ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року м. ОдесаСправа № 915/286/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Принцевської Н.М.;

суддів:; Савицького Я.Ф. Ярош А.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, пр-т Шевченка,29)

Секретар судового засідання (за дорученням головуючої судді): Романенко Д.С.;

Представники сторін:

Від Миколаївського міського центру зайнятості Мельников В.І.;

Від Державної податкової служби України в особі Головного управління ДПС у Миколаївській області не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Миколаївського міського центру зайнятості

на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 03.06.2025 про відмову у задоволенні заяви про зміну порядку виконання рішення суду (повний текст ухвали складено 09.06.2025)

по справі № 915/286/23

за позовом Миколаївського міського центру зайнятості

до Державної податкової служби України в особі Головного управління ДПС у Миколаївській області

про стягнення допомоги по безробіттю в розмірі 37557,80 грн,

(суддя першої інстанції: Ільєва Л.М., дата та місце винесення ухвали: 03.06.2025, Господарський суд Миколаївської області, м. Миколаїв, вул. Фалєєвська,14),

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 03.05.2023 у справі № 915/286/23 в задоволенні заяви Миколаївського міського центру зайнятості про зміну порядку виконання рішення суду у справі № 915/286/23 відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою 16.06.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Миколаївського міського центру зайнятості на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 03.06.2025 про відмову у задоволенні заяви про зміну порядку виконання рішення суду по справі № 915/286/23.

У своїй апеляційній скарзі Позивач вважає ухвалу від 03.06.2025 у справі № 915/286/23 незаконною та необґрунтованою.

На переконання Апелянта, суд першої інстанції безпідставно не врахував преюдиційне значення обставин, встановлених у справі № 915/1357/21, хоча в обох справах фігурує один і той самий рахунок, який згідно з офіційною відповіддю органу казначейства було закрито ще у 2023 році, що унеможливлює виконання рішення шляхом стягнення коштів на цей рахунок.

Крім того, суд першої інстанції безпідставно зазначив, що заявником не доведено належність нового рахунку, запропонованого для зміни способу виконання рішення, попри те що в заяві було чітко вказано розрахунковий рахунок Миколаївського обласного центру зайнятості з реквізитами згідно з вимогами IBAN, який підтверджено платіжним документом щодо сплати судового збору та офіційним повідомленням про відкриття рахунку.

Також Позивач вважає, що місцевий господарський суд не виконав обов`язку з`ясувати всі обставини, що мають значення для справи, та не залучив до участі у справі Миколаївський обласний центр зайнятості, інтереси якого безпосередньо зачіпаються. Таким чином, ухвала від 03.06.2025 є необґрунтованою, містить суперечливі висновки та порушує право на справедливий суд.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Миколаївського міського центру зайнятості на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 03.06.2025 по справі №915/286/23; призначено розгляд справи на 21.07.2025 об 11-00 год.; витребувано у Господарського суду Миколаївської області матеріали оскарження ухвали по справі №915/286/23.

26.06.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №915/286/23.

27.06.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Головного управління ДПС у Миколаївській області надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У своєму відзиві Відповідач вважає ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 03.06.2025 законною та обґрунтованою, оскільки Позивач не довів наявність обставин, що унеможливлюють або істотно ускладнюють виконання рішення суду. Зокрема, Миколаївський міський центр зайнятості не пред`являв виконавчого документа до виконання, тому відсутні підстави стверджувати про неможливість його виконання в установленому рішенні порядку.

Також Відповідач зазначає, що на момент ухвалення рішення судом 04.04.2023 Позивачу було вже відомо про закриття рахунку, зазначеного в рішенні, проте жодних дій для зміни способу виконання тоді вжито не було. Докази, надані до апеляційної скарги, не були подані до суду першої інстанції без об`єктивних причин, тому не можуть бути враховані. Крім того, вказаний у заяві новий рахунок належить іншій юридичній особі Миколаївському обласному центру зайнятості, правонаступництво якої щодо Миколаївського міського центру зайнятості документально не підтверджене. Таким чином, Апелянт не довів винятковості обставин, які б обґрунтовували зміну способу виконання рішення, а відтак підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

01.07.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Миколаївського міського центру зайнятості надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

