ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2025 року м. Дніпро Справа № 908/588/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Мороза В.Ф., Паруснікова Ю.Б.,

при секретарі судового засідання: Кишкань М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на ухвалу Господарського суду Запорізької області (суддя Сушко Л.М.) від 26.11.2024 р. у справі № 908/588/24

за заявою Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, 69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю Керуюча компанія Ледокол, 69035, м. Запоріжжя, вул. Правди, 50,

про банкрутство, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 26.11.2024 р. у справі № 908/588/24:

- заяву ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю Керуюча компанія Ледокол арбітражного керуючого Швеця Дмитра Івановича до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у справі № 908/588/24 задоволено;

- покладено субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю Керуюча компанія Ледокол перед кредиторами на осіб, винних в доведенні підприємства до банкрутства та стягнено солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Керуюча компанія Ледокол 6 172 122,15 грн.

Не погодившись з цією ухвалою господарського суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся ОСОБА_2 , в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Запорізької області від 26.11.2024 р. у справі № 908/588/24 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про покладення субсидіарної відповідальності.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 , зокрема, зазначає наступне:

- звертає увагу на відсутність у боржника зареєстрованого кабінету у підсистемі Електронний суд, у зв`язку з чим вважає, що суд першої інстанції мав залишити подану позовну заяву без руху, надавши заявнику можливість зареєструвати електронний кабінет, а у випадку невиконання цієї вимоги, повернути подану позовну заяву заявникові;

- зауважує, що зі змісту заяви вбачається, що вона подана безпосередньо банкрутом ТОВ КК Ледокол, яке визначено як позивач, чим, на думку скаржника, порушено приписи ч. 2 ст. 61 КУзПБ, що повинно мати наслідком відмову у задоволенні позову;

- з посиланням на те, що ОСОБА_2 не був керівником банкрута, не є власником майна, яке колись належало банкруту, не приймав жодних управлінських рішень щодо розпорядження майном банкрута, стверджує, що ним, як засновником ТОВ КК Ледокол, не було вжито жодних дій, які б можна було характеризувати як доведення до банкрутства, тобто дій не в інтересах боржника, відповідно ліквідатором не доведено в діях ОСОБА_2 складу правопорушення для покладення субсидіарної відповідальності;

- вважає, що місцевим господарським судом неправомірно залишено поза увагою те, що в аналізі фінансово-господарської діяльності боржника від 15.05.2024 р., затвердженого ліквідатором Швець Д.І., не було встановлено ознак свідомого доведення до банкрутства;

- щодо покладення відповідальності на колишнього директора ТОВ КК Ледокол зазначає, що у разі, якщо провина ОСОБА_1 полягала у неналежному управлінні товариством, суд мав покласти на неї солідарну, а не субсидіарну відповідальність, що повністю змінювало концепцію розгляду справи та доказування.

Також до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулася ОСОБА_1 , в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Запорізької області від 26.11.2024 р. у справі № 908/588/24 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про покладення субсидіарної відповідальності.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 , зокрема, зазначає наступне:

- звертає увагу на відсутність у боржника зареєстрованого кабінету у підсистемі Електронний суд, у зв`язку з чим вважає, що суд першої інстанції мав залишити подану позовну заяву без руху, надавши заявнику можливість зареєструвати електронний кабінет, а у випадку невиконання цієї вимоги, повернути подану позовну заяву заявникові;

- зауважує, що зі змісту заяви вбачається, що вона подана безпосередньо банкрутом ТОВ КК Ледокол, яке визначено як позивач, чим, на думку скаржника, порушено приписи ч. 2 ст. 61 КУзПБ, що повинно мати наслідком відмову у задоволенні позову;

- вважає, що судом першої інстанції помилково ототожнено поняття солідарної відповідальності, яка передбачає відповідальність виконавчого органу товариства, із субсидіарною відповідальністю, якою передбачена відповідальність більш широкого кола осіб (третіх осіб). Тобто, якщо провина ОСОБА_1 полягала у неналежному управлінні товариством, суд мав покласти на неї солідарну, а не субсидіарну відповідальність, що повністю змінювало концепцію розгляду справи та доказування. При цьому звертає увагу, що на кінець звітного періоду (31.12.2019 року) ознак загрози неплатоспроможності щодо підприємства боржника не існувало, що, на думку скаржника, свідчить про відсутність встановленого складу правопорушення та виключає підстави для притягнення до відповідальності;

- разом з тим стверджує, що ОСОБА_1 , як засновником ТОВ КК Ледокол, не було вжито жодних дій, які б можна було характеризувати як доведення до банкрутства, тобто дій не в інтересах боржника, відповідно ліквідатором не доведено в діях ОСОБА_1 складу правопорушення для покладення субсидіарної відповідальності;

- також вважає, що місцевим господарським судом неправомірно залишено поза увагою те, що в аналізі фінансово-господарської діяльності боржника від 15.05.2024 р., затвердженого ліквідатором Швець Д.І., не було встановлено ознак свідомого доведення до банкрутства;

- не погоджується з розміром субсидіарної відповідальності визначеної ухвалою суду першої інстанції від 26.11.2024 р. В обґрунтування свого заперечення щодо розміру субсидіарної відповідальності ОСОБА_1 вказує на те, що цей розмір визначений судом в оскаржуваній ухвалі на підставі ухвали від 28.03.2024 р., якою було затверджено розмір кредиторських вимог, зокрема, кредитора ПАТ Запоріжжяобленерго. Однак ОСОБА_1 вважає, що при встановленні розміру кредиторських вимог ПАТ Запоріжжяобленерго суд першої інстанції припустився помилки, на підтвердження чого посилається на листування адвоката представника ОСОБА_1 , з ТОВ Запоріжжяелектропостачання та надані останнім документи, які долучені до апеляційної скарги, та які скаржник просить долучити до матеріалів справи і враховувати при ухваленні рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.02.2025 р. поновлено строк подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 26.11.2024 р. у справі № 908/588/24, розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 20.05.2025 р., учасникам справи встановлено строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.02.2025 р. поновлено строк подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 26.11.2024 р. у справі № 908/588/24 та приєднано її до спільного розгляду з апеляційною скаргою ОСОБА_2 , розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 20.05.2025 р., учасникам справи встановлено строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Ліквідатором ТОВ КК Ледокол арбітражним керуючим Швецем Д.І. подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , у відповідності до якого арбітражний керуючий не погоджується з апеляційною скаргою, вважає її необґрунтованою та безпідставною і просить відмовити в її задоволенні.

В обґрунтування своїх заперечень проти доводів апеляційної скарги арбітражний керуючий, зокрема, зазначає наступне:

- твердження апелянта про необхідність повернення заяви про покладення субсидіарної відповідальності ліквідатор вважає необґрунтованим, оскільки заява про покладення субсидіарної відповідальності подавалася ТОВ КК Ледокол в особі ліквідатора Швеця Д.І., через зареєстрований арбітражним керуючим електронний кабінет в підсистемі електронний суд;

- щодо доводів апелянта про відсутність в його діях складу правопорушення для покладення субсидіарної відповідальності, ліквідатор зазначає, що саме невиконання ОСОБА_2 власних обов`язків учасника ТОВ КК Ледокол, передбачених статутом товариства, відсутність контролю за реалізацією майна банкрута, прийняття рішень щодо введення на підприємстві ліквідаційної процедури замість вчинення реальних кроків на погашення кредиторської заборгованості, яка виникла виключно з вини директора товариства, слугувало підставою для покладення на ОСОБА_2 субсидіарної відповідальності;

- посилання апелянта на той факт, що фінансовий аналіз, зроблений розпорядником майна за 2017-2019 роки свідчить про відсутність ознак доведення до банкрутства і відсутність підстав для покладення субсидіарної відповідальності, вважає безпідставними, оскільки вказані ознаки виникли протягом 2020 року, отже висновки уточнені документами, отриманими в подальшому ліквідатором в ході ліквідаційної процедури;

- звертає увагу, що заборгованість перед ПАТ Запоріжжяобленерго і КП Водоканал виникли у боржника через використання об`єкту нерухомості, який надалі залишився у власності ОСОБА_1 .

Також, ліквідатором ТОВ КК Ледокол арбітражним керуючим Швецем Д.І. подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у відповідності до якого арбітражний керуючий не погоджується з апеляційною скаргою, вважає її необґрунтованою та безпідставною і просить відмовити в її задоволенні.

