту її підписання сторонами та скріплення її печатками сторін (п. 7 Угоди від 07.04.2016).

При цьому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27.05.2020 № 623-р Про затвердження перспективного плану формування територій громад Одеської області відповідно до частини третьої статті 11 Закону України Про добровільне об`єднання територіальних громад затверджено перспективний план формування територій громад Одеської області, що додається. Згідно із вказаним перспективним планом Затоківську селищну раду Білгород-Дністровської міської ради Одеської області було приєднано до Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області.

12.06.2020 Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Одеської області № 720-р, згідно з яким відповідно до абзацу першого пункту 7-1 розділу V Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про місцеве самоврядування в Україні визначено адміністративні центри та затверджено території територіальних громад Одеської області згідно з додатком. Так, відповідно до додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 р. № 720-р до складу Кароліно-Бугазької територіальної громади входять території Кароліно-Бугазької та Затоківської (Білгород-Дністровський район) територіальних громад.

Рішенням другої сесії VІІІ скликання Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 11-VIII від 27.11.2020 Про початок реорганізації Затоківської селищної ради шляхом приєднання до Кароліно-Бугазької сільської ради сільська рада вирішила, зокрема:

1) Почати процедуру реорганізації Затоківської селищної ради (, місцезнаходження: вул. Приморська, 1, смт Затока, Білгород-Дністровської міської ради, Одеської області, 67772) шляхом приєднання до Кароліно - Бугазької сільської ради (, місцезнаходження: вул. Приморська, 1, с. Кароліно - Бугаз, Білгород-Дністровського району, Одеської області, 67844);

2) Кароліно - Бугазька сільська рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Затоківської селищної ради.

З огляду на викладене вище, Кароліно-Бугазька сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області.

Невнесення Відповідачем орендної плати за користування земельною ділянкою стало підставою для звернення Ради з відповідним позовом до суду першої інстанції.

Як зазначалось раніше, рішенням Господарського суду Одеської області від 20.03.2025 позов Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області до Приватного підприємства Залізобетонник про стягнення безпідставно збережених коштів у загальному розмірі 5254446,60 грн та усунення перешкод у користування земельною ділянкою задовольнити частково; стягнуто з Приватного підприємства Залізобетонник на користь Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області безпідставно збережені кошти у сумі 273550,15 грн, 3% річних у розмірі 26374,20 грн, інфляційні втрати в сумі 125086,26 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 6375,16 грн; у задоволенні решти частини вимог Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області до Приватного підприємства Залізобетонник відмовлено.

Кароліно-Бугазька сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області частково не погоджується з таким рішенням та просить рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з Приватного підприємства Залізобетонни на користь Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області грошові кошти в сумі 2 790 461,99 грн, у тому числі:1 838 919,53 грн безпідставно збережених коштів, 767 661,92 грн інфляційних втрат, 183 880,54 грн 3% річних та усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом звільнення земельної ділянки.

Оцінюючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального права, в контексті встановлених обставин, судова колегія дійшла наступних висновків.

Предметом позову в цій справі є матеріально-правові вимоги Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про стягнення з Відповідача коштів за безоплатне користування земельною ділянкою без відповідних на те правових підстав, яка є комунальною власністю територіальної громади Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, що призвело до неотримання територіальною громадою доходів у вигляді орендної плати, чим порушено право територіальної громади, як законного власника такої земельної ділянки.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі, регулюються положеннями глави 83 Цивільного кодексу України, оскільки виникли у зв`язку із фактичним користуванням Відповідачем земельними ділянками без укладеного договору оренди та недоотримання їх власником доходів у вигляді орендної плати.

При цьому Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Для кондикційних зобов`язань наявність вини набувача (зберігача) майна не є необхідною обставиною. Визначальним є наявність факту неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (подібний висновок сформульовано Верховним Судом України у постанові від 02.03.2016 у справі №6-3090цс15).

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість, не є заходом відповідальності. Набувач має обов`язок повернути майно, яке він безпідставно набув (зберігав), або його вартість.

Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, від 13.02.2019 у справі №320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №912/1188/17, від 21.01.2019 у справі №902/794/17, від 04.02.2019 у справі №922/3409/17, від 12.03.2019 у справі №916/2948/17, від 09.04.2019 у справі №922/652/18, від 21.05.2019 у справі №924/552/18, від 17.03.2020 у справі №922/2413/19.

Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

Такий самий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц та від 20.09.2018 у справі № 925/230/17.

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у справі № 922/2060/20 вказав, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташоване. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.

Для вирішення спору щодо стягнення з фактичного користувача земельної ділянки безпідставно збережених коштів орендної плати згідно зі статтями 1212-1214 Цивільного кодексу України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно насамперед з`ясувати: а) чи наявні правові підстави для використання земельної ділянки; б) яка площа земельної ділянки та чи є вона сформованою відповідно до вимог земельного законодавства; в) в якому розмірі підлягають відшкодуванню доходи, пов`язані із безпідставним збереженням майна, розраховані відповідно до вимог земельного законодавства, а саме на підставі нормативної грошової оцінки землі (близький за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10.02.2019 у справі № 922/981/18).

З огляду на викладене, Відповідач, як фактичний користувач спірної земельної ділянки, без достатньої правової підстави зберіг в себе кошти, які повинен був сплатити за користування відповідною земельною ділянкою її власнику. Такими діями Відповідач порушив право Позивача, як власника земельних ділянок на отримання вказаних коштів, а тому таке право підлягає захисту в судовому порядку на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Відновлення порушених прав Позивача за таких обставин і в такий спосіб не створює для Відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які останній повинен був сплатити за звичайних умов, як і фактичний добросовісний землекористувач.

Відповідно до статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Відповідно до статей 122, 123, 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

В силу статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України у вказаній редакції).

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття земельний податок і орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідач не є власником та постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (ст. 14.1.72 Податкового кодексу України).

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 922/3208/19, від 16.09.2020 у справі № 922/3361/19.

Плата за землю справляється на підставі положень розділу XII Податкового кодексу України.

Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (ст. 14.1.125, 14.1.136, 288.5 Податкового кодексу України).

Судовою колегією встановлено, що Приватне підприємство Залізобетонник є власником будівель та споруд бази відпочинку Мостобудівник (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3), що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Сонячна, буд. 3.

Наявні в матеріалах справи документи свідчать, що нерухоме майно Приватного підприємства Залізобетонник будівлі та споруди бази відпочинку, загальною площею 2794,4 кв.м, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Сонячна, буд. 3, розташовані на земельній ділянці із кадастровим номером :02:023:0068, загальною площею 1,7957 га (адреса ділянки: 67772, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, Сонячний район).

Згідно із частинами 1 - 4, 9 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проєктами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проєктами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проєктами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проєктами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6, 7 цієї статті) здійснюється за проєктами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 922/1646/20 та від 04.03.2021 у справі № 922/3463/19.

Із наявної в матеріалах справи інформації з Державного земельного кадастру про право власності та інші речові права від 12.09.2024 вбачаються наступні відомості про земельну ділянку: кадастровий номер: :02:023:0068; цільове призначення: 07.01 Для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення; категорія земель: землі рекреаційного призначення; вид використання: для експлуатації та обслуговування бази відпочинку Мостобудівник; форма власності: комунальна власність; площа земельної ділянки: 1,7957 га; місце розташування: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, Сонячний район.

З огляду на зазначене, Приватне підприємство Залізобетонник є власником будівель та споруд бази відпочинку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3), що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Сонячна, буд. 3, а отже можна зробити висновок, що зазначена обставина свідчить про безпосереднє використання Відповідачем земельної ділянки під вказаними будівлями та спорудами та ділянкою, яка необхідна для обслуговування відповідного нерухомого майна.

Як зазначалось раніше, 18.03.2013 Приватне підприємство Залізобетонник набуло право власності на будівлі та споруди бази відпочинку Мостобудівник, що знаходяться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Сонячна, буд. 3, та які розташовані на земельній ділянці із кадастровим номером :02:023:0068, загальною площею 1,7957 га (адреса ділянки: 67772, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, Сонячний район).

