ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2025 р. Справа№ 910/3450/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Руденко М.А.

Барсук М.А.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройиндустрия»

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2025

у справі № 910/3450/19 (суддя Зеленіна Н.І.)

за позовом Установи « 28 Управління начальника робіт»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройиндустрия»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Міністерство оборони України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Иссо»

про стягнення 58 452,50 грн

ВСТАНОВИВ:

Установа « 28 Управління начальника робіт» звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройиндустрия», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Міністерство оборони України та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Иссо», про стягнення 25 000 грн отриманого доходу від незаконного володіння чужим майном, 25 000 грн упущеної вигоди та 8 452,50 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Стройиндустрия», без установлених законом чи договором прав на кран козловий КК-20/5-25-9 передало його в оренду третім особам на платній основі, а відтак усі доходи, отримані згаданим Товариством в якості орендної плати за майно, яке було набуте і збережене без правової підстави, підлягає стягненню на користь законного власника майна - Установи « 28 Управління начальника робіт».

Також позивач зазначав, що за звичайних обставин (якби його право не порушувалось відповідачем) міг би реально одержати дохід з вказаного майна у розмірі 25 000,00 грн, тож просить стягнути з відповідача неотриманий дохід в якості упущеної вигоди.

Окрім вказаних вимог позивач нарахував за період з 01.10.2016 по 01.03.2017 на суму одержаного відповідачем доходу інфляційні втрати у розмірі 8 452,50 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.03.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройиндустрия» 25 000,00 грн отриманого доходу від незаконного володіння чужим майном, 25 000,00 грн упущеної вигоди, 8 435,85 грн інфляційних втрат та 1921,00 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішення, місцевий господарський суд зважав на обставини, що раніше встановлені в межах справи №910/11416/19, зокрема, що кран козловий КК-20/5-25-9, зав. №19, з 2005 року належить Установі « 28 управління начальника робіт», тоді як договір купівлі-продажу, укладений 26.02.2004 позивачем з Товариством з обмеженою відповідальністю «Иссо», предметом якого був кран козловий КК-20/5-25-9 і який в подальшому ТОВ «Иссо» за договором оренди від 30.09.2016 передало у користування відповідачу, був визнаний недійсним з моменту його укладення.

Застосувавши ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, суд першої інстанції виснував, що оскільки у Товариства з обмеженою відповідальністю «Иссо» не виникло та не могло виникнути права власності на кран козловий КК-20/5-25-9, зав. №19, на підставі договору купівлі-продажу від 26.02.2004, контрагент згаданого товариства Товариство з обмеженою відповідальністю «Стройиндустрия» (відповідач у даній справі ) не мало права на користування та розпоряджанням краном козловим КК-20/5-25-9, адже таке право було отримано від особи , яка не була власником .

З огляду на вказане , оцінивши наданий позивачем договір оренди козлового крану №1 від 01.10.2016, оборотно-сальдові відомостей за 2016 рік та за 2017 рік суд першої інстанції дійшов до висновку, що ТОВ Товариство з обмеженою відповідальністю «Стройиндустрия» отримало неправомірний дохід від користування належним позивачу майном у розмірі 25 000,00 грн (у вигляді орендної плати) , яке було ним безпідставно набуте та утримане, а тому задовольнив вимоги позивача в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройиндустрия» безпідставно набутий та збережений дохід у розмірі 25 000,00 грн від користування краном козловим КК-20/5-25-9.

Поряд з цим, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат з урахуванням визначеного позивачем періоду їх нарахування (з 01.10.2016 по 01.03.2019), суд прийшов до висновку, що правомірним є стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройиндустрия» інфляційних втрат у розмірі 8 435,85 грн, що є меншим за заявлений позивачем розмір.

За висновками суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Морський будівельний комплекс» орендує кран, починаючи з 2014 року, і орендарю байдуже, хто є власником цього майна, адже незважаючи на підвищення орендної плати вдвічі у 2018 році продовжило на підставі договору оренди здійснювати користування краном. Будучи зацікавленим в оренді крану козлового КК-20/5-25-9 впродовж 2016-2017 років, Товариство могло би користуватися краном на договірних умовах з позивачем і у період з 01.10.2016 по 01.03.2017, тому позивач міг би отримати дохід в сумі 25 000,00 грн. З огляду на це, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність підстав і для стягнення з відповідача упущеної вигоди у розмірі 25 000,00 грн.

Не погоджуючись із мотивами та висновками суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Стройиндустрия» (відповідач) через підсистему «Електронний суд» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2025 по справі № 910/3450/19 та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалене за умов неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення приписів процесуального права.

Так, Товариство з обмеженою відповідальністю «Стройиндустрия» вказує на те, що позивачем не доведено існування у нього права власності на кран козловий КК-20/5-25-9, оскільки це не підтверджено достовірними та належними доказами.

Окрім цього відповідач також намагається спростувати обставини, встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 13.08.2020 у справі №910/11416/19, стосовно того, що спірне майно є військовим, а також щодо недійсності договору купівлі-продажу від 26.02.2004.