В обґрунтування своїх заперечень проти доводів апеляційної скарги арбітражний керуючий, зокрема, зазначає наступне:

- твердження апелянта про необхідність повернення заяви про покладення субсидіарної відповідальності ліквідатор вважає необґрунтованим, оскільки заява про покладення субсидіарної відповідальності подавалася ТОВ КК Ледокол в особі ліквідатора Швеця Д.І., через зареєстрований арбітражним керуючим електронний кабінет в підсистемі електронний суд;

- щодо доводів апелянта про відсутність в його діях складу правопорушення для покладення субсидіарної відповідальності, ліквідатор зазначає, що саме невиконання ОСОБА_2 власних обов`язків учасника ТОВ КК Ледокол, передбачених статутом товариства, відсутність контролю за реалізацією майна банкрута, прийняття рішень щодо введення на підприємстві ліквідаційної процедури замість вчинення реальних кроків на погашення кредиторської заборгованості, яка виникла виключно з вини директора товариства, слугувало підставою для покладення на ОСОБА_2 субсидіарної відповідальності;

- посилання апелянта на той факт, що фінансовий аналіз, зроблений розпорядником майна за 2017-2019 роки свідчить про відсутність ознак доведення до банкрутства і відсутність підстав для покладення субсидіарної відповідальності, вважає безпідставними, оскільки вказані ознаки виникли протягом 2020 року, отже висновки уточнені документами, отриманими в подальшому ліквідатором в ході ліквідаційної процедури;

- звертає увагу, що заборгованість перед ПАТ Запоріжжяобленерго і КП Водоканал виникли у боржника через використання об`єкту нерухомості, який надалі залишився у власності ОСОБА_1 ;

- щодо доводів апелянта про непогодження з розміром субсидіарної відповідальності ліквідатор зазначає, що правові підстави виникнення вказаних вимог визначені в ухвалі Господарського суду Запорізької області від 28.03.2024 р. у справі № 908/588/24, а отже не потребують нового доказування.

ОСОБА_1 подано відповідь на відзив ліквідатора Швеця Д.І. на її апеляційну скаргу, в якій, зокрема, зазначає наступне:

- зауважує, що саме ліквідатор та кредитор, а не юридична особа банкрут є особою, яку Кодекс України з процедур банкрутства уповноважив заявляти вимоги до третіх осіб про субсидіарну відповідальність;

- стверджує, що на момент розгляду справи судом першої інстанції у ОСОБА_1 не було жодних документів, що стосуються діяльності банкрута, а ті документи, що залишалися, були передані голові ліквідаційної комісії ОСОБА_3 . Таким чином представник ОСОБА_1 був вимушений збирати докази невинуватості апелянта шляхом подання адвокатських запитів, про що суд першої інстанції було неодноразово повідомлено;

- вказує на власну необізнаність щодо господарської діяльності банкрута, в обґрунтування чого покликається на довірчі стосунки з ОСОБА_4 , який фактично керував усіма справами щодо об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 . Апелянт же, за власним твердженням, фактично не приймав жодних управлінських рішень, проставляв свій підпис на документах коли отримував вказівки про це від ОСОБА_4 , зокрема електронний підпис апелянта також було передано ОСОБА_4 для використання в господарській діяльності банкрута. Отже, апелянт стверджує, що саме умисні дії ОСОБА_4 , який через зловживання довірою, діючи через створені за його участі товариства ТОВ ТЦ Ледокол та ТОВ Січ Резерв, були підставою появи у ТОВ КК Ледокол штрафу у розмірі 2 082 513,56 грн, який у подальшому трансформувався до суми субсидіарної відповідальності апелянта, як засновника банкрута;

- також апелянт стверджує, що ніколи не був знайомий із ОСОБА_3 та ні про що з ним не домовлявся, рішення про ліквідацію банкрута та обрання голови ліквідаційної комісії ОСОБА_3 було прийнято ОСОБА_4 та підписано відповідно апелянтом та іншим учасником банкрута. Отже, апелянт зазначає, що факти, встановлені судом в ухвалі від 26.11.2024 р. не відповідають дійсності. За таких умов, апелянт вважає, що саме фізичні особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є тими особами, чиї дії фактично призвели до банкрутства ТОВ КК Ледокол, і саме вони повинні нести тягар субсидіарної відповідальності;

- вважає, що доводи ліквідатора про доведення протягом 2020 року ТОВ КК Ледокол з боку апелянта до банкрутства не відповідають дійсності у зв`язку з відсутністю дослідження руху коштів банкрута, так і відсутності умислу та участі апелянта у діях, які призвели до банкрутства ТОВ КК Ледокол, у зв`язку із фактичним управлінням об`єктом нерухомості та банкрутом з боку іншої особи ОСОБА_4 ;

- з урахуванням того, що апелянт станом на 28.03.2024 року не був учасником судової справи № 908/588/24, у судовому засіданні 28.03.2024 у цій справі участі не брав, ухвалу за результатами цього засідання не отримував і отримувати не повинен був, отже вважає, що ні права, ні інтереси, ні обов`язки апелянта цією ухвалою не порушено, а тому у нього не було права оскаржувати цю ухвалу;

- додає до відповіді на відзив додаткові докази, які не були ним подані ні до суду першої інстанції, ні додані до апеляційної скарги, що пояснює тим, що ці докази були отримані апелянтом вже після постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали від 26.11.2024 р.

Публічним акціонерним товариством Запоріжжяобленерго подано відзив на апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у відповідності до якого кредитор не погоджується з апеляційними скаргами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, в обґрунтування чого, зокрема, зазначає наступне:

- вважає, що заява про покладення субсидіарної відповідальності підписана та подана до суду належною особою арбітражним керуючим Швецем Д.І., на якого згідно з постановою Господарського суду Запорізької області від 02.07.2024 року покладено виконання обов`язків ліквідатора ТОВ КК Ледокол;

- також, на переконання кредитора, ліквідатором доведені та судом першої інстанції встановлені необхідні та достатні обставини для покладення субсидіарної відповідальності на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за сукупністю обставин щодо боржника та дій (бездіяльності) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зокрема: ухилення від погашення боржником заборгованості перед кредиторами, виведення активів боржника та відсутності будь-яких інших ресурсів (перспектив їх отримання боржником) для погашення заборгованості боржника;

- вважає, що викладені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_1 щодо невірно визначеного судом розміру субсидіарної відповідальності, по суті, є непогодженням з розміром кредиторських вимог ПАТ Запоріжжяобленерго, що були визнані Господарським судом Запорізької області ухвалою від 28.03.2024 р. у цій справі.

Комунальним підприємством Водоканал подано відзив на апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у відповідності до якого кредитор не погоджується з апеляційними скаргами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з таких підстав:

- вважає, що ліквідатором було виконано в повному обсязі покладені на нього обов`язки щодо виявлення активів боржника, вчинення всієї повноти дій в ліквідаційній процедурі. Подання до господарського суду заяви про покладення субсидіарної відповідальності є повноваженням ліквідатора, передбаченим нормами чинного законодавства, яке ним і було виконано;

- на думку кредитора, ліквідатором доведені та судом першої інстанції встановлені необхідні та достатні обставини для покладення субсидіарної відповідальності на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за сукупністю обставин щодо боржника та дій (бездіяльності) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зокрема: ухилення від погашення боржником заборгованості перед кредиторами, виведення активів боржника та відсутності будь-яких інших ресурсів (перспектив їх отримання боржником) для погашення заборгованості боржника.

Інші учасники справи не скористалися своїм правом на подання відзиву на апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 26.11.2024 р. у справі № 908/588/24.

В судовому засіданні 20.05.2025 р. оголошено перерву до 08.07.2025 р., про що постановлено ухвалу без оформлення її окремим документом.

У судовому засіданні по справі представники скаржників доводи апеляційних скарг підтримали у повному обсягу.

Арбітражний керуючий, представники ПАТ Запоріжжяобленерго та КП Водоканал в судовому засіданні проти задоволення апеляційних скарг заперечили, вважають оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, прийняту з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а апеляційні скарги скаржників безпідставними.

Інші учасники провадження у справі наданим їм правом участі у судовому засіданні не скористалися та не забезпечили явку в судове засідання своїх повноважних представників, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що явка представників учасників справи в судове засідання апеляційним судом обов`язковою не визнавалася, а неявка представників інших учасників справи, не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу по суті у відсутності представників інших учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою від 28.03.2024 у справі № 908/588/24 Господарський суд Запорізької області відкрив провадження у справі про банкрутство Боржника Товариства з обмеженою відповідальністю Керуюча компанія Ледокол, 69035, м. Запоріжжя, вул. Правди, 50, . Розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Швеця Дмитра Івановича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 944 від 28.05.2013., ідент. номер НОМЕР_1 , поштова адреса: 69019, м. Запоріжжя, а/с 99).