При цьому, Договір оренди земельної ділянки, укладений 14.10.1998 між Затоківською селищною радою Білгород-Дністровської міської ради (орендодавець) та Публічним акціонерним товариством Мостобуд (орендар), був чинним до 16.09.2015, оскільки лише Договором про розірвання договору оренди від 16.09.2015 Затоківська селищна рада Білгород-Дністровської міської ради (орендодавець) та ПАТ Мостобуд (орендар) на підставі рішення ХХХХVІІ сесії VI скликання селищної ради від 28.01.2014 №1759 за взаємною домовленістю розірвали Договір оренди землі 14.10.1998, відповідно до якого ПАТ Мостобуд в оренду передавалася спірна земельна ділянка. Крім того, саме 16.09.2015 ПАТ Мостобуд (орендар) згідно з Актом прийому-передачі земельної ділянки від 16.09.2015 повернув Затоківській селищній раді Білгород-Дністровської міської ради (орендодавцю) орендовану земельну ділянку площею 1,80 га, розташовану в Сонячному районі смт. Затока м. Білгород-Дністровський Одеської області.

У п. 3.2 Договору купівлі-продажу будівель та споруд бази відпочинку від 18.03.2013 ПАТ Мостобуд та ПП Залізобетонник погодили, що витрати продавця на утримання земельної ділянки після укладання цього Договору, покупець відшкодовує продавцю в повному обсязі до повного переоформлення права користування земельною ділянкою.

Відповідно до п. 3 Договору про розірвання договору оренди від 16.09.2015 селищна рада та ПАТ Мостобуд погодили, що будь-яких претензій у орендодавця до орендаря щодо виконання всіх умов договору оренди немає.

Колегія суддів звертає увагу, що Приватне підприємство Залізобетонник після набуття права власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані на спірній земельній ділянці, вживало заходів щодо укладення відповідного договору оренди землі, про що свідчать надані Відповідачем докази, зокрема, листом від 19.11.2013 за вих. № 19-11/13 ПП Залізобетонник звернувся до Затоківської селищної ради з проханням укласти договір оренди земельної ділянки із кадастровим номером: :02:023:0068, розташованої за адресою: смт. Затока, вул. Сонячна, 3. Разом з тим, як встановлено судом, листом від 10.02.2014 за вих. № 233/01-29/6оу селищною радою повідомлено підприємство про те, що на сесії Затоківської селищної ради 28.01.2014 розглядався проєкт рішення про надання ПП Залізобетонник в оренду терміном на 10 років земельної ділянки площею 1,7957 га, розташованої у смт. Затока, вул. Сонячна 3, кадастровий номер :02:023:0068, однак рішення по даному проєкту не прийняте.

Крім того, із відповіді Головного управління Державної податкової служби в Одеській області, наданої на виконання ухвали ГСОО від 22.01.2025 у справі №916/4695/24 (вих. № 1844/5/15-32-04-05-05 від 30.01.2025), вбачається, що станом на 31.12.2015 по ПАТ Мостобуд обліковувався податковий борг із земельного податку з юридичних осіб (КБК 18010500) на загальну суму 452518,09 грн. (в тому числі пеня).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, ПП Залізобетонник у період з 16.09.2015 по 21.10.2024 використовувало земельну ділянку із кадастровим номером :02:023:0068 без укладення договору оренди землі, та не сплачувало орендну плату у встановленому законодавчими актами розмірі.

В свою чергу Приватне підприємство Залізобетонник (набувач), не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, фактично збільшило свої доходи, а Кароліно-Бугазька сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області (потерпілий) втратила належне їй майно (кошти від орендної плати).

Враховуючи те, що Відповідачем по теперішній час не оформлено у визначеному законодавством порядку право оренди на земельну ділянку комунальної власності із кадастровим номером :02:023:0068, загальною площею 1,7957 га, розташованої за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, Сонячний район, судова колегія вважає, що міськрадою правомірно здійснено розрахунок вартості безпідставно збережених коштів, починаючи саме з 16.09.2015.

Разом з тим, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що Апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо безпідставності застосування Позивачем ставки у розмірі 12% від нормативно-грошової оцінки замість 3%.

Колегія суддів відхиляє доводи Апелянта в цій частині з огляду на наступне.

З наявної в матеріалах справи довідки (а.с. 41 Т. 1) вбачається, що при обрахунку розміру коштів за користування земельною ділянкою Позивачем застосовано коефіцієнт у розмірі 12% від нормативної грошової оцінки, внаслідок чого розмір таких коштів становить: за 2011 рік - 130567,22 грн, за 2012 рік - 130567,22 грн, за 2013 рік - 130567,22 грн, за 2014 рік 163078,45 грн, за 2015 рік 233691,43 грн, за 2016 рік - 247712,91 грн, за 2017 рік - 247712,91 грн, за 2018 рік - 247712,91 грн, за 2019 рік - 247712,91 грн, за 2020 рік - 247712,91 грн, за 2021 рік - 247712,91 грн, за 2022 рік 272484,20 грн., за 2023 рік 313356,83 грн, за 2024 рік - 329349,43 грн. Загальна сума 3 189 939,46 грн.