Саме рішення Господарського суду міста Києва №910/11416/19, на думку апелянта, набрало законної сили, внаслідок неправомірних дій Орленко С.О. (директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Иссо»), про що свідчить відкрите відносно нього кримінальне провадження .

Водночас, апелянт зазначає, що станом на 2016-2017 Товариство з обмеженою відповідальністю «Иссо» вважало себе законним власником крану козлового КК-20/5-25-9, що підтверджувалося дійсним на той час договором купівлі-продажу , укладеного 26.02.2004 між Державним підприємством Міністерства оборони України «Одеське підприємство матеріально-технічного забезпечення» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Иссо». Відповідно Товариство з обмеженою відповідальністю «Стройиндустрия» на підставі правомірного правочину отримало право передавати кран козловий КК-20/5-25-9 у суборенду.

Щодо задоволення судом вимог позивача про стягнення упущеної вигоди , то апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на ту обставини , що позивач з 2005 року самостійно не вчиняв жодних дій, спрямованих на отримання ним прибутку від користування краном у період з 01.10.2016 по 01.03.2017.

До того ж рішенням Господарського суд міста Києва від 11.04.2023 у справі №910/3449/19 позивач відновив свої права та стягнув упущену вигоду у період з 01.10.2016 по 01.01.2018 з Товариства з обмеженою відповідальністю «Иссо».

На думку апелянта, у даній справі відсутній предмет спору стосовно стягнення упущеної вигоди у розмірі 25 000,00 грн у період з 01.10.2016 по 01.03.2017, оскільки позивач уже задовольнив ці вимоги в ході розгляду іншої судової справи.

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2025 матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройиндустрия» у судовій справі № 910/3450/19 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Руденко М.А., Барсук М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2025 апеляційну скаргу залишено без руху та встановлено апелянту строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.

Через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів 29.04.2025 до Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2025 відкрито апеляційне провадження та вирішено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Позивач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. Про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду був належним чином повідомлений шляхом направлення відповідної ухвали суду до його електронного кабінету, зареєстрованого в автоматизованій системі документообігу суду.

Розглянувши доводи апелянта, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права при вирішенні позову, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно довідок Установи « 28 Управління начальника робіт» від 12.03.2018 №42 кран козловий КК-20/5-25-9 перебуває на балансі Установи « 28 Управління начальника робіт» в складі основних засобів, обліковується по бухгалтерському рахунку 104 «Машини та обладнання» та використовується за цільовим призначенням на території виробничої бази в м. Одеса по пров. Чапаєва, 3-б;

Відповідно до договору оренди козлового крана від 01.10.2014 №36 укладеного між Установою « 28 Управління начальника робіт» (орендодавець) та ТОВ «Морський будівельний комплекс» (орендар) останньому передано у тимчасове платне користування до 31 грудня 2014 року кран козловий КК-20/5-25-9 для здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт за адресою: м. Одеса пер. Чапаєва, 3-б. Доказом виконання орендодавцем зобов`язань з передачі крана орендарю є акт приймання-передачі крану козлового від 01.10.2014.

Згідно з договором оренди козлового крана від 01.04.2015 № 23/к між Установою « 28 Управління начальника робіт» (орендодавець) та ТОВ «Морський будівельний комплекс» (орендатор) останньому передано у тимчасове платне користування до 30 червня 2015 року кран козловий КК-20/5-25-9 для здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт за адресою: м. Одеса пер. Чапаєва, 3-б. Акт приймання-передачі крану козлового між орендодавцем та орендарем в оренду складено 01.04.2015.

У подальшому жодних дій щодо зняття крану з реєстрації та зміни власника Установою» 28 Управління начальника робіт» не здійснювалися.

Внаслідок подій,пов`язаних з тимчасовою окупацією Автономної Республіки Крим та міста Севастополя Російською Федерацією, з 12.03.2014 Установа « 28 Управління начальника робіт» змінила місцезнаходження з м. Євпаторія до м. Київ Повітрофлотський проспект, 6 (юридична адреса, наказ Міністра оборони України від 12.03.2014 №174).

01.10.2016 ТОВ «Стройиндустрия», в особі директора Лепехової Є.В., укладено договір оренди крана козлового №1 з ТОВ «Морський будівельний комплекс» на 1 рік з оплатою в розмірі 5000 грн щомісячно.

Водночас, рішенням Господарського суду міста Києва від 13.08.2020 у справі №910/11416/19 встановлено, що кран козловий КК-20/5-25-9, завод. №19, є державним майном відповідно до вимог Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», а його відчуження на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Морський будівельний комплекс» за договором купівлі-продажу від 26.02.2004 відбулося з порушенням вимог Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» та Положення про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1919 від 28.12.2000, у зв`язку з чим договір купівлі-продажу крана козлового КК-20/5-25-9, зав. №19, від 26.02.2004, укладений між Державним підприємством Міністерства оборони України «Одеське підприємство матеріально-технічного забезпечення» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Иссо», визнано недійсним з моменту його укладення.