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 28.03.2024 р. у справі № 908/588/24 визнано грошові вимоги кредитора Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго до боржника на суму 24 224,00 грн 1 черга задоволення вимог кредиторів, на суму 4 407 017,32 грн 4 черга задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 11.06.2024 р. у справі № 908/588/24 визнані грошові вимоги наступних кредиторів:

- ГУ ДПС в Запорізькій області (код ЄДРПОУ ВП 44118663) на загальну суму 14 246,50 гривень, з яких 1 666,50 гривень грошове зобов`язання та 12 580 гривень штрафні санкції, а також вимоги зі сплати судового збору 6 056,00 гривень 1 черги задоволення;

- ТОВ «Січ Резерв» () на загальну суму 1 568 644,73 гривень 4 черги задоволення вимог, а також вимоги зі сплати судового збору 6 056,00 гривень 1 черги задоволення;

- КП «Водоканал» () на загальну суму 145 877,60 гривень, з яких основний борг 139 821,60 гривень 4 черги задоволення вимог та 6 056 гривень витрат зі сплати судового збору 1 черги задоволення.

Таким чином, загальний розмір визнаних судом грошових вимог кредиторів до ТОВ «Керуюча Компанія «Ледокол» склав 6 172 122,15 гривень.

Постановою Господарського суду Запорізької області від 02.07.2024 у справі № 908/588/24 Товариство з обмеженою відповідальністю Керуюча компанія Ледокол, визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором боржника призначено арбітражного керуючого Швеця Дмитра Івановича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 944 від 28.05.2013, поштова адреса: 69019, м. Запоріжжя, а/с 99).

04.07.2024 Господарський суд Запорізької області здійснив офіційне оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури на офіційному вебпорталі «Судова влада України» (номер публікації 73555).

27.08.2024 ліквідатором арбітражним керуючим Швець Д.І. подано до Господарського суду Запорізької області заяву про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника банкрута, у якій ліквідатор просив покласти субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями ТОВ «Керуюча компанія «Ледокол» перед кредиторами на осіб, винних в доведенні підприємства до банкрутства, та стягнути з засновника та керівника ОСОБА_1 та засновника ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Ледокол» 6 172 122,15 грн, яка прийнята судом.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 26.11.2024 р. у справі № 908/588/24:

- заяву ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю Керуюча компанія Ледокол арбітражного керуючого Швеця Дмитра Івановича до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у справі № 908/588/24 задоволено;

- покладено субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю Керуюча компанія Ледокол перед кредиторами на осіб, винних в доведенні підприємства до банкрутства та стягнено солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Керуюча компанія Ледокол 6 172 122,15 грн.

Постановляючи оскаржувану ухвалу місцевий господарський суд визнав обґрунтованими висновки ліквідатора, доведеним ним належними та допустимими доказами факт незаконних, недобросовісних дій та бездіяльності кінцевих бенефіціарних власників, учасників (власників), керівника банкрута, які мали вплив на діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча Компанія "Ледокол" та які призвели до банкрутства боржника, виведення цими особами активів боржника, зменшення ліквідаційної маси банкрута, що мало наслідком неможливість задоволення вимог кредиторів.

У зв`язку з цим суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча Компанія "Ледокол" арбітражного керуючого Швеця Дмитра Івановича про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника-банкрута у заявленому розмірі солідарно на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Судова колегія апеляційного суду погоджується з такими висновками місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. 6 ст. 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

На час ухвалення оскаржуваного рішення набув чинності Кодекс України з процедур банкрутства, який встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Частиною 2 Прикінцевих та Перехідних Положень Кодексу України з процедур банкрутства (КУзПБ) передбачено, що з дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Відомості Верховної Ради України, 1992р., № 31, ст. 440 із наступними змінами).

Частиною 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства (КУзПБ) визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Предметом апеляційного перегляду у цій справі є рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про наявність або відсутність підстав для покладення на керівника та засновників боржника субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства.

Згідно з частиною 1 ст. 215 Господарського кодексу України у випадках, передбачених законом, суб`єкт підприємництва боржник, його засновники (учасники), власник майна, а також інші особи несуть юридичну відповідальність за порушення вимог законодавства про банкрутство, зокрема фіктивне банкрутство, приховування банкрутства або умисне доведення до банкрутства.

Частиною 1 ст. 619 Цивільного кодексу України передбачено, що договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

Отже, попри загальне правило про відповідальність безпосередньо юридичної особи за допущені нею порушення у сфері господарювання (порушення своїх зобов`язань перед кредиторами), законодавець визначає також інших суб`єктів (третіх осіб), відповідальних за такі порушення, встановлюючи для цього певні підстави, умови та порядок.

Суб`єкти інші, ніж юридична особа боржник, що відповідальні за порушення (виконання) зобов`язань боржника перед його кредиторами, визначені також положеннями спеціального нормативного акта з питань банкрутства Кодексу України з процедур банкрутства у межах покладення на цих суб`єктів за правилами цього Кодексу, зокрема, субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у справі про банкрутство.

Відповідно до частини 2 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства під час здійснення своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.

У разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями (абз. 2 ч. 2 ст. 61 КУзПБ).

Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані лише для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Кодексом (абз. 3 ч. 2 ст. 61 КУзПБ).

Надаючи оцінку діям/бездіяльності осіб, про покладення субсидіарної відповідальності на яких заявив арбітражний керуючий, варто насамперед відзначити, що в абзаці другому частини другої статті 61 КУзПБ термін "субсидіарна відповідальність за зобов`язаннями боржника" використаний в іншому значенні, ніж він використовується у ЦК України, а відповідальність насправді не є відповідальністю перед кредиторами, а є відповідальністю за збитки, завдані боржнику (таке твердження відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц, а також висновкам, сформульованим Верховним Судом у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 19.06.2024 у справі № 906/1155/20 (906/1113/21).

Похідний інтерес кредитора у стягненні коштів з третіх осіб, винних боржнику, може реалізовуватися в межах процедур банкрутства боржника. Так, відповідно до частини першої статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства ліквідатор з дня свого призначення виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута, зокрема, виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута, заявляє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості, продає майно банкрута. Отже, ліквідатор вправі і зобов`язаний вчинити дії щодо переведення вимог банкрута у ліквідну (грошову) форму. Для цього ліквідатор може або звернутися до третьої особи, яка має заборгованість перед банкрутом (зокрема, щодо відшкодування завданих банкруту збитків), з вимогою про сплату коштів, або продати право вимоги на аукціоні з особливостями, встановленими статтею 82 Кодексу України з процедур банкрутства. В обох цих випадках майно банкрута у вигляді права вимоги замінюється ліквідним майном грошовими коштами, за рахунок яких задовольняються вимоги кредиторів у черговості, встановленій статтею 64 зазначеного Кодексу.

Частиною другою статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що під час здійснення своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою. У разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями. Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані лише для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Кодексом.

Із зазначених норм випливає, що в разі якщо відповідно до законодавства певні треті особи несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства, кредитори банкрута не вправі звертатися з вимогами до таких третіх осіб; натомість останні мають сплатити кошти виходячи з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою на користь банкрута. Крім того, відповідно до частини першої статті 619 ЦК України субсидіарна відповідальність це додаткова відповідальність іншої, ніж основний боржник, особи, яка виникає поряд з відповідальністю основного боржника. Кредитор основного боржника може пред`явити вимогу в повному обсязі до особи, яка несе субсидіарну відповідальність, якщо основний боржник відмовився задовольнити вимогу кредитора або кредитор не одержав від нього в розумний строк відповіді на пред`явлену вимогу (частина друга статті 619 ЦК України). Натомість в абзаці другому частини другої статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства термін "субсидіарна відповідальність за зобов`язаннями боржника" використаний в іншому значенні, ніж він використовується у ЦК України, оскільки відповідно до абзаців першого, третього цієї частини з вимогами до третіх осіб звертаються не кредитори, а ліквідатор, а стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси банкрута. Отже, за правовою природою відповідальність третіх осіб, передбачена частиною другою статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства, є відповідальністю порушника за збитки, завдані банкруту (стаття 22 ЦК України).

При цьому жоден з кредиторів банкрута не має власної вимоги до третьої особи, яка має заборгованість перед банкрутом (у тому числі щодо відшкодування завданих банкруту збитків). Натомість відповідно до частини шостої статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства дії (бездіяльність) ліквідатора можуть бути оскаржені до господарського суду учасниками справи про банкрутство, права яких порушено такими діями (бездіяльністю).

Саме у такому розумінні Велика Палата Верховного Суду витлумачила положення про такий вид відповідальності у справі про банкрутство третіх осіб за зобов`язаннями боржника, як субсидіарна відповідальність, а саме частину другу статті 61 КУзПБ в постанові від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20), застосувавши підхід, відповідно до якого доведенням боржника до банкрутства боржнику завдаються збитки, які і спричиняють його неплатоспроможність, і завдані не кредиторам боржника, а самому боржнику.

За загальним правилом цивільно-правова відповідальність настає при наявності таких умов: протиправність, шкода, причинний зв`язок, вина.

Цивільне правопорушення це протиправна дія або бездіяльність особи, що порушує норми актів цивільного законодавства або умови договору, з якою закон або договір пов`язує виникнення цивільно-правової відповідальності.