У зв`язку з перебуванням судді - учасника колегії Дібрової Г.І. у відпустці з 30.06.2025 по 01.08.2025 розпорядженням керівника апарату суду №167 від 17.07.2025 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №915/286/23.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 17.07.2025 визначено новий склад колегії суддів: головуюча суддя Принцевська Н.М., судді: Савицький Я.Ф., Ярош А.І.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду 17.07.2025 справу №915/286/23 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі головуючого судді Принцевської Н.М., суддів: Савицького Я.Ф., Ярош А.І.; задоволено клопотання Миколаївського міського центру зайнятості про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по справі №915/286/23 поза межами приміщення суду; розгляд справи №915/286/23 за апеляційною скаргою Миколаївського міського центру зайнятості на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 03.06.2025 призначено на 21.07.2025 об 11-00 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку EASYCON.

У судове засідання 21.07.2025 з`явився представник Позивача, який підтримав доводи викладені ним у своїй апеляційній скарзі, Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення якого був повідомлений належним чином.

Так, згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Отже, оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для розгляду відповідної заяви, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду заяви, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, а явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою та чинним законодавством встановлено певний час для ухвалення додаткової постанови, колегія суддів вважає за можливе вирішити питання про розподіл судових витрат за відсутності представників учасників справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши дотримання судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали суду, встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.02.2023 Миколаївський міський центр зайнятості звернувся до Господарського суду Миколаївської області із позовом до Державної податкової служби України в особі Головного управління ДПС у Миколаївській області про стягнення допомоги по безробіттю в розмірі 37557,80 грн.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 04.04.2023 у справі №915/286/23 позов Миколаївського міського центру зайнятості задоволено, стягнуто з Державної податкової служби України в особі Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області на користь Миколаївського міського центру зайнятості грошові кошти в сумі 37557,80 грн, а також сплачену суму судового збору в розмірі 2684,00 грн.

04.07.2023 Господарським судом Миколаївської області видано відповідний наказ на примусове виконання вказаного рішення Господарського суду Миколаївської області у справі № 915/286/23 щодо стягнення з Державної податкової служби України в особі Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області на користь Миколаївського міського центру зайнятості (р/р UA0706115 Держказначейська служба України, м. Київ) грошових коштів в сумі 37557,80 грн, а також сплаченої суми судового збору в розмірі 2684,00 грн.

08.05.2025 до Господарського суду Миколаївської області через підсистему Електронний суд ЄСІТС від Миколаївського міського центру зайнятості надійшла заява про зміну порядку виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.04.2023 у справі № 915/286/23 шляхом перерахування грошових коштів в сумі 37557,80 грн, а також сплаченої суми судового збору в розмірі 2684,00 грн на розрахунковий рахунок Миколаївського обласного центру зайнятості.

В обґрунтування вказаної заяви заявник посилався на те, що відповідно до наказу Міністерства економіки України від 18.10.2022 № 3900 «Про реорганізацію Миколаївського міського центру зайнятості» триває процедура припинення Миколаївського міського центру зайнятості шляхом його приєднання до Миколаївського обласного центру зайнятості ().

Як вказує заявник, станом на сьогодні розрахункові рахунки Миколаївського міського центру зайнятості в органах Держказначейства закрито, у зв`язку з чим кошти, стягнуті з боржника, не зможуть бути перераховані заявнику.

Позивач зазначає, що передавальний акт з червня 2023 року перебуває на затвердженні у Міністерстві економіки України, що унеможливлює звершення процедури реорганізації у державного реєстратора.

Разом з тим Позивач вказує, що згідно із п.п. 11 п. 9 Положення про Миколаївський міський центр зайнятості, Миколаївський міський центр зайнятості має право стягувати відповідно до законодавства кошти Фонду.

Наказом Миколаївського обласного центру зайнятості № 314-к від 15.12.2022 створено Миколаївську філію Миколаївського обласного центру зайнятості та затверджено Положення про Миколаївську філію Миколаївського обласного центру зайнятості.

Відповідно до п. 2 Положення про Миколаївську філію Миколаївського обласного центру зайнятості, Миколаївська філія Миколаївського обласного центру зайнятості створюється у Миколаївському районі Миколаївської області. Філія виконує функції, покладені на неї Миколаївським обласним центром зайнятості (далі регіональний центр зайнятості).

