ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2025 Справа № 914/1711/25

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», м. Київ,

до відповідача: Комунального підприємства «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради, м.Дрогобич Львівської області,

про стягнення 219'206,56 грн.

Суддя Б. Яворський.

Справу розглянуто без виклику сторін.

Суть спору. На розгляд Господарського суду Львівської області через систему «Електронний суд» Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» подано позовну заяву до Комунального підприємства «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради про стягнення 219'206,56 грн. заборгованості за договором №1536-ТКЕ(Л24)-21 постачання природного газу від 25.04.2024.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 29.05.2025 справу №914/1711/25 передано на розгляд судді Б. Яворському. Ухвалою суду від 03.06.2025 позовну заву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

18.06.2025 відповідач через систему «Електронний суд» подав заяву про розстрочення виконання рішення суду, у якій просить розстрочити виконання рішення господарського суду Львівської області в сумі заборгованості 219'206,56 грн. строком на 12 місяців рівними частинами з дня ухвалення цього рішення суду, а саме 11 місяців по 18'267,21 грн., а 1 місяць 18'267,25 грн.

23.06.2025 позивач подав відповідь на відзив, у якій заперечив щодо розстрочення виконання рішення суду.

08.07.2025 та 09.07.2025 відповідач знову подав заяви про розстрочення виконання рішення суду на 12 місяців, аналогічні до раніше поданої.

Аргументи позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач у порушення умов договору №1536-ТКЕ(Л24)-21 постачання природного газу від 25.04.2024 не оплатив отриманий від позивача у період з квітня по серпень 2024 природній газ на загальну суму 219206,56 грн. Позивач не намагається притягнути до відповідальності відповідача, предметом спору є виключно стягнення основного боргу. Позивач не нараховував відповідачу неустойку, відсотки річних та інфляційні втрати. Позивач не погоджується із заявою про розстрочення виконання судового рішення. Вважає, що заява про розстрочення виконання судового рішення є передчасною, адже на цій стадії судового розгляду відсутнє судове рішення, яке набрало законної сили, а тому немає й підстав відстрочувати його виконання; відповідач не надав доказів настання виняткових обставин, визначених ч. 4 ст. 331 ГПК України, які б були підставою для розстрочення.

Аргументи відповідача.

Відповідач у заяві про розстрочення виконання рішення суду не заперечив факт отримання газу та наявність заборгованості у розмірі 219206,56 грн., однак просив розстрочити виконання рішення суду строком на 12 місяців рівними частинами.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» та Комунальним підприємством «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради укладено договір від 25.04.2024 №1536-ТКЕ(Л24)-21 постачання природного газу. Відповідно до пункту 1.1, 1.2 договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем для власних потреб, або в якості сировини, а не для продажу. Відповідно до п. 3.5 договору, приймання-передача газу оформлюється актом приймання-передачі природного газу.

На виконання умов договору протягом квітня-серпня 2024 позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 219206,56 грн згідно актів приймання передачі природного газу:

- акт приймання-передачі природного газу від 30 квітня 2024, обсяг переданого газу: 1,41096 тис. куб. м, вартістю: 23356,87 грн (обсяг ІІІ);

- акт приймання-передачі природного газу від 31 травня 2024, обсяг переданого газу: 5,90421 тис. куб. м, вартістю: 97737,62 грн (обсяг ІІІ);

- акт приймання-передачі природного газу від 30 червня 2024, обсяг переданого газу: 3,46231 тис. куб. м, вартістю: 57314,69 грн (обсяг ІІІ);

- акт приймання-передачі природного газу від 31 липня 2024, обсяг переданого газу: 2,35799 тис. куб. м, вартістю: 39033,90 грн (обсяг ІІІ);

- акт приймання-передачі природного газу від 31 серпня 2024, обсяг переданого газу: 0,10653 тис. куб. м, вартістю: 1763,48 грн (обсяг ІІІ).

Відповідно до пункту 5.1 договору оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період здійснюється споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку: 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу. Остаточний розрахунок за фактично поставлений газ здійснюється до 15 числа місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період. Відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань і не сплатив за отриманий природний газ, порушивши умови договору. Сума боргу за спожитий природний газ становить 219'206,56 грн.

ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст.626 ЦК України).

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно абз.1 ч. 1 та ч. 3 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Між сторонами виникли взаємні права та обов`язки на підставі укладеного договору постачання природного газу. Такий договір за своїм змістом є договором поставки та належною правовою підставою для виникнення у сторін взаємних прав та обов`язків, обумовлених цим договором.

Частинами першою та другою статті 714 Цивільного кодексу України визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки (ч.2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору розрахунків за отриманий природний газ у спірний період не провів, у зв`язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений природний газ становить 219206,56 грн. Тому вимоги про стягнення даної суми заборгованості є правомірними.