Субсидіарна відповідальність у справах про банкрутство є самостійним цивільно-правовим видом відповідальності, який за заявою ліквідатора покладається на засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника, за наявності підтвердження вини зазначених осіб у доведенні юридичної особи (боржника у справі про банкрутство) до стану неплатоспроможності.

Для застосування такої відповідальності необхідним є встановлення складових елементів господарського правопорушення: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона правопорушення.

Коло суб`єктів правопорушення для застосування субсидіарної відповідальності прямо визначено у ч. 2 ст. 61 КУзПБ. Це засновники (учасники, акціонери) або інші особи, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, за умови доведення вчинення ними винних дій (бездіяльності), що потягнули наслідки у вигляді неплатоспроможності боржника, відсутності чи недостатності у боржника активів для задоволення вимог кредиторів у ліквідаційній процедурі.

Суб`єктивною стороною правопорушення для застосування субсидіарної відповідальності є ставлення особи до вчинюваних нею дій чи бездіяльності (мотиву, мети, умислу чи необережності суб`єкта правопорушення).

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у певній сфері, у даному випадку права кредиторів на задоволення їх вимог до боржника у справі про банкрутство за рахунок активів боржника, що не можуть бути задоволені внаслідок відсутності, недостатності майна у боржника.

Об`єктивну сторону такого правопорушення складають дії або бездіяльність певних фізичних осіб, пов`язаних з боржником, що призвели до відсутності у нього майнових активів для задоволення вимог кредиторів.

Покладенню субсидіарної відповідальності на засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства передує встановлення обставин наявності вини таких осіб у банкрутстві боржника.

Таке прямо слідує з положень ст. 61 КУзПБ, якими також закріплено правову презумпцію субсидіарної відповідальності осіб, що притягуються до неї, але яка є спростовною, оскільки передбачає можливість відповідних осіб уникнути відповідальності, довівши відсутність своєї вини у доведенні боржника до стану неплатоспроможності та банкрутства.

Постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.10.2019 у справі № 906/904/16, від 02.09.2020 у справі № 923/1494/15, від 24.02.2021 у справі № 902/1129/15 (902/579/20) містять висновки про те, що саме детальний аналіз ліквідатора фінансового становища банкрута у поєднанні з дослідженням ним підстав виникнення заборгованості боржника перед кредиторами у справі про банкрутство, дозволить ліквідатору банкрута виявити наявність чи відсутність дій засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника щодо доведення до банкрутства юридичної особи.

Ознак доведення до банкрутства, які можуть стати підставою для покладення субсидіарної відповідальності на засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб стаття 61 КУзПБ не встановлює, тому, наряду з наданням оцінки висновку ліквідатора щодо фінансового стану боржника, суд, не обмежуючись таким висновком, надає оцінку всім іншим наявним в матеріалах справи доказам та доводам, в тому числі наданим суб`єктами відповідальності, яких визначив ліквідатор, як на обґрунтування відсутності своєї вини.

Так, постанова Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 915/1624/16 містить висновок про те, що звіт за результатами проведеного аналізу фінансово-господарського стану боржника складений у відповідності до Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності не є безумовним доказом доведення боржника до банкрутства, а його наявність (або його недоліки) чи відсутність не є визначальним критерієм притягнення винних осіб до субсидіарної відповідальності, оскільки встановлення підстав для її покладення належить до дискреційних повноважень суду, які здійснюються судом за результатами сукупної оцінки всіх наявних у справі доказів, в тому числі й цього звіту, який є лише одним із засобів доказування.

Так, в ході проведення ліквідаційної процедури ліквідатором встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 06.08.2024 року ТОВ «КК «Ледокол» (надалі банкрут) створено 20.02.2014 року, реєстраційний номер 0035963.

З 04.11.2020 року до єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань внесена інформація про рішення засновників про припинення юридичної особи.

З 15.07.2024 року до єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань внесена інформація про визнання юридичної особи банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Основні види діяльності банкрута 35.30 постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря (основний), 45.20 технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, 45.31 оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів, 49.41 діяльність вантажного автомобільного транспорту та 68.20 надання в оренду та експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Засновниками (учасниками) юридичної особи є ОСОБА_1 громадянство України, місцезнаходження України, АДРЕСА_2 , розмір частки учасника 500,00 грн та ОСОБА_2 , громадянство Україна, місцезнаходження України, АДРЕСА_2 , розмір частки учасника 500,00 грн. Тобто учасники володіють 50 % статутного капіталу банкрута кожний. При цьому керівником (директором) банкрута з 13.02.2014 року та його представником була ОСОБА_1 .

На запити арбітражного керуючого отримано наступні відомості з державних реєстрів та державних органів (організацій) про зареєстроване за боржником майно, а саме:

- відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено відсутність речових прав на нерухоме майно, відсутність прав власності на нерухоме майно, відсутність інформації щодо відчуження об`єктів нерухомого майна та відсутність інформації з державного реєстру іпотек (довідка № 372957721 від 05.04.2024 року);

- відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб № 18 від 05.04.2024 року ТОВ «КК «Ледокол» не є засновником інших суб`єктів господарювання;

- відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 24.05.2024 року № 91361962 щодо ТОВ «КК «Ледокол» в державному реєстрі обтяжень рухомого майна інформація відсутня;

- відповідно до листа Національної комісії цінних паперів та фондового ринку № 10/04/8307 від 10.04.2024 року ТОВ «КК «Ледокол» не є власником пакетів голосуючих акцій (5 % і більше) акціонерних товариств;

- відповідно до листа Лівобережного ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) щодо ТОВ «КК «Ледокол» відкрито 4 виконавчих провадження по стягненню на користь КП «Водоканал», ПАТ «Запоріжжяобленерго», а також про стягнення на користь держави виконавчого збору;

- відповідно до листа Філії «ГІОЦ» АТ Укрзалізниця за ТОВ «КК «Ледокол» зареєстрованих вагонів або локомотиви не зареєстровано;

- відповідно до листа ГУ Держгеокадастру в Запорізькій області станом на 31.12.2012 року за ТОВ «КК «Ледокол» земельні ділянки не зареєстровано;

- відповідно до відповіді Держмитслужби № 19/19-02-04/14/1884 від 12.04.2024 року ТОВ «КК «Ледокол» не перебувало на централізованому обліку в Держмитслужбі в реєстрі осіб, які під час провадження своєї діяльності є учасниками відносин, що регулюється законодавством України з питань митної справи;

- відповідно до відповіді Державного космічного агентства України № 2317-3.3 від 12.04.2024 року ТОВ «КК «Ледокол» не має зареєстрованих унікальних об`єктів космічної галузі;

- відповідно до відповіді управління забезпечення реалізації повноважень у Запорізькій області Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградських областях № 13/1-44-00985 від 11.04.2024 року ТОВ «КК «Ледокол» не створювалось в процесі приватизації державного майна, відомості щодо нерухомого державного майна, включаючи об`єкти житлового фонду, які перебувають на балансі боржника відсутні. Товариство не було орендарем державного майна. Об`єкти державної власності на зберігання чи в управління зазначеному товариству не передавались;

- відповідно до відповіді РСЦ ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях № 31/29-1533сп за ТОВ «КК «Ледокол» транспортні засоби не зареєстровані;

- відповідно до листа управління надання адміністративних послуг у сферах морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства № 6391/06-3/15-24 від 01.05.2024 року ТОВ «КК «Ледокол» не є власником або судновласником суден, які зареєстровані в Україні;

- відповідно до відповіді ГУ ДПС в Запорізькій області № 18264/6/08-01-12-01-04 від 26.04.2024 року ТОВ «КК «Ледокол» має 1 рахунок в банківських установах, договори про спільну діяльність з боржником на обліку відсутні, зареєстровані митні декларації з експорту/імпорту відсутні, активи підприємства у податковій заставі не перебувають;

- відповідно до листа Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» № 2836/3/3103-44-24 від 17.04.2024 року відомостей про об`єкти інтелектуальної власності, що зареєстровані за ТОВ «КК «Ледокол», не виявлені;

- відповідно до листа ГУ Держпродспоживслужби в Запорізькій області № 10-08.1-10/1254 від 11.04.2024 року за ТОВ «КК «Ледокол» сільськогосподарська та дорожньо-будівельна техніка не зареєстрована;

- відповідно до листа Південно-східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці від 08.05.2024 року відповідно до відомостей Журналів за ТОВ «КК «Ледокол» великотоннажні та інші технологічні транспортні засоби не зареєстровані;

- відповідно до відповіді Державної авіаційної служби від 24.05.2024 року у державному реєстрі цивільних повітряних суден України за ТОВ «КК «Ледокол» повітряні судна не зареєстровані.