Нормами п. 6 Положення про Миколаївську філію Миколаївського обласного центру зайнятості передбачено, що Філія не є юридичною особою, не має окремого балансу, окремого рахунку в установах банків. У зв`язку з цим кошти стягуються безпосередньо на розрахунковий рахунок Миколаївського обласного центру зайнятості, який є юридичною особою публічного права та має рахунки в органах Державної казначейської служби України на підставі п. 5 Положення про Миколаївський обласний центр зайнятості.

Відтак, Позивач, з метою усунення обставини, що істотно ускладнює виконання рішення, просив суд змінити порядок виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.04.2023 у справі № 915/286/23 шляхом перерахування грошових коштів в сумі 37557,80 грн, а також сплаченої суми судового збору в розмірі 2684,00 грн на розрахунковий рахунок Миколаївського обласного центру зайнятості (, м. Миколаїв, вул. Благовісного Вадима, 68.

Як вже було зазначено, ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 03.05.2023 у справі №915/286/23 задоволенні заяви Миколаївського міського центру зайнятості про зміну порядку виконання рішення суду від 08.05.2025 у справі № 915/286/23 було відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що заявник не навів суду переконливих доводів щодо наявності саме таких виняткових обставин у розумінні ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, зокрема щодо пред`явлення наказу до виконання та неможливості його виконання за наведених в заяві обставин, які б тягли за собою можливість зміни порядку виконання рішення суду у даній справі.

Перевіривши дотримання судом першої інстанції норм процесуального законодавства, в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно із ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною 1 ст. 18 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 327 Господарського України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26.06.2013 у справі №1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №2-р(ІІ)/2019 від 15.05.2019 у справі №3-368/2018(5259/18) Конституційний Суд України, беручи до уваги ст. 3, 8, ч.ч.1,2 ст. 55, ч.ч.1, 2 ст. 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, вважає, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом.

Також, у вищевказаному рішенні Конституційний Суд України наголошує, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

Частиною 1 ст. 239 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до ст.331 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого ст. 16 Цивільного кодексу України. Отже, під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб. Зокрема, зміна способу виконання рішення можлива шляхом видозмінення зазначеної у рішенні форми виконання (грошової чи майнової), тобто за відсутності у боржника присудженого Позивачеві майна в натурі або грошових коштів, достатніх для покриття заборгованості.

Зміна способу та порядку виконання рішення є однією з процесуальних гарантій захисту та відновлення захищених судом прав та інтересів фізичних і юридичних осіб. Зі змісту та призначення інституту зміни способу виконання рішення, ухвали, постанови, вбачається, що він є ефективним процесуальним засобом на гарантування виконання рішення (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2015 №11-рп/2012).

Зміна способу або порядку виконання рішення, здійснена ним в порядку, визначеному ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, не є прийняттям нового рішення, яке підлягає окремому виконанню, але означає прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб встановлений у рішенні та припинення здійснення тих заходів, які були визначені рішенням та здійснення їх у спосіб, встановлений ухвалою, винесеною відповідно до норм процесуального права. Отже, така ухвала є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання судового рішення та спрямована на забезпечення повного виконання рішення суду і відповідного судового наказу.

Як було встановлено судовою колегією, відповідно до наказу Міністерства економіки України від 18.10.2022 № 3900 «Про реорганізацію Миколаївського міського центру зайнятості» триває процедура припинення Миколаївського міського центру зайнятості шляхом його приєднання до Миколаївського обласного центру зайнятості (), при цьому передавальний акт, який з червня 2023 року перебуває на затвердженні у Міністерстві економіки України, унеможливлює завершення процедури реорганізації у державного реєстратора.

Наведене свідчить, що процедура реорганізації Миколаївського міського центру зайнятості шляхом приєднання до Миколаївського обласного центру зайнятості наразі триває та не завершена у встановленому порядку, що унеможливлює державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Відповідно до п. 1. ст 104 Цивільного кодексу юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Відповідно до пункту 4 розділу VII Порядку відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Казначейства, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 22.06.2012 №?758 (у редакції наказу Мінфіну від 18.01.2024 №?23), у разі ліквідації або реорганізації клієнта (зокрема шляхом приєднання), рахунки закриваються на підставі поданої заяви клієнта.

