ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року

м. Київ

cправа № 902/821/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранець О. М. - головуючий, Кондратова І. Д., Мамалуй О. О.,

за участю секретаря судового засідання Сініцина В. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства «Вінницяобленерго»

на рішення Господарського суду Вінницької області

у складі судді Тварковського А.А.

від 18.02.2025

та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів Крейбух О.Г., Павлюк І.Ю., Юрчука М.І.

від 07.05.2025

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

до Акціонерного товариства «Вінницяобленерго»

про стягнення 4 453 184,32 грн,

за зустрічним позовом Акціонерного товариства «Вінницяобленерго

до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

про тлумачення умов договору,

за участю представників:

від позивача: Мартьянова Л.В.,

від відповідача: Сидорук В.В.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2024 року Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулося до Господарського суду Вінницької області із позовом до Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" про стягнення, 200 255 895,92 грн, з яких 196 538 526,23 грн - основна заборгованість, 1 227 051,88 грн - 3% річних, та 2 490 317,81 інфляційні втрати.

З урахуванням заяви від 14.01.2025 про збільшення розміру первісних позовних вимог ціна первісного позову склала 284 984 104,45 грн, з яких: 280 530 920,13 грн - основний борг; 2 898 981,8 грн - інфляційні втрати та 1 554 202,52 грн - 3% річних.

Ухвалою суду від 14.01.2025 закрито провадження у справі № 902/821/24 щодо первісних позовних вимог в частині стягнення основного боргу з підстав погашення такого боргу відповідачем після відкриття провадження у справі. Ціна первісного позову складається із 2 898 981,8 грн - інфляційних втрат та 1 554 202,52 грн - 3% річних.

Позов обгрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління від 01.01.2024 №0515-03041-ПД щодо повного та своєчасного проведення розрахунків за надані послуги.

21.08.2024 Акціонерне товариство "Вінницяобленерго" подало до суду зустрічну позовну заяву до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про тлумачення умов п. 3.7 Договору про надання послуг диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, ідентифікатор договору № 0515-03041-ПД, дата акцептування 01.01.2024.

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що згідно з п. 3.7. Договору здійснення оплати за надані послуги можливе лише на підставі рахунків, у той час як Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" вважає, що відповідач має здійснювати оплату за фактичний обсяг послуги лише на підставі актів надання послуги.

Короткий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій

01.01.2024 між Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" (оператор системи передачі - ОСП) та Акціонерним товариством "Вінницяобленерго" (користувач) шляхом підписання заяви приєднання укладено договір про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління з ідентифікатором № 0515-03041-ПД (договір), відповідно до предмету якого ОСП безперервно надає послугу з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, а саме управління режимами роботи ОЕС України з виробництва, передачі, забезпечення планових перетоків електричної енергії по міждержавних лініях зв`язку ОЕС України з енергосистемами суміжних країн, розподілу та споживання електричної енергії для забезпечення здатності енергосистеми задовольняти сумарний попит на електричну енергію та потужність у кожний момент часу з дотриманням вимог енергетичної, техногенної та екологічної безпеки, а Користувач, в свою чергу, зобов`язується здійснювати оплату за надану Послугу відповідно до умов цього Договору.

Згідно із п. 3.4. договору планова та/або фактична вартість послуги визначається як добуток діючого на момент надання послуги тарифу на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління та планового та/або фактичного обсягу послуги в розрахунковому періоді. На вартість послуги нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України.

Відповідно до п. 3.5. договору користувач здійснює поетапну оплату планової вартості послуги за кожну декаду розрахункового періоду згідно із зазначеною системою платежів і розрахунків:

1 платіж - до 18 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в першій декаді розрахункового періоду;

2 платіж - до 28 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в другій декаді розрахункового періоду;

3 платіж - до 08 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, в розмірі планової вартості послуги, наданої в третій декаді розрахункового періоду.

Плановий обсяг послуги, що використовується для визначення планової вартості послуги, визначається на підставі даних адміністратора комерційного обліку (далі - АКО) за кожну декаду розрахункового періоду (п. 3.6. договору).

За змістом п. 3.7. договору сторони погодили, що оплату вартості послуги, після коригування обсягів та вартості послуг, користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта надання послуги (включно), або акт надання послуги щодо проведення донарахувань в минулих періодах (включно).

Цей договір набирає чинності з дати акцептування заяви-приєднання, зазначеної в повідомленні ОСП, і діє до 31 грудня (включно) року, у якому акцептована заява-приєднання. Цей договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії цього договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов, шляхом направлення відповідного повідомлення (п. 13.1. договору).

Як підтверджується матеріалами справи (підписаними сторонами в електронній формі актами наданих послуг, актами коригування) за період з січня по вересень 2024 року Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" надано та Акціонерним товариством "Вінницяобленерго" отримано послуги за договором загальною вартістю 280 530 920,13 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та постанови суду апеляційної інстанції

Господарський суд Вінницької області рішенням від 18.02.2025 у справі № 902/821/24, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.05.2025, первісний позов задовольнив повністю. Стягнув з Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" 2 898 981,8 грн - інфляційних втрат, 1 554 202,52 грн - 3% річних та 847 840 грн - витрат на сплату судового збору. У задоволенні зустрічного позову відмовив повністю. Витрати на сплату судового збору за подання зустрічної позовної заяви в розмірі 3 028 грн залишив за Акціонерним товариством "Вінницяобленерго".