Отже розпорядником майна боржника під час проведення процедури розпорядження майном були подані запити та отримані відповіді, відповідно до яких будь-яке рухоме чи нерухоме майно боржника відсутнє, банкрут не є засновником інших суб`єктів господарювання, не має обтяжень рухомого майна, має 1 рахунок в банківських установах, договори про спільну діяльність з боржником на обліку відсутні, зареєстровані митні декларації з експорту/імпорту відсутні, активи підприємства у податковій заставі не перебувають.

Відповідно до відповіді голови ліквідаційної комісії ТОВ «КК «Ледокол» ОСОБА_3 арбітражному керуючому (лист від 15.08.2024.) була надана запитувана інформація стосовно активів підприємства, заборгованості підприємства, а також долучена бухгалтерська та податкова звітність підприємства за 2017-2020 роки, роздрукована з електронного кабінету платника податків. В ліквідаційній процедурі ліквідатору повідомлено, що з 04 листопада 2020 року ОСОБА_3 виконував повноваження голови ліквідаційної комісії ТОВ «КК «Ледокол» на підставі рішення засновників товариства ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . При цьому стати головою ліквідаційної комісії та провести процедуру припинення товариства йому запропонувала ОСОБА_1 , яку він на той час знав вже досить великий проміжок часу.

При цьому ОСОБА_1 йому повідомила, що підприємство «чисте», на ньому відсутні активи і дебіторська заборгованість і завдання ОСОБА_3 як голови ліквідаційної комісії на підприємстві буде прийняти участь в перевірках контролюючих органів, отримати результати та внести запис про припинення товариства у державного реєстратора. Окрім печатки та статутних документів інші документи йому не передавалися. Будь які акти приймання передачі документів чи майна товариства ним не підписувалися. Бухгалтерська та податкова звітність за 2017-2020 роки не передавалася. Господарська діяльність товариства з моменту його призначення головою ліквідаційної комісії не здійснювалася. При цьому після початку роботи ліквідаційної комісії виявилося, що в реєстрі судових рішень міститься інформація про наявність спору з кредиторами, зокрема ПАТ «Запоріжжяобленерго» та КП «Водоканал», відповідно можливості проводити дії, спрямовані на припинення товариства у нього не було.

Відсутність активів товариства була підтверджена під час проведеної інвентаризації майна боржника.

Крім того, арбітражним керуючим на підставі отриманої від голови ліквідаційної комісії підприємства фінансової звітності було складено аналіз фінансово-господарської діяльності підприємства боржника, інвестиційного становища боржника на ринках.

Відповідно до вказаного аналізу показники поточної неплатоспроможності ТОВ «КК «Ледокол» по періодах, що передують прийняттю рішення про подальшу долю підприємства (2017-2019 роки), мають від`ємний результат. Починаючи з 31.12.2017 року, показник поточної неплатоспроможності має від`ємне значення, що значно нижче за нормативне значення 0 і характеризує відсутність у Підприємства власних оборотних засобів, достатніх для погашення кредиторської заборгованості без збитків для виробничого циклу. Виявлені ознаки критичної неплатоспроможності, що відповідають фінансовому стану потенційного банкрутства, так як за підсумками періоду, що передує прийняттю рішення про подальшу долю ТОВ «КК «Ледокол», мали місце ознаки поточної неплатоспроможності, а коефіцієнт забезпечення власними засобами (Кз) та коефіцієнт автономії у кінці звітного кварталу менші їх нормативних значень - 0,1 та 0,5 відповідно. Коефіцієнти покриття та показники поточної неплатоспроможності свідчать про негативну динаміку розвитку підприємства та про відсутність перспектив покращення результатів господарської діяльності в майбутньому.

Відповідно до інформації ПАТ «Акцент Банк» у ТОВ «КК «Ледокол» наявні поточні рахунки, залишок коштів становить 0,00 грн, рух коштів з 01.01.2020 року по 17.07.2024 року відсутній.

Відповідно до відповіді ГУ ДПС в Запорізькій області № 31824/6/08-01-04-10-06 від 19.07.2024 року ліквідатору надана інформація в розрізі податкової звітності банкрута за період роботи 2019-2024 року, а саме податкова декларація з податку на прибуток підприємства за 2019 рік, фінансова звітність малого підприємства за 2019 рік баланс банкрута та звіт про фінансові результати.

Відповідно до зазначених документів у банкрута станом на кінець 2019 року обліковувались основні засоби на суму 1082,6 тис. гривень (залишкова вартість за даними бухгалтерського обліку), а також були в наявності незавершені капітальні інвестиції на суму 16 тис. грн. Крім того, підприємство мало на кінець звітного періоду (31.12.2019 року) запаси в обсязі 45 тис. грн, дебіторську заборгованість в обсязі 836,6 тис. грн, дебіторську заборгованість за розрахунками з бюджетом 316,4 тис. грн, іншу поточну дебіторську заборгованість в обсязі 1131,1 тис. грн. З урахуванням оборотних активів баланс підприємства склав 3412 тис. грн. Основна графа пасиву балансу інші поточні зобов`язання банкрута 3206,9 гривень не розшифрована. Баланс пасиву 3412,6 тис. грн. Звіт про фінансові результати банкрута за 2019 рік містить чистий прибуток в сумі 81,1 тис. грн.

Крім того, ліквідатору наданий перелік податкових накладних, зареєстрованих банкрутом за період з початку 2020 року. Остання зареєстрована податкова накладна датована 30.10.2020 року протягом періоду перебування на посаді директора товариства ОСОБА_1 . Номенклатура реалізованого товару будівельні матеріали, металоконструкції, плити бетонні тротуарні, бордюр, дошка обрізна та послуги оренди. Загальна ціна постачання товару за всіма накладними склала 247280,43 гривень без ПДВ, що відповідає реалізації товару з ПДВ на суму 296736,51 гривень.

З листопада 2020 року керівництвом боржника прийняте рішення про припинення діяльності та створена ліквідаційна комісія, головою якої призначений Савенко В.Г.

Таким чином, на рахунках ТОВ "Керуюча компанія "Ледокол" відсутні грошові кошти в сумі, достатній для погашення вимог кредиторів, відсутні активи підприємства та дебіторська заборгованість.

До заяви про застосування субсидіарної відповідальності доданий статут ТОВ «КК «Ледокол».

Відповідно до п. 5.1. статуту ТОВ «КК «Ледокол», затвердженого протоколом № 09 загальних зборів засновників від 19.05.2016 року учасники товариства мають права та несуть обов`язки, зокрема дотримуватись положень цього статуту, діючого законодавства, виконувати рішення зборів учасників, що прийняті у межах їх компетенції (п. 5.2.3.), відшкодовувати іншим учасникам та товариству збитки, включаючи неодержані доходи, що утворилися внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків (п. 5.2.4.), виконувати інші обов`язки, встановлені Статутом або рішенням зборів учасників, у тому числі пов`язані з майновою участю).

Відповідно до п. 8.7. статуту ТОВ «КК «Ледокол» до виключної компетенції зборів учасників належить зокрема визначення основних напрямків діяльності товариства, затвердження його планів та звітів про їх виконання, утворення та відкликання виконавчого та інших органів товариства, визначення форм контролю за діяльністю виконавчого органу, створення та визначення повноважень відповідних контрольних органів, прийняття рішень про притягнення до майнової відповідальності посадових осіб органів управління товариства, обрання та зняття з посади директора товариства тощо.

Відповідно до п. 9.2. статуту товариства директор товариства вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що входять до виключної компетенції зборів і має право першого підпису. Відповідно до п. 9.5. - директор без довіреності має право виконувати будь-які дії від імені товариства. Відповідно до п. 9.6. - директор зобов`язаний протягом місяця після закінчення фінансового року надати зборам річний баланс господарської діяльності товариства, рахунок прибутків, збитків, річний звіт. Порядок, форма та деталізація змісту звіту встановлюється зборами.

Під час розгляду заяви ліквідатора про застосування субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями банкрута до керівника та засновника банкрута ОСОБА_1 та засновника банкрута ОСОБА_2 судом першої інстанції враховані обставини, що були встановлені відповідно до ухвали суду від 28.03.2024 року у цій справі.

Так, згідно з вказаною ухвалою судом було встановлено, що 09 липня 2019 року представниками оператора системи розподілу ПАТ «Запоріжжяобленерго» у присутності особи, що допустила до перевірки, а саме, ОСОБА_5 було проведено технічну перевірку об`єкта Споживача СТО за адресою: м. Запоріжжя, вул. Вороніна, 1-Б, за результатом чого складено акт про порушення Споживачем п. 5.5.5 ПРРЕЕ № 00001597, яким зафіксовано: «Дії споживача, які призвели до зміни показів розрахункового засобу обліку, а саме, самовільне шунтування вторинних кіл трансформаторів струму по фазам «В» та «С» та розмикання вторинних кіл трансформатору струму по фазі «А». Самовільна зміна конструкцій огородження кабельного каналу надавала можливість доступу до вторинних кіл трансформаторів струму без пошкодження пломб. Дане порушення можливо було виявити тільки під час технічної перевірки.».