Разом з тим, відповідно до листа Управління Державної казначейської служби України у м. Миколаєві Миколаївської області від 27.12.2024, станом на цю дату Миколаївський міський центр зайнятості не має відкритих рахунків. Крім того, відповідно до повідомлення про закриття рахунків, розрахункові рахунки Миколаївського міського центру зайнятості в органах казначейства були закриті 28.02.2023.

Відтак, виходячи із зазначеного, судова колегія зазначає, що Позивачем було закрито свої рахунки в органах Державної казначейської служби України в межах передбаченої законом процедури реорганізації юридичної особи шляхом приєднання, що здійснено відповідно до пункту 4 розділу VII Порядку відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Казначейства, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 22.06.2012 №?758 (у редакції наказу Мінфіну від 18.01.2024 №?23).

Судова колегія встановила, що 04.07.2023 Господарський суд Миколаївської області видав наказ у справі № 915/286/23 про примусове стягнення з ДПС України (ГУ ДПС у Миколаївській області) грошових коштів у сумі 37 557,80 грн та 2 684,00 грн судового збору. Вказані суми мають бути перераховані саме на рахунок Миколаївського міського центру зайнятості в Державній казначейській службі України (р/р UA0706115, м. Київ), який вже на час видачі судового наказу було закрито.

З наведеного вбачається, що оскільки розрахункові рахунки Миколаївського міського центру зайнятості в органах казначейства були закриті ще 28.02.2023, а станом на 27.12.2024 відкритих рахунків не існує, судова колегія зазначає, що виконання наказу Господарського суду Миколаївської області від 04.07.2023 у справі №915/286/23 є об`єктивно неможливим, оскільки відсутній чинний рахунок отримувача для зарахування стягнутих коштів.

З огляду на викладене, судова колегія констатує, що невиконання судового рішення становить порушення конституційних засад судочинства та підриває принципи верховенства права. Як вже було зазначено, виконання судового рішення, відповідно є невід`ємною складовою права на судовий захист, недотримання обов`язку щодо виконання судового рішення ставить під сумнів ефективність правосуддя та порушує право на справедливий судовий розгляд.

Разом з тим, судова колегія вказує наступне: пунктом 6. наказу Міністерства економіки України від 18.10.2022 № 3900 «Про реорганізацію Миколаївського міського центру зайнятості» встановлено, що Миколаївський обласний центр зайнятості є правонаступником усіх майнових і немайнових прав та обов`язків Миколаївського міського центру зайнятості.

Правонаступництво юридичної особи має місце у випадку її припинення шляхом реорганізації: злиття, приєднання, поділу, перетворення (частина перша статті 104 Цивільного кодексу України). У такому разі відбувається одночасне правонаступництво (передання) прав і обов`язків юридичної особи або, іншими словами, одночасне правонаступництво щодо майна, прав і обов`язків юридичної особи (частина друга статті 107 Цивільного кодексу України).

Натомість правонаступництво прав та обов`язків юридичної особи не завжди є наслідком правонаступництва юридичної особи. А тому перше може бути не тільки універсальним (частина перша статті 104 Цивільного кодексу України), але й сингулярним, тобто таким, за якого до правонаступника переходить певне право кредитора чи обов`язок боржника.

Внаслідок певної дії чи події сторону у зобов`язанні можна замінити на іншу особу, яка є її правонаступником або стосовно лише цивільних прав (обов`язків), або одночасно щодо цивільних прав і обов`язків.

Разом з тим, відповідно до п. 5. Положення про Миколаївський міський центр зайнятості У разі припинення діяльності Миколаївського міського центру зайнятості (шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу, приєднання, перетворення) його активи передаються Центральному апарату Служби, Миколаївському обласному центру зайнятості, іншому районному, міському або міськрайонному центру зайнятості (далі - базовий центр зайнятості) (за рішенням Центрального апарату Служби) або зараховуються до доходу Фонду.

Виходячи з наведеного, судова колегія зазначає, що Миколаївським обласний центр зайнятості є правонаступником Миколаївського міського центру зайнятості, а отже до нього переходять всі права та обов`язки, дане підтверджується умовами наказу Міністерства економіки України від 18.10.2022 № 3900 "Про реорганізацію Миколаївського міського центру зайнятості".