Рішення обґрунтовані тим, що відповідач за первісним позовом не заперечує обсягів та вартості наданих послуг за спірний період січня-вересня 2024 року, про що свідчить сплата основного боргу в повному обсязі. Позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат судом перевірено за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "LІGA 360", та встановлено, що такий розрахунок перебуває в межах розрахунку суду.

Оскільки спір доведено до суду внаслідок неправильних дій відповідача і погашення основного боргу за первісним позовом відбулося вже після подання позову, то витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви покладаються на Акціонерне товариство "Вінницяобленерго" повністю в сумі 847 840 грн відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України.

Враховуючи, що тлумачення договору можливе до початку його виконання сторонами, у зустрічному позові відмовлено в повному обсязі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

Акціонерне товариство "Вінницяобленерго" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Вінницької області від 18 лютого 2025 року та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 07 травня 2025 року у справі № 902/821/24 в частині розподілу судових витрат, у якій просило оскаржені рішення змінити у частині присудженої до стягнення суми судового збору, а саме: стягнути з Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" 53 438,21 грн витрат по сплаті судового збору. Стягнути із Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на користь Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" понесені у зв`язку із розглядом цієї касаційної скарги судові витрати.

Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 абзацу 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України та обґрунтована неправильним застосуванням судами частини дев`ятої статті 129 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 903/181/19, від 06.09.2021 у справі № 910/8775/20, від 23.01.2024 у справі № 910/7984/22 та від 28.01.2025 у справі № 910/11845/23.

Позивач відзиву на касаційну скаргу не надав що не перешкоджає касаційному перегляду судових рішень.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанції

Предметом касаційного оскарження є рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного господарського суду виключно в частині розподілу судових витрат. В іншій частині зазначені судові рішення не оскаржуються, а тому згідно з частиною першою статті 300 ГПК України не є предметом касаційного перегляду.

Як зазначено в касаційній скарзі відповідача, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення по суті вирішення спору, присудив до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 847 840 грн. Необхідність стягнення з відповідача судового збору в повному розмірі судом першої інстанції обґрунтовано тим, що оскільки спір доведено до суду внаслідок неправильних дій відповідача і погашення основного боргу за первісним позовом відбулося вже після подання позову, то витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви покладаються на Акціонерне товариство «Вінницяобленерго» повністю в сумі 847 840 грн відповідно до частини 9 статті 129 ГПК України.

Відповідно до частини 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору встановлено Законом України "Про судовий збір".

Згідно із пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Наведеною нормою Закону України "Про судовий збір" передбачено повернення судового збору в разі закриття (припинення) провадження у справі.

Пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач за первісним позовом звернувся з позовом, з урахуванням заяв про збільшення розміру первісних позовних вимог та уточнення їх розміру, які прийняті судом, про стягнення із відповідача за первісним позовом 280 530 920,13 грн основного боргу, 2 898 981,8 грн інфляційних втрат та 1 554 202,52 грн 3% річних.

Оскільки під час судового розгляду сума основного боргу була погашена, з урахуванням останньої редакції поданого розрахунку, позивач просив суд стягнути з відповідача 2 898 981,8 грн - інфляційних втрат та 1 554 202,52 грн - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 14.01.2025 провадження у справі № 902/821/24 щодо первісних позовних вимог в частині стягнення з Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" 280 530 920,13 грн основного боргу закрито відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

У постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 903/181/19, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, викладено таку правову позицію: "лише висновок суду першої інстанції про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково свідчить про вирішення спору по суті розглянутих вимог. Натомість, у тому випадку, коли в резолютивній частині судового рішення зазначається про закриття провадження у справі щодо частини із заявлених вимог у зв`язку з відсутністю предмету спору, спір по суті у відповідній частині не вирішується, навіть якщо розгляд справи по суті закінчується ухваленням рішення суду, без постановлення відповідної ухвали, як окремого процесуального документа.

Відповідно, у такому разі (закриття провадження у справі щодо частини із заявлених вимог у резолютивній частині рішення) норма частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору, не застосовуються і не може бути підставою для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у повному обсязі, в тому числі і щодо частини із заявлених вимог, за якою провадження було закрито.

Верховний Суд підкреслює, що у зазначеній нормі Господарського процесуального кодексу України йдеться про здійснення розподілу судових витрат між сторонами у справі у разі вирішення спору по суті. Водночас, така норма не застосовується, якщо Закон України "Про судовий збір" у такому випадку передбачає повернення судового збору з Державного бюджету України.

Зокрема, у пункті 5 частини 1 статті 7 цього Закону прямо встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях".

Подібний за змістом висновок щодо застосування приписів частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, пункту 5 частини 1 статті 7 Закон України "Про судовий збір" викладений також у постановах Верховного Суду від 06.09.2021 у справі № 910/8775/20, від 23.01.2024 у справі № 910/7984/22 та від 28.01.2025 у справі № 910/11845/23, на які посилається скаржник у касаційній скарзі.

Верховний Суд погоджується з доводами скаржника, викладеними у касаційній скарзі, стосовно безпідставного стягнення судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, з відповідача на користь позивача судового збору з посиланням на положення частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Закриття провадження у справі є формою закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення, у зв`язку з чим результат вирішення спору відсутній. Відтак з урахуванням положень пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" наведений припис частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України застосований бути не може до основної суми боргу (280 530 920,13 грн), в частині якого було закрито провадження у справі.

З огляду на викладене суд касаційної інстанції вважає обґрунтованими твердження скаржника щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України без урахування приписів пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір".

У цій справі № 902/821/24, судом першої інстанції по первісному позові по суті було вирішено питання лише