Вказане порушення ПРРЕЕ було розглянуто на комісії з розгляду актів та було прийнято протокольне рішення про застосування до Боржника оперативно-господарської санкції за порушення ним ПРРЕЕ, а саме, затверджено розрахунок недоврахованої електричної енергії по Акту про порушення № 00001597 від 09.07.2019 р. в загальній сумі 2 082 513,56 грн.

Застосування оперативно-господарської санкції по акту про порушення № 00001597, як і визнання незаконним та скасування рішення комісії, оформленого протоколом засідання комісії від 06.09.2019 з розгляду Акту про порушення ПРРЕЕ № 00001597 від 09.07.2019 були предметами судових спорів за позовами Боржника: рішенням від 17.04.2023 року у справі № 908/3181/19 про скасування оперативно-господарської санкції в позові боржнику відмовлено; рішенням від 17.02.2021 року по справі № 908/2772/19 в позові відмовлено.

Після цього ПАТ «Запоріжжяобленерго» заявило про свій намір припинити зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог між ТОВ «КК «Ледокол» та ПАТ «Запоріжжяобленерго» в сумі 118 054,81 грн, про що складено та підписано відповідну заяву від 29.09.2023 № 13.

Враховуючи викладене, заборгованість за необліковану електричну енергії за актом про порушення ПРРЕЕ № 00001597 зменшилась на суму 118 054,81 грн та станом на 23.10.2023 року складає 1 964 458,75 грн.

Таким чином, заборгованість перед ПАТ «Запоріжжяобленерго» виникла виключно через вину директора товариства та учасників товариства (обидва мають прямий вирішальний вплив на діяльність товариства), оскільки по-перше відбулася самовільна зміна конструкцій огородження кабельного каналу, яка надавала можливість доступу до вторинних кіл трансформаторів струму без пошкодження пломб і призвела до втрат кредитору на суму 2 082 513,56 грн, з яких 1 964 458,75 грн залишилися не погашеними, що встановлено рішенням суду, яке набрало чинності, і неможливо без відома та сприяння керівника банкрута, а по-друге, сторони визначили вартість розподіленої електричної енергії за спожитий обсяг у 612479 кВт.год в сумі 2 424 598,33 грн, яка була спожита банкрутом та не оплачена кредитору, що стало можливим виключно через бездіяльність керівництва банкрута.

Крім того, відповідно до рішення Господарського суду Запорізької області від 07.09.2020 р по справі № 908/1339/20 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Ледокол" на користь Комунального підприємства "Водоканал" 137 719 грн 60 коп. заборгованості за скид понаднормативних забруднень та 2 102 грн 00 коп. витрат зі сплати судового збору, встановлений факт перевищення допустимих концентрацій забруднюючих речовин, про що відповідно до п. 7.2.22 та додатку 4 Правил приймання № 24 оформлено протокол вимірювань показників складу та властивостей стічних вод (дата видачі 16.01.20), за підписом начальника лабораторії КП "Водоканал" Рябиця Л.Ю.

Таким чином, заборгованість перед КП «Водоканал» виникла виключно через вину директора товариства та учасників товариства (обидва мають прямий вирішальний вплив на діяльність товариства), оскільки останні допустили факт перевищення допустимих концентрацій забруднюючих речовин.

Крім того, відповідно до Ухвали суду від 11.06.2024 року по справі № 908/588/24 встановлена заборгованість перед ТОВ «Січ Резерв» на загальну суму 1 568 644,73 гривень 4 черги задоволення вимог. Судом встановлено, що банкрутом була отримана фінансова допомога (останній платіж 21.10.2020 року за період діяльності ОСОБА_1 на посаді директора товариства), яка не була повернута кредитору. При цьому факт відкриття на підприємстві ліквідаційної процедури 04.11.2020 року свідчить про отримання грошових коштів без мети їх повернення кредиторові.

Отже, кредиторська заборгованість банкрута сформована в періоді, коли керівником підприємства була ОСОБА_1 , засновниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . При цьому вказані події заподіяння збитків кредиторам знаходяться в прямому причинному зв`язку з діями чи бездіяльністю ОСОБА_1 , як директора підприємства, і були можливі за бездіяльності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як засновників ТОВ «КК «Ледокол», передбачених п. 8.7. Статут товариства, що є підставою для відшкодування товариству збитків, що утворилися внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків в розумінні п. 5.2.4. статуту товариства.

Своєю чергою, судова колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано погодився з ліквідатором ТОВ «КК Ледокол» стосовно того, що з введенням ліквідаційної процедури ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були штучно створені умови, завдяки яким ліквідатор був позбавлений можливості знайти активи підприємства, в тому числі основні засоби, про які було зазначено у балансі підприємства станом на 31.12.2019 року та встановити дебіторів банкрута. Фінансова звітність банкрута станом на 31.12.2019 року з урахуванням пояснень голови ліквідаційної комісії, наданих на адресу ліквідатора та відповіді ГУ ДПС в Запорізькій області № 31824/6/08-01-04-10-06 від 19.07.2024 року, якою ліквідатора повідомлено зокрема про обсяг реалізації продукції товариства протягом 2020 року до дати введення на підприємстві ліквідаційної процедури, свідчить про те, що протягом 2020 року до періоду введення ліквідаційної процедури основні засоби та інші активи підприємства було виведено з підприємства, а враховуючи, що вони, як і первинна документація банкрута за 2017-2019 роки голові ліквідаційної комісії не передавалися, вказана ситуація знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з діями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Зі змісту заяви ліквідатора вбачається, що ліквідатором не встановлено, а відповідачами не додано до матеріалів справи докази, які б свідчили про будь-які непереборні обставини, в результаті яких ТОВ "Керуюча компанія "Ледокол" набуло стану неплатоспроможності, або інші обставини, які б свідчили про те, що банкрутство ТОВ "Керуюча компанія "Ледокол" настало внаслідок звичайного комерційного ризику за умови добросовісних дій по його управлінню з боку власників, кінцевих бенефіціарних власників та керівників.

Крім того, заслуговують на увагу доводи ліквідатора про те, що об`єкт нерухомості, на якому велася діяльність банкрута АДРЕСА_1 (про що зазначено в ухвалі від 28.03.2024 року у цій справі, про визнання кредиторських вимог ПАТ «Запоріжжяобленерго») відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 390632805 від 12.08.2024 року щодо нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться у власності ОСОБА_1 , яка є засновником банкрута та виконувала функції директора банкрута до введення на підприємстві ліквідаційної процедури.

Тобто директором товариства ОСОБА_1 були створені умови, за яких за банкрутом з`явилися великі зобов`язання перед ПАТ «Запоріжжяобленерго» та КП «Водоканал» через дії самого банкрута, як споживача послуг, що призвели до зміни показів розрахункового засобу обліку та перевищення допустимих концентрацій забруднюючих речовин у стічних водах, вказані заборгованості залишилися за банкрутом, а самою нерухомістю продовжує володіти та користуватись ОСОБА_1 .

Згідно зі ст. 97 ЦК України, управління товариством здійснюють його органи, до яких відносяться загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 99 ЦК України, загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган товариства та встановлюють його компетенцію і склад.

Згідно зі ст. 28 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" (в редакції на дату введення на підприємстві ліквідаційної процедури) органами товариства є загальні збори учасників та виконавчий орган.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" загальні збори учасників є вищім органом управління товариством.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" до компетенції загальних зборів учасників віднесено, зокрема: обрання одноосібного виконавчого органу товариства, встановлення розміру його винагороди; визначення форм контролю та нагляду за діяльністю виконавчого органу товариства; затвердження результатів діяльності товариства за рік або інший період.

Відповідно до ст. 39 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" управління поточною діяльністю товариства здійснює виконавчий орган товариства. До компетенції виконавчого органу товариства належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників. Виконавчий орган товариства підзвітний загальним зборам учасників і наглядовій раді товариства (у разі утворення) та організовує виконання їхніх рішень.

За змістом ст. 40 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" виконавчий орган товариства повинен діяти добросовісно і розумно в інтересах товариства. Виконавчий орган товариства несе відповідальність перед товариством за збитки, заподіяні товариству його винними діями або бездіяльністю. Член виконавчого органу товариства звільняється від відповідальності, якщо доведе, що шкоду заподіяно не з його вини.

Згідно зі ст. 117 ЦК України учасники господарського товариства зобов`язані: 1) додержуватися установчого документа товариства та виконувати рішення загальних зборів; 2) виконувати свої зобов`язання перед товариством, у тому числі ті, що пов`язані з майновою участю, а також робити вклади (оплачувати акції) у розмірі, в порядку та засобами, що передбачені установчим документом; 3) не розголошувати комерційну таємницю та конфіденційну інформацію про діяльність товариства. Учасники господарського товариства можуть також мати інші обов`язки, встановлені установчим документом товариства та законом.