Наказом Миколаївського обласного центру зайнятості № 314-к від 15.12.2022 створено Миколаївську філію Миколаївського обласного центру зайнятості та затверджено Положення про Миколаївську філію Миколаївського обласного центру зайнятості.

Відповідно до п. 2 Положення про Миколаївську філію Миколаївського обласного центру зайнятості Миколаївська філія Миколаївського обласного центру зайнятості (далі Філія) створюється у Миколаївському районі Миколаївської області. Філія виконує функції, покладені на неї Миколаївським обласним центром зайнятості (далі регіональний центр зайнятості).

Разом з тим, нормами п. 6 Положення про Миколаївську філію Миколаївського обласного центру зайнятості передбачено, що Філія не є юридичною особою, не має окремого балансу, окремого рахунку в установах банків.

У зв`язку з цим діяльність зі стягнення заборгованості із сплати страхових внесків та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 01 січня 2011 року на території міста Миколаєва здійснює безпосередньо Миколаївський обласний центр зайнятості на підставі п.п. 16, 17 п. 7 Положення про Миколаївський обласний центр зайнятості.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку, що обставини, пов`язані із закриттям усіх рахунків Позивача, а також тривалим процесом його реорганізації, який наразі перебуває на завершальній стадії, об`єктивно унеможливлюють виконання судового рішення у спосіб, визначений первісно. За таких умов, відповідно до положень статті 331 Господарського процесуального кодексу України, зміна способу і порядку виконання судового рішення є єдиним ефективним та правомірним механізмом реалізації прийнятого рішення.

Зміна зазначеного способу виконання рішення відповідає порядку, визначеному статтею 331 Господарського процесуального кодексу України, а саме не є ухваленням нового рішення, що підлягає окремому виконанню, і водночас є необхідною для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у раніше визначений спосіб.

У контексті вищевикладених обставин судова колегія вважає висновок суду першої інстанції про те, що заявником не наведено переконливих доводів щодо наявності виняткових обставин у розумінні статті 331 Господарського процесуального кодексу України, які б обґрунтовували необхідність зміни способу та порядку виконання судового рішення, помилковим, передчасним та таким, що не ґрунтується на належній оцінці наданих доказів і фактичних обставин справи.

Таким чином, доводи Позивача, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає обґрунтованими, такими, що відповідають дійсним обставинам справи, та приймає їх. Наявні у справі документи і фактичні дані підтверджують існування виняткових обставин, які унеможливлюють виконання рішення у встановлений спосіб та, відповідно, є підставою для зміни способу і порядку його виконання.

Відтак, судова колегія доходить висновку, що апеляційна скарга Миколаївського міського центру зайнятості підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду місцевого господарського суду скасуванню, змінити порядок виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.04.2023 у справі № 915/286/23 шляхом стягнення з Державної податкової служби України в особі Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області, на користь Миколаївського обласного центру зайнятості грошових коштів в сумі 37557,80 грн, а також сплачену суму судового збору в розмірі 2684,00 грн.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає Позивач та Відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту ст.79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у постанові від 16.02.2021 у справі №927/645/19.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою ВС у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст.32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (п. 6 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 277 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вирішила, апеляційну скаргу Миколаївського міського центру зайнятості на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 03.06.2025 у справі №915/286/23 - задовольнити, а ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 03.06.2025 у справі №915/286/23 скасувати.

Керуючись ст. 269, 270, 271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Миколаївського міського центру зайнятості на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 03.06.2025 у справі №915/286/23 про відмову у задоволенні заяви про зміну порядку виконання рішення суду - задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 03.06.2025 у справі №915/286/23 скасувати.

3. Змінити порядок виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 04 квітня 2023 року у справі № 915/286/23 шляхом стягнення з Державної податкової служби України, код 43005393 (04053, м. Київ, Львівська площа, буд. 8) в особі Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області, код 44104027 (54009, м. Миколаїв, вул. Лягіна, 6) на користь Миколаївського обласного центру зайнятості (, м. Миколаїв, вул. Благовісного Вадима, 68 UA0106112) грошових коштів в сумі 37557 (тридцять сім тисяч п`ятсот п`ятдесят сім) грн 80 коп., а також сплачену суму судового збору в розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.1 ч.3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 25.07.2025 року.

Головуюча суддя: Н.М. Принцевська

Судді: Я.Ф. Савицький

А.І. Ярош