При цьому, 30.06.2009 між Затоківською селищною радою Білгород-Дністровської міської ради (орендодавець) та Приватним підприємством Залізобетонник (орендар) укладено договір оренди, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування на підставі рішення ХХІІІ сесії V скликання Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міськради від 29.08.2008 № 918 у довгострокову оренду терміном на двадцять п`ять років земельну ділянку для експлуатації та обслуговування бази відпочинку Холодок, за адресою: смт. Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеської області, Сонячний район, вул. Сонячна, 1, кадастровий номер земельної ділянки 020230012.

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,388 га, у тому числі під капітальною одноповерховою забудовою 0,0025 га, під тимчасовою забудовою 0,0871 га, під проїздами, проходами та площадками 0,2981 га (п. 2 Договору від 30.06.2009).

Відповідно до розрахунку розміру орендної плати за земельні ділянки до Договору оренди земельної ділянки від 30.06.2009, укладеного між Затоківською селищною радою та Приватним підприємством Залізобетонник, зареєстрованого за №04.09.506.00036 від 03.07.2009, встановлено ставку орендної плати за землю - 3% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки.

Таким чином, Договором оренди на аналогічну земельну ділянку із кадастровим номером: 020230012, яка розташована поруч із земельною ділянкою, яка є предметом розгляду по даній справі із кадастровим номером: :02:023:0068, встановлена орендна плата у розмірі 3% від нормативно-грошової оцінки.

Колегія суддів звертає увагу, що для стягнення коштів, які Кароліно-Бугазька сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області, як власник земельної ділянки, мала б отримати як орендну плату у спірних правовідносинах, слід встановити фактичні обставини справи, що є визначальними для розрахунку суми, що підлягає стягненню, а саме: площу займаної земельної ділянки, часовий період (строк), протягом якого використовуються земельні ділянки, їх нормативну грошову оцінку та ставку орендної плати, що підлягає застосуванню.

При цьому, рішеннями Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 15.07.2021 №260-VIII та від 30.03.2023 № 820-VIII, які наявні на офіційному сайті сільської ради та є загальнодоступними, встановлено ставки земельного податку на період 2022-2024 роки за земельні ділянки, нормативно-грошову оцінку яких проведено.

Згідно з додатками до вказаних рішень сільської ради від 15.07.2021 №260-VIII та від 30.03.2023 № 820-VIII ставка земельного податку за земельні ділянки з цільовим призначенням 07.01 для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення на території Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області складає 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Судова колегія звертає увагу, що Позивачем не надано суду доказів, що радою приймалося рішення про встановлення ставки орендної плати за земельні ділянки для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення на рівні 12%.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає безпідставним доводи Апелянта щодо застосування сільською радою ставки у розмірі 12% від нормативно-грошової оцінки замість 3%, яка визначена, як рішеннями Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 15.07.2021 №260-VIII та від 30.03.2023 № 820-VIII, так і договором оренди на аналогічну земельну ділянку, яка розташована поруч із земельною ділянкою, яка є предметом розгляду по даній справі, встановлена орендна плата у розмірі 3% від НГО.

Судова колегія також звертає увагу, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі, регулюються положеннями глави 83 Цивільного кодексу України, оскільки виникли у зв`язку із фактичним користуванням Відповідачем земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання їх власником доходів у вигляді орендної плати, а не стягнення орендної плати на підставі договору оренди.

При цьому, посилання Апелянта щодо необхідності застосування 12% від НГО з огляду на те, що попередній землекористувач земельної ділянки ПАТ «Мостобуд» нараховував орендну плату на дату переходу до Відповідача права власності на об`єкти нерухомості за ставкою 9,6% від НГО, колегією суддів відхиляються оскільки Договір, на який посилається Позивач закінчив свою дію.

З огляду на зазначене, помилковими є твердження Апелянта щодо необхідності застосування 12% від НГО стосовно спірної земельної ділянки.