З огляду на закриття ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2021 апеляційного провадження у справі №910/11416/19 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Иссо» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2020 та відмову згідно ухвали Верховного Суду від 05.07.2021 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Иссо» на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2021 у справі №910/11416/19, в силу приписів ст. 241 ГПК України рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2020 у справі №910/11416/19 набрало законної сили та набуло статусу остаточного судового рішення.

З урахуванням викладеного, відсутні правові підстави для повторного доказування зазначених обставин (недійсність правової підстави набуття відповідачем права власності на кран козловий та належність даного майна до військового майна Збройних Сил України), адже їх існування підтверджує рішення суду у спорі, учасниками якого були сторони цієї справи, та які не можуть бути поставлені під сумнів (переоцінка даних фактів буде свідчити про поставлення під сумнів рішення суду у справі №910/11416/19, що є недопустимим).

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта з приводу того, що рішення у справі № 910/11416/19 набрало законної сили, внаслідок неправомірних дій директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Іссо» Орленко С.О., про що, на думку апелянта, свідчить відкрите кримінальне провадження стосовно цієї посадової особи. Відкриття кримінального провадження відносно посадової особи саме по собі не є доказом її вини.

Відповідно до статті 17 Кримінального процесуального кодексу України та статті 62 Конституції України, вина особи встановлюється лише обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Отже, твердження апелянта не спростовують законність та чинність рішення у справі №910/11416/19, яке на даний час залишається в силі та є обов`язковим до виконання.

Господарським судом міста Києва у справі №910/11416/19 установлено, що військове майно, що перебувало в оперативному управлінні військової частини НОМЕР_1, зокрема кран козловий КК-20/5-25-9, зав. №19, набуто Установою « 28 Управління начальника робіт» на підставі рішення Міністерства оборони України.

Також Господарським судом міста Києва (рішення від 24.11.2022 у справі №910/3449/19) встановлено, що кран козловий КК-20/5-25-9, зав. №19, з 2005 року належить Установі « 28 Управління начальника робіт», в той час як договір купівлі-продажу від 26.02.2004, на підставі якого, нібито, Товариство з обмеженою відповідальністю «Иссо» набуло у власність вказане майно, визнано недійсним з моменту його укладення.

Відповідно до частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Правовим наслідком недійсності договору купівлі -продажу є реституція .

Рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2022 у справі №910/3449/19 залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.04.2023.

Отже, враховуючи суб`єктний склад учасників даної справи та справи №910/3449/19, факт відсутності у Товариства з обмеженою відповідальністю «Иссо» права власності на кран козловий КК-20/5-25-9, зав. №19, має преюдиційне значення та не підлягає повторному доведенню.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

За змістом частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13.02.2019 у справі №320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Стройиндустрия», як орендар, 30.09.2016 уклало договір оренди крану козлового КК-20/5-25-9, зав. №19 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Иссо».

При цьому Товариство з обмеженою відповідальністю «Стройиндустрия» діяло добросовісно і розумно , адже покладалося на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Иссо» є законним володільцем крану і зворотнього позивач не довів.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Стройиндустрия» не було учасником спору у господарській справі №910/11416/19 , адже її учасниками були Міністерство оборони України, Товариство з обмеженою відповідальністю «ИССО», третя особа на стороні позивача - Установа « 28 Управління начальника робіт». До того ж у своїх поясненнях позивач зазначав, що про незаконне володіння Товариством з обмеженою відповідальністю «Иссо» козловим краном КК-20/5-25-9, зав. №19 йому стало відомо лише після проведення інвентаризації власного рухомого і нерухомого майна у 2018 році.

Частиною 1 ст. 1214 Цивільного кодексу України передбачено , що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Отримуючи дохід від користування чужим майном у період 01.10.2016 по 01.03.2017, Товариство з обмеженою відповідальністю «Стройиндустрия» не знало і не могло знати про те, що таке користування здійснено нею без достатньої правової підстави.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройиндустрия» доходу у розмірі 25 000,00 грн, отриманого у період 01.10.2016 по 01.03.2017 та упущеної вигоди у розмірі 25 000,00 грн., не заснований на законі .

Колегія суддів зауважує, що не отримані доходи та упущена вигода є вимогами,які підлягають доказуванню у судовому порядку, тож їх розмір остаточно визначається судом. Вказане виключає можливість нараховувати інфляційні та три проценти річних на вимоги , розмір яких остаточно визначається лише судом.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права відповідно до пунктів 2, 3, 4 частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

З огляду на встановлені у справі обставини в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройиндустрия» підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно зі статтею 129 ГПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройиндустрия» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2025 у справі № 910/3450/19 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2025 у справі №910/3450/19 скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройиндустрия».

3. Стягнути з Установи « 28 Управління начальника робіт» (03168, м. Київ Повітрофлотський проспект, 6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройиндустрия» (02093, м. Київ, вул. М. Хвильового, 1, кв. 119, ) 2881,50 грн (дві тисячі вісімсот вісімдесят одну гривню 50 копійок) судового збору за подачу апеляційної скарги.

4. Доручити місцевому господарському суду видати накази на виконання даної постанови.

5. Матеріали справи №910/3450/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді М.А. Руденко

М.А. Барсук