Поняття та кваліфікуючі ознаки кінцевого бенефіціарного власника передбачено Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення»; Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»; Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відомостей про кінцевого бенефіціарного власника (контролера) юридичної особи" від 21 травня 2015 року № 475-VIII; Наказом Міністерства юстиції України від 18 листопада 2016 року № 3268/5 "Про затвердження форм заяв у сфері державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань"; Листом Міністерства юстиції України від 14 травня 2015 року № 19.3-32/27; Кодексом України про адміністративні правопорушення; Кримінальним кодексом України.

Відповідно до вищенаведених нормативно-правових актів кінцевий бенефіціарний власник це будь-яка фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив (контроль) на діяльність юридичної особи (в тому числі через ланцюг контролю/володіння).

Ознаками здійснення непрямого вирішального впливу на діяльність є принаймні володіння фізичною особою часткою у розмірі не менше 25 відсотків статутного (складеного) капіталу або прав голосу юридичної особи через пов`язаних фізичних чи юридичних осіб, трасти або інші подібні правові утворення, чи здійснення вирішального впливу шляхом реалізації права контролю, володіння, користування або розпорядження всіма активами чи їх часткою, права отримання доходів від діяльності юридичної особи, трасту або іншого подібного правового утворення, права вирішального впливу на формування складу, результати голосування органів управління, а також вчинення правочинів, які дають можливість визначати основні умови господарської діяльності юридичної особи, або діяльності трасту або іншого подібного правового утворення, приймати обов`язкові до виконання рішення, що мають вирішальний вплив на діяльність юридичної особи, трасту або іншого подібного правового утворення, незалежно від формального володіння

Отже, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як засновники банкрута з часткою 50 % статутного капіталу кожний, маючи юридичну та фактичну можливість здійснювати вплив на діяльність ТОВ "КК "Ледокол" через володіння корпоративними правами вищезазначеної юридичної особи та маючи можливість надавати обов`язкові для виконання вказівки директору в порушення вищенаведених вимог положень статуту банкрута та вимог законодавства:

- не визначали плани діяльності товариства,

- допустили створення та накопичення кредиторської заборгованості,

- не надавали фінансової допомоги товариству, не збільшували статутний капітал товариства за рахунок додаткових вкладів;

- не здійснювали належним чином контроль за діяльністю виконавчого органу управління директора товариства,

- не приймали рішення щодо порядку покриття збитків від діяльності товариства.

ОСОБА_1 , що була директором ТОВ «КК «Ледокол» допустила формування кредиторської заборгованості саме у банкрута, сприяла у виведенні активів банкрута, при цьому вона ж була фактичним власником майна і виконуючи функції власника щодо майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , не вчинила дій в погашення заборгованості, яка виникла з власних неправомірних дій, а продовжила виконання функцій власника залишив зобов`язання по погашенню існуючих заборгованостей саме за банкрутом.

Отже ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є особами, винними в доведенні ТОВ "КК "Ледокол" до банкрутства, оскільки саме завдяки їх діям всі належні ТОВ "КК "Ледокол" активи та документи з фінансово-господарської діяльності були втрачені чи приховані від голови ліквідаційної комісії, а в подальшому від арбітражного керуючого.

На підставі наведених вище відомостей, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що існує прямий зв`язок між діями та бездіяльністю колишнього директора та учасника ТОВ "КК "Ледокол" ОСОБА_1 і учасника ТОВ «КК «Ледокол» ОСОБА_2 , та банкрутства ТОВ "КК "Ледокол".

За таких обставин, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про підтвердження матеріалами справи того факту, що ТОВ «КК «Ледокол» набуло стану банкрутства саме у зв`язку з умисними діями та умисною бездіяльністю зазначених вище осіб відповідачів, неефективними, недобросовісними управлінськими діями, а також особистою заінтересованістю зазначених вище осіб залишити це підприємство без майна та можливості сплатити кредиторам належні їм кошти.

Водночас судова колегія звертає увагу, що відповідачі будь-яких спростувань вказаним фактам до суду першої інстанції не надали.

Отже судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що дії відповідачів щодо доведення ТОВ «КК «Ледокол» до банкрутства були свідомі та послідовні, про що свідчить відсутність належного підприємству майна, дебіторської заборгованості, відсутність на підприємстві фінансово-господарської документації товариства та ненадання її голові ліквідаційної комісії під час його призначення 04.11.2020 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ГК України посадові особи відповідають за збитки, завдані ними господарському товариству. Відшкодування збитків, завданих посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю), здійснюється у разі, якщо такі збитки були завдані: діями, вчиненими посадовою особою з перевищенням або зловживанням службовими повноваженнями; діями посадової особи, вчиненими з порушенням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення подібних дій, встановленої установчими документами товариства; діями посадової особи, вчиненими з дотриманням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення відповідних дій, встановленої товариством, але для отримання такого погодження та/або дотримання процедури прийняття рішень посадова особа товариства подала недостовірну інформацію; бездіяльністю посадової особи у випадку, коли вона була зобов`язана вчинити певні дії відповідно до покладених на неї обов`язків; іншими винними діями посадової особи.

Статтею 174 ГК України перебачено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання.

За ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

За ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що однією з підстав виникнення відповідальності є заподіяння шкоди (збитків) іншій особі, а для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків (шкоди); причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками (шкодою); наявності вини особи, яка заподіяла збитки (шкоду).

Статтею 4 КУзПБ передбачено, що засновники (учасники, акціонери) боржника, власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, центральні органи виконавчої влади, органи Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень зобов`язані своєчасно вживати заходів для запобігання банкрутству боржника. У разі виникнення ознак банкрутства керівник боржника зобов`язаний надіслати засновникам (учасникам, акціонерам) боржника, власнику майна (органу, уповноваженому управляти майном) боржника відомості щодо наявності ознак банкрутства.

Санація боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство - це система заходів щодо відновлення платоспроможності боржника, які може здійснювати засновник (учасник, акціонер) боржника, власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, інші особи з метою запобігання банкрутству боржника шляхом вжиття організаційно-господарських, управлінських, інвестиційних, технічних, фінансово-економічних, правових заходів відповідно до законодавства до відкриття провадження у справі про банкрутство.

Натомість, кінцеві бенефіціарні власники, учасники та керівник ТОВ "Керуюча Компанія "Ледокол" будь-яких заходів щодо недопущення банкрутства не здійснювали, фактично відмовившись від подальшого здійснення від імені юридичної особи банкрута господарської діяльності.

Відповідно до ч. 2 статті 61 КУзПБ, під час здійснення своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.

Виявлення наявності ознак доведення до банкрутства юридичної особи-боржника покладена саме на ліквідатора банкрута, що пов`язано з виконанням ліквідатором банкрута повноважень визначених ст. 61 КУзПБ.

Як вже було зазначено вище, приписи ч. 5 ст. 61 КУзПБ не встановлюють ознак доведення до банкрутства, які можуть стати підставою для покладення субсидіарної відповідальності на засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника.

Саме детальний аналіз ліквідатором фінансового становища банкрута у поєднанні з дослідженням ним підстав виникнення заборгованості боржника перед кредиторами у справі про банкрутство, дозволить ліквідатору банкрута виявити наявність чи відсутність дій засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника щодо доведення до банкрутства юридичної особи.

Відповідно до абзацу 2 ч. 2 ст. 61 КУзПБ, у разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями.

Аналіз положень абзацу 2 ч. 2 ст. 61 КузПБ, дає підстави дійти до висновку, що заява про покладення субсидіарної відповідальності може бути подана ліквідатором до суду у разі, коли буде встановлена недостатність майна боржника для повного задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство.

Субсидіарна відповідальність у справах про банкрутство є самостійним цивільно-правовим видом відповідальності, який покладається на засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника при наявності підтвердження вини вказаних осіб у доведенні юридичної особи (боржника у справі про банкрутство) до стану неплатоспроможності.

Про те, що субсидіарна відповідальність у справах про банкрутство є самостійним цивільно-правовим видом відповідальності свідчить і те, що законодавство не пов`язує можливість покладення субсидіарної відповідальності в порядку ч. 2 ст. 61 КУзПБ на третіх осіб з наявністю вироку у кримінальній справі щодо таких осіб про встановлення в їх діях (бездіяльності) кримінального правопорушення, оскільки в даному випадку особи в силу спеціального припису Кодексу притягуються до цивільної відповідальності у формі солідарного стягнення (аналогічний висновок про застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 09.10.2019 по справі № 910/21232/16).

Отже, приписи ч. 2 ст. 61 КУзПБ не передбачають обов`язкової наявності вироку у кримінальній справі для можливості покладення субсидіарної відповідальності на третіх осіб.

Водночас, притаманною ознакою цивільно-правової відповідальності є те, що особа, яка є відповідачем, повинна доказати відсутність своєї вини.