Так, відповідно пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування земельним податком є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Пунктом 271.1 статті 271 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування плати за землю є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого розділом XII Податкового кодексу України, а у разі якщо нормативну грошову оцінку не проведено - площа земельних ділянок.

Відповідно до пунктів 289.1, 289.2 статті 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за певною формулою.

Таким чином, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки - підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж установлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.08.2022 у справі № 922/206/20).

Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки; для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області (підпункт 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц дійшла висновку, що обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, про що також наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17 (пункт 71).

Верховний Суд у постановах від 12.06.2019 у справі №922/902/18, від 08.08.2019 у справі №922/1276/18, від 01.10.2019 у справі №922/2082/18, від 06.11.2019 у справі №922/3607/18 неодноразово зазначав, що при стягненні безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати нарахування мають здійснюватися позивачем не самостійно (шляхом арифметичного розрахунку без проведення нормативної грошової оцінки землі), а виключно на підставі витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Відповідно до частини 2 статті 20 та частини 3 статті 23 Закону України Про оцінку земель дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру.

З огляду на викладене, аналізуючи наведене вище, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є належним та допустимим доказом, що підтверджує дані про нормативну грошову оцінку (вартість земельної ділянки), а інформація (дані), визначена у цьому витязі, є обов`язковою під час проведення розрахунку (визначення) орендної плати, - суми, яку мав отримати власник земельної ділянки за звичайних умов.

Із витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 13.09.2024 № HB-024 вбачається, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки із кадастровим номером № :02:023:0068 складає 2744578,55 грн.

При цьому із довідки Відділу фінансів Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 21.10.2024 за вих. № 01-35/331 вбачається, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки із кадастровим номером №:02:023:0068 у 2011-2013 роках становила 1088060,15 грн (60,59 грн. за 1 кв.м), у 2014 році 1358987,12 грн (75,68 грн за 1 кв.м), у 2015 році 1947428,55 грн (108,45 грн за 1 кв.м), у 2016-2021 роках 2064274,26 грн (114,96 грн за 1 кв.м), у 2022 році 2270701,69 грн (126,45 грн за 1 кв.м), у 2023 році 2611306,94 грн (145,42 грн за 1 кв.м), у 2024 році 2744578,55 грн (152,84 грн за 1 кв.м).

Перевіривши здійснений Позивачем розрахунок безпідставно збережених коштів в сумі 3189939,46 грн, судовою колегією встановлено, що вказаний розрахунок є помилковим з огляду на безпідставне нарахування Позивачем таких коштів з 01.01.2011, а не з 16.09.2015 (що Позивачем не оскаржується), а також безпідставне застосування Позивачем ставки у розмірі 12%, а не 3%.

Крім того, Позивачем було нараховано Відповідачу повний розмір плати за 2024 рік, позаяк позов подано 21.10.2024. З огляду на викладене, колегією суддів перевірено здійснений судом першої інстанції перерахунок безпідставно збережених коштів за період з 16.09.2015 по 21.10.2024, які становлять:

- з 16.09.2015 року по 31.12.2015 року розмір безпідставно збережених коштів становить 17126,42 грн (1947428,55 грн * 3% = 58422,86 грн; 58422,86 грн/ 365 = 160,06 грн в день; 160,06 грн * 107 днів = 17126,42 грн);

- з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року розмір безпідставно збережених коштів становить 61928,23 грн (2064274,26 грн * 3%);

- з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року розмір безпідставно збережених коштів становить 61928,23 грн (2064274,26 грн * 3%);

- з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року розмір безпідставно збережених коштів становить 61928,23 грн (2064274,26 грн * 3%);

- з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року розмір безпідставно збережених коштів становить 61928,23 грн (2064274,26 грн * 3%);

- з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року розмір безпідставно збережених коштів становить 61928,23 грн (2064274,26 грн * 3%);

- з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року розмір безпідставно збережених коштів становить 61928,23 грн (2064274,26 грн * 3%);

- з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року розмір безпідставно збережених коштів становить 68121,05 грн (2270701,69 грн * 3%);

- з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року розмір безпідставно збережених коштів становить 78339,21 грн (2611306,94 грн * 3%);

- з 01.01.2024 року по 21.10.2024 року розмір безпідставно збережених коштів становить 66546,10 грн (2744578,55 грн * 3% = 82337,36 грн; 82337,36 грн / 365 = 225,58 грн в день; 225,58 грн * 295 = 66546,10 грн).