Щодо розстрочення виконання рішення суду про стягнення заборгованості. У заяві про розстрочення виконання рішення суду відповідач просив розстрочити виконання рішення суду строком на 12 місяців рівними частинами. Зазначив, що несвоєчасне погашення заборгованості перед позивачем сталося не з вини боржника, оскільки єдиним джерелом для оплати заборгованості є кошти, отримані в якості оплати за теплопостачання з населення, бюджетних установ та госпрозрахункових підприємств, які мають заборгованість перед відповідачем. Також наголошує на невідповідності фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджені (погоджені) органами державної влади чи органами місцевого самоврядування; заборгованість з різниці в тарифах станом на 01.04.2025р. становить 72,7 млн.грн.; на даний час 65% від отриманих коштів з рахунку КП «Дрогобичтеплоенерго» ДМР перераховується АТ «Ощадбанк» на рахунок позивача, але по іншому договору, а решту 35% коштів підприємство перераховує на заробітну плату працівників, податки, електроенергію та за послуги з розподілу природного газу тощо; станом на 01.06.2025 кредиторська заборгованість КП "Дрогобичтеплоенерго" ДМР становить: перед НАК Нафтогаз України 13053,2 тис.грн., ТзОВ «ГПК» «Нафтогаз Трейдинг» - 90090,1 тис. грн. та інші. Також відповідач вказує, що згідно з довідкою про стан претензійно-позовної роботи станом на 01.06.2025, у Дрогобицький міськрайонний суд подано 423 заяв про стягнення заборгованості за теплопостачання з фізичних осіб м. Дрогобича на суму 9266,99 тис. грн., та 356 заяв про стягнення заборгованості за теплопостачання з фізичних осіб м. Стебника на суму 9904,5 тис. грн. На примусовому стягненні перебуває 398 виконавчих проваджень на загальну суму 11970,76 тис. грн. про стягнення на користь КП «Дрогобичтеплоенерго» ДМР боргу з фізичних осіб. Відзначає, що КП «Дрогобичтеплоенерго» ДМР єдине підприємство, яке забезпечує населення та соціальну сферу послугами з теплопостачання, а тому фінансова неспроможність даного підприємства може призвести до спричинення кризової ситуації у соціальній сфері міст Дрогобича та Стебника. Крім того, КП «Дрогобичтеплоенерго» ДМР віднесено до Переліку підприємств, що обслуговують систему життєзабезпечення, які є оператором обєктів критичної інфраструктури сектору системи життєзабезпечення згідно з Секторальним переліком обєктів сектору системи життєзабезпечення, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України від 21 липня 2023 №49/ДСК.

Позивач, заперечуючи щодо розстрочення виконання рішення суду, відзначає, що таке звернення відповідача є передчасним, адже відсутнє рішення суду, яке набрало законної сили. Крім того, відповідач не надав доказів настання виняткових обставин, визначених ч. 4 ст. 331 ГПК України, які є підставою для розстрочення, і з моменту виникнення заборгованості відповідач не здійснював оплат.

Згідно ч.6 ст.238 ГПК України суд у разі необхідності у резолютивній частині рішення вказує про надання розстрочки виконання рішення суду. Тому доводи позивача про передчасність звернення відповідача із заявою про розстрочення виконання рішення суд відхиляє.

Стаття 239 ГПК України визначає, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Згідно ст.331 ГПК України підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. При цьому, Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, у зв`язку з чим суд повинен оцінювати докази, які підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 86 ГПК України, відповідно до якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Отже, за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його виконання, господарський суд, зокрема, має право розстрочити виконання рішення (ухвали, постанови).

У постанові Верховного Суду від 15.06.2018 у справі №917/138/16 зазначено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи. При цьому, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття таких заходів, не вимагається. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (п. 7.2. постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України № 9 від 17.10.2012 року «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України»).

До обставин, які ускладнюють виконання судового рішення належать, зокрема, скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події, тощо (рішення Конституційного Суду України від 26.06.2013р. у справі №1-7/2013).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) зазначено, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43). У зв`язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача при їх наданні суди, в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення. Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Обставини, які зумовлюють надання відстрочки виконання рішення суду, повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Отже, питання щодо надання відстрочки/розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, оцінки доводів боржника та заперечень кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану.

Аналіз матеріалів справи дає підстави для висновку про наявність виключних обставин, що ускладнюють виконання рішення суду. Подані відповідачем докази і наведені аргументи свідчать про його складний фінансовий стан, натомість позивач не надав доказів свого складного фінансового становища. Так, на примусовому стягненні на користь відповідача перебувають 398 виконавчих проваджень на загальну суму 11970,76 тис. грн. боргу з фізичних осіб; КП «Дрогобичтеплоенерго» єдине підприємство, яке забезпечує населення та соціальну сферу послугами з теплопостачання міст Дрогобича та Стебника і воно є об`єктом критичної інфраструктури сектору системи життєзабезпечення. Враховуючи зазначене, а також можливі наслідки для стягувача при затримці виконання рішення, суд вважає за можливе частково задоволити клопотання відповідача та розстрочити виконання рішення суду на 6 місяців.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Сплата позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжною інструкцією № від 28.05.2025 на суму 2'630,48 грн.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, тому судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 2, 3, 12, 13, 42, 73-80, 123, 129, 185, 191, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради (82100, Львівська області, м. Дрогобич, вул. Дяківа Олега, 1а; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, будинок 1; ) борг у сумі 219'206,56 грн.

3. Розстрочити виконання рішення господарського суду Львівської області у справі №914/1711/25 про стягнення 219'206,56 грн. заборгованості строком на 6 місяців з дня ухвалення цього рішення суду зі сплатою перших 5 місяців по 36'534,00 грн., а останній місяць 36'536,56 грн.

4. Стягнути з Комунального підприємства «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради (82100, Львівська області, м. Дрогобич, вул. Дяківа Олега, 1а; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, будинок 1; ) 2'630,48 грн судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Яворський Б.І.