З вищевикладеного можна дійти висновку, що після визнання боржника банкрутом, за наявності ознак доведення до банкрутства юридичної особи-боржника, погашення заборгованості банкрута є неможливим внаслідок дій та (або) бездіяльності засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, до поки такі особи не доведуть протилежного.

Визначене ч. 2 ст. 61 КУзПБ господарське правопорушення, за вчинення якого засновники (учасники, акціонери), керівник боржника та інші особи, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, можуть бути притягнуті до субсидіарної відповідальності поряд з боржником у процедурі банкрутства у разі відсутності майна боржника, має обґрунтовуватися судами шляхом встановлення судами складу такого правопорушення (об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони).

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у певній сфері, у даному випадку права кредиторів на задоволення їх вимог до боржника у справі про банкрутство за рахунок активів боржника, що не можуть бути задоволені внаслідок відсутності майна у боржника.

Об`єктивну сторону такого правопорушення складають дії або бездіяльність певних фізичних осіб, пов`язаних з боржником, що призвели до відсутності у нього майнових активів для задоволення вимог кредиторів.

На відміну від Кримінального кодексу України та Кодексу України про адміністративні правопорушення, у положеннях яких законодавець чітко визначив диспозицію кримінального та адміністративного порушення з доведення до банкрутства та фіктивного банкрутства, ч. 2 ст. 61 КУзПБ має власну диспозицію (зміст) правопорушення: "банкрутство боржника з вини його засновників чи інших осіб, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника-юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника…". Однак, законодавцем не конкретизовано, які саме дії чи бездіяльність складають об`єктивну сторону такого правопорушення.

Суб`єктами правопорушення (субсидіарної відповідальності), що може бути покладена у справі про банкрутство за заявою ліквідатора, є засновники (учасники, акціонери) або інші особи, у тому числі керівник боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, за умови існування вини цих осіб у банкрутстві боржника, тобто вчиненні суб`єктом (суб`єктами) субсидіарної відповідальності винних дій, що призвели до банкрутства боржника.

При цьому Кодекс України з процедур банкрутства не встановлює заборони для покладення субсидіарної відповідальності на засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі на керівника боржника, повноваження яких до та на час порушення/здійснення провадження у справі про банкрутство припинились, оскільки одним із визначальним для цієї відповідальності є причинно-наслідковий зв`язок між діями/бездіяльністю цих осіб та наслідками у вигляді доведення боржника до банкрутства та банкрутства, за умови винних дій цих осіб (суб`єктивна сторона).

Наведена правова позиція зазначена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 16.06.2020 у справі № 910/21232/16, від 14.07.2020 у справі № 904/6379/16, від 10.12.2020 у справі № 922/1067/17.

Зважаючи на вищевикладене, судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що ліквідатором доведено належними та допустимими доказами факт незаконних, недобросовісних дій та бездіяльності кінцевих бенефіціарних власників, учасників (власників), керівника банкрута, які мали вплив на діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча Компанія "Ледокол" та які призвели до банкрутства боржника, виведення даними особами активів боржника, зменшення ліквідаційної маси банкрута, що мало наслідком неможливість задоволення вимог кредиторів.

З урахуванням наведеного судова колегія констатує, що місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча Компанія "Ледокол" арбітражного керуючого Швеця Дмитра Івановича про покладення на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника-банкрута у справі № 908/588/24 у заявленому ліквідатором розмірі.

Водночас судова колегія відхиляє доводи апелянта ОСОБА_1 , щодо її непогодження з розміром субсидіарної відповідальності, що визначена ухвалою суду першої інстанції від 26.11.2024 р., з огляду на наступне.

Так, в обґрунтування свого заперечення щодо розміру субсидіарної відповідальності ОСОБА_1 вказує на те, що цей розмір визначений судом в оскаржуваній ухвалі на підставі ухвали від 28.03.2024 р., якою було затверджено розмір кредиторських вимог, зокрема, кредитора ПАТ Запоріжжяобленерго. Однак ОСОБА_1 вважає, що при встановленні розміру кредиторських вимог ПАТ Запоріжжяобленерго суд першої інстанції припустився помилки, на підтвердження чого посилається на листування адвоката представника ОСОБА_1 , з ТОВ Запоріжжяелектропостачання та надані останнім документи, які долучені до апеляційної скарги, та які скаржник просить долучити до матеріалів справи і враховувати при ухваленні рішення судом апеляційної інстанції

Як вже було зазначено, розмір субсидіарної відповідальності у сумі 6 172 122,15 грн, яку ліквідатор просить покласти на відповідачів, корелюється з розміром грошових вимог кредиторів до ТОВ «Керуюча Компанія «Ледокол». Вказаний розмір грошових вимог визнаний ухвалами Господарського суду Запорізької області від 28.03.2024 р. і від 11.06.2024 р. у справі № 908/588/24.

Зазначені ухвали суду першої інстанції набули законної сили, а отже є чинними.

Частиною 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ.

Крім цього, судова колегія зауважує, що відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно з ч. 4 ст. 80 ГПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Частиною 8 ст. 80 ГПК України унормовано, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з ч. 2 ст. 118 ГПК України заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Окрім цього, відповідно до п. п. 6-7 ч. 2 ст. 182 ГПК України у підготовчому засіданні суд, зокрема, з`ясовує, чи повідомлені сторони про всі обставини справи, які їм відомі; чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Статтею 194 ГПК України встановлено, що завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Зі змісту вищенаведених норм убачається, що в межах позовного провадження докази у справі подаються виключно в межах підготовчого засідання у встановлені судом або ГПК України строки. При цьому, відповідач подає докази на підтвердження заперечень проти позовних вимог разом із відзивом, а у разі неможливості їх подання повідомляє про це суд із зазначенням поважних причин такого неподання для надання судом додаткового строку для подання таких доказів. Неподання доказів у встановлені судом або законом строки та недоведення поважності причин такого неподання має наслідком неприйняття таких доказів до розгляду.

Суд може прийняти до розгляду докази, подані стороною на стадії розгляду справи по суті, коли встановить, що сторона не мала можливості подати їх у визначений законом або судом строк з причин, що не залежали від неї.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем не подавались до суду першої інстанції докази, на які він посилається в апеляційній скарзі, при цьому за клопотаннями відповідачів судом неодноразово відкладалися судові засідання для надання відповідачам можливості подання відзиву на заяву ліквідатора з документальним підтвердженням своїх аргументів, заперечень, доводів.

Отже, місцевим господарським судом було створено належні умови для реалізації сторонами, зокрема, і відповідачами, свого права на надання суду доказів на підтвердження своїх заперечень, тоді як відповідачі з власної вини не скористалися цим правом.

Доводи апелянта про власну необізнаність щодо стану справ на підприємстві та відсутність документів, на які вона посилається в апеляційній скарзі та відповіді на відзив, не приймаються судовою колегією з огляду на те, що відповідачі, як учасники боржника, в силу закону зобов`язані володіти інформацію щодо господарської діяльності створеного ними товариства, а ОСОБА_1 , ще й як директор цього товариства, зобов`язана була мати документи пов`язані з господарською діяльністю банкрута.

При цьому, судова колегія звертає увагу, що провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Керуюча компанія Ледокол було відкрито ухвалою суду від 28.03.2024р., тобто у відповідачів було достатньо часу для отримання необхідних документів у випадку їх втрати.

Доводи апелянта про те, що відповідачі не здійснювали фактичне управління Товариством з обмеженою відповідальністю Керуюча компанія Ледокол також відхиляються судовою колегією, як такі, що не підтверджені належними і допустимими доказами.

На переконання колегії суддів не заслуговують на увагу і доводи апелянтів про те, що у Товариства з обмеженою відповідальністю Керуюча компанія Ледокол відсутній електронний кабінет а у заява про покладення субсидіарної відповідальності подана не належною особою, оскільки заява про покладення субсидіарної відповідальності підписана та подана до суду належною особою арбітражним керуючим Швецем Д.І., на якого згідно з постановою Господарського суду Запорізької області від 02.07.2024 року покладено виконання обов`язків ліквідатора ТОВ КК Ледокол. Зазначена заява подана ліквідатором з власного зареєстрованого кабінету у підсистемі Електронний суд та засвідчена власним електронним цифровим підписом.

З урахуванням усього вищенаведеного, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є безпідставними та не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції, оскаржувана ухвала відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційних скарг та скасування ухвали Господарського суду Запорізької області від 26.11.2024 р. у цій справі відсутні.

Згідно з ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті ОСОБА_1 судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 21 801,60 грн слід покласти на останню.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 123, 129, 231, 269, 270, 275-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 26.11.2024 р. у справі № 908/588/24 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 26.11.2024 р. у справі № 908/588/24 залишити без змін.

Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, покласти на ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена та підписана 17.07.2025 року.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя Ю.Б. Парусніков