Таким чином, колегія суддів вважає здійснений судом першої інстанції розрахунок арифметично правильним та зазначає, що загальний розмір безпідставно збережених коштів за період з 16.09.2015 по 21.10.2024 становить 601702,16 грн.

Разом з тим, як встановлено судом та не спростовано Апелянтом жодними належними та допустимими доказами, Відповідачем прийнято рішення про добровільне декларування та сплату орендної плати за земельну ділянку за період з вересня 2021 року (з дати набуття чинності закону № 1720-ІХ від 08.09.2021) по грудень 2024 року на загальну суму 249496,31 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи податковими деклараціями.

У постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

У постанові від 29.01.2021 у справі № 922/51/20 Верховний Суд наголосив на необхідності застосування стандартів доказування та зауважив, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню так, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від стандарту «достатність доказів», підкреслює необхідність зіставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Отже, на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

З огляду на зазначене, судова колегія відхиляє доводи Апелянта про те, що декларування плати за землю за вказаний період не є підтвердженням її сплати, як безпідставні та необґрунтовані та доходить висновку, що за період з вересня 2021 року по грудень 2024 року приватним підприємством сплачена плата за земельну ділянку із кадастровим номером № :02:023:0068, з огляду на що за вказаний період у Відповідача заборгованість відсутня.

Таким чином, у ПП Залізобетонник наявна заборгованість за період з 16.09.2015 по 31.08.2021, яка за розрахунком суду становить 352633,45 грн, та підлягає стягненню з Відповідача.

При цьому, під час розгляду справи в суді першої інстанції Відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності до частини заявлених позовних вимог щодо сплати коштів за період з 01.01.2011 по 21.10.2021, за результатом розгляду якого суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин строків позовної давності.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції та не оспорюється сторонами, оскільки з 12.03.2020 на всій території України введено карантин і відповідно строки позовної давності продовжено на час дії карантину, з огляду на що, враховуючи, що Закон № 540-ІХ набрав чинності 02.04.2020, початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме із моментом набрання чинності 02.04.2020 цим Законом.

При цьому, як зазначалось раніше, Апелянтом не оскаржується рішення в частині застосування строків позовної давності за період з 2011 по лютий 2017 року.

Враховуючи дані обставини та триваючий характер невиконання грошового зобов`язання Відповідачем, судом першої інстанції вірно здійснено перерахунок розміру безпідставно збережених коштів саме з 02.04.2017 по 31.08.2021 (кінцевий термін наявності заборгованості), який становить 273550,15 грн.

Крім того, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несплата Відповідачем всієї вартості отриманого товару) є порушенням зобов`язання, зокрема з боку Відповідача.

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Тобто, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він або взагалі не приступив до виконання зобов`язання, або якщо він не виконав зобов`язання в межах встановленого в договорі чи законі строку.

Виходячи з системного аналізу законодавства, обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки випливає з вимог ст. 625 Цивільного кодексу України.

Зокрема, частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Слід зазначити, що виходячи з положень ст. 625 Цивільного кодексу України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

Враховуючи вищенаведене та порушення Відповідачем термінів сплати за користування землею за спірний період, позивачем цілком правомірно нараховано 3% річних.

При цьому, судовою колегією перевірено здійснений судом першої інстанції перерахунок 3% річних із застосуванням вірної суми заборгованості та із застосування обраного Позивачем періоду нарахування з 01.01.2021 по 21.10.2024 та встановлено його арифметичну вірність, яка за розрахунками суду становить:

- на суму заборгованості у розмірі 232274,27 грн, яка виникла за період з 02.04.2017 по 31.12.2020 року, сума 3% річних становить:

Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума
з 01.01.2021 до 31.12.2023 232274,27 x 3 x 1095 : 365 : 100 109520904,68
з 01.01.2024 до 25.09.2024 232274,27 x 3 x 269 : 366 : ,46
Всього 26026,14
- на суму заборгованості у розмірі 5159,49 грн, яка виникла за період з 01.01.2021 по 31.01.2021 року, сума 3% річних становить:

Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума
з 02.03.2024 до 25.09.2024 5159,49 x 3 x 208 : 366 : 10020887,97
- на суму заборгованості у розмірі 5159,49 грн, яка виникла за період з 01.02.2021 по 28.02.2021 року сума 3% річних становить:

Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума
з 31.03.2024 до 25.09.2024 5159,49 x 3 x 179 : 366 : 10017975,70
- на суму заборгованості у розмірі 5159,49 грн, яка виникла за період з 01.03.2021 по 31.03.2021 року сума 3% річних становить:

Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума
з 01.05.2024 до 25.09.2024 5159,49 x 3 x 148 : 366 : 10014862,59
- на суму заборгованості у розмірі 5159,49 грн, яка виникла за період з 01.04.2021 по 30.04.2021 року сума 3% річних становить:

Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума
з 31.05.2024 до 25.09.2024 5159,49 x 3 x 118 : 366 : 10011849,90
- на суму заборгованості у розмірі 5159,49 грн, яка виникла за період з 01.05.2021 по 31.05.2021 року сума 3% річних становить:

Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума
з 01.07.2024 до 25.09.2024 5159,49 x 3 x 87 : 366 : 1008736,79
- на суму заборгованості у розмірі 5159,49 грн, яка виникла за період з 01.06.2021 по 30.06.2021 року сума 3% річних становить:

Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума
з 31.07.2024 до 25.09.2024 5159,49 x 3 x 57 : 366 : 1005724,11
- на суму заборгованості у розмірі 5159,49 грн, яка виникла за період з 01.07.2021 по 31.07.2021 року сума 3% річних становить:

Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума
з 31.08.2024 до 25.09.2024 5159,49 x 3 x 26 : 366 : 1002611,00
Таким чином, загальний розмір 3% річних становить 26374,20 грн, які підлягають стягненню з Відповідача.

Крім того, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. В листі Верховного Суду України від 03.04.97 № 62-97 р. також наведені відповідні рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ Верховного Суду України.

Враховуючи викладене, факт знецінення або незнецінення грошових коштів і відповідно обґрунтованість заявлених до стягнення збитків від інфляції необхідно встановлювати на момент звернення до суду з позовом про таке стягнення.

Зважаючи на викладене та з урахуванням наведених рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що розрахунок інфляційних нарахувань було здійснено Позивачем неправильно з огляду на встановлені судом обставини (невірна загальна сума боргу, період заборгованості). Тому колегією суддів перевірено здійснений судом першої інстанції перерахунок інфляційних втрат із застосуванням вірної суми заборгованості та із застосування обраного Позивачем періоду нарахування з 01.01.2021 по 31.08.2024 та встановлено його арифметичну вірність, який за розрахунками суду становить:

- на суму заборгованості у розмірі 232274,27 грн, яка виникла за період з 02.04.2017 по 31.12.2020, сума інфляційних втрат за період з 01.01.2021 по 31.08.2024 становить 124300,19 грн (232274,27 x 1,53514402 232274,27 = 124300,19 грн);

- на суму заборгованості у розмірі 5159,49 грн, яка виникла за період з 01.01.2021 по 31.01.2021, сума інфляційних втрат за період з 02.03.2024 по 31.08.2024 становить 214,38 грн (5159,49 x 1,04155124 5159,49 = 214,38 грн);

- на суму заборгованості у розмірі 5159,49 грн, яка виникла за період з 01.02.2021 по 28.02.2021, сума інфляційних втрат за період з 31.03.2024 по 31.08.2024 становить 187,65 грн (5159,49 x 1,03636939 5159,49 = 187,65 грн);

- на суму заборгованості у розмірі 5159,49 грн, яка виникла за період з 01.03.2021 по 31.03.2021, сума інфляційних втрат за період з 01.05.2024 по 31.08.2024 становить 176,97 грн (5159,49 x 1,03430079 5159,49 = 176,97 грн);

- на суму заборгованості у розмірі 5159,49 грн, яка виникла за період з 01.04.2021 по 30.04.2021, сума інфляційних втрат за період з 31.05.2024 по 31.08.2024 становить 145,15 грн (5159,49 x 1,02813200 5159,49 = 145,15 грн);

- на суму заборгованості у розмірі 5159,49 грн, яка виникла за період з 01.05.2021 по 31.05.2021, сума інфляційних втрат за період з 01.07.2024 по 31.08.2024 становить 30,96 грн (5159,49 x 1,00600000 5159,49 = 30,96 грн);

- на суму заборгованості у розмірі 5159,49 грн, яка виникла за період з 01.06.2021 по 30.06.2021, сума інфляційних втрат за період з 31.07.2024 по 31.08.2024 становить 30,96 грн (5159,49 x 1,00600000 5159,49 = 30,96 грн).

Відтак, загальний розмір інфляційних втрат становить 125086,26 грн, які підлягають стягненню з Відповідача.

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставність відмови у задоволенні позовної заяви в частини вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом звільнення земельної ділянки площею 1,7957 га із кадастровим номером: :02:023:0068, судова колегія зазначає наступне.

Як зазначалось раніше, Приватне підприємство Залізобетонник з 18.03.2013 є власником будівель та споруд бази відпочинку, що знаходяться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Сонячна, буд. 3, яка розташована на земельній ділянці із кадастровим номером: :02:023:0068, загальною площею 1,7957 га, що знаходиться за адресою: 67772, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, Сонячний район.

Чинне законодавче регулювання за умови знаходження у власності Відповідача об`єкту нерухомого майна, який розташовується на спірній земельній ділянці, обумовлює фактичне її використання Відповідачем та унеможливлює передання цієї земельної ділянки в орендне користування будь-яким іншим особам, які не є власниками такого об`єкта нерухомого майна (частина четверта статті 120 ЗК України).

При цьому, перехід права на земельну ділянку до нового набувача нерухомого майна відбувається в силу прямого припису закону, незалежно від волі органу, який уповноважений розпоряджатися земельною ділянкою (пункт 7.42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16).

З огляду на викладене колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги щодо необхідності усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом звільнення такої земельної ділянки площею 1,7957 га із кадастровим номером: :02:023:0068 є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Судова колегія відхиляє доводи Апелянта щодо збільшення площі нерухомого майна без належних підстав, оскільки вказане не підтверджується жодними належними та допустимими доказами.

Крім того, такі доводи не були предметом розгляду в суді першої інстанції при зверненні з позовною заявою, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо здійснення Відповідачем будівельних робіт на спірній земельній ділянці. Натомість, Відповідачем до відзиву на апеляційну скаргу надано інформаційну довідку ТОВ «НОВЕ БТІ» №1845/09-17 від 12.09.2017 згідно якої збільшення показників загальної площі відбулось за рахунок уточнення лінійних розмірів об`єкта нерухомого майна та виконання власником робіт з переобладнання та перепланування, які згідно інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 №127, доповненнями до наказу від 08.01.2013 №2, не належать до самочинного будівництва.

Основні положення про докази та доказування, наведені у главі 5 Господарського процесуального кодексу України, передбачають, що докази мають бути досліджені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності.

Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Подібні правові позиції викладено у постановах Верховного Суду від 16.06.2022 у справі № 910/366/21, від 19.06.2019 у справі № 910/4055/18, від 16.04.2019 у справі № 925/2301/14.

Тобто з усіх наявних у справі доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню при вирішенні спору. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову. Належність, як змістовна характеристика та допустимість, як характеристика форми, є властивостями доказів, оскільки вони притаманні кожному доказу окремо і без їх одночасної наявності жодний доказ не може бути прийнятий судом.

Згідно зі статтею 77 Господарського процесуального кодексу України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (стаття 78 Господарського процесуального кодексу України).

Колегія суддів звертає увагу на те, що тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд під час касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібні правові позиції викладено у постановах Верховного Суду від 16.06.2022 у справі № 910/366/21, від 15.07.2021 у справі №916/2586/20, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18.

У силу зазначеної норми процесуального права наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить про те, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, аніж протилежний.

За таких обставин, судова колегія вважає, що у даному випадку суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, вірно застосував положення національного законодавства, надав вірну оцінку спірним правовідносинам у контексті зазначених норм, у зв`язку із чим висновок, викладений місцевим господарським судом у рішенні, яке переглядається в апеляційному порядку, в оскаржуваній частині є правомірним, а доводи Апелянта, зазначені ним в апеляційній скарзі, є такими, що не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29).

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства щодо спростування висновків суду першої інстанції в зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

За таких обставин, апеляційна скарга Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Одеської області від 20.03.2025 по справі №916/4695/24 залишається без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 20.03.2025 по справі №916/4695/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 20.03.2025 по справі №916/4695/24 залишити без змін.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 25.07.2025 року.

Головуюча суддя: Н.М. Принцевська

Судді: Я.Ф. Савицький

А.І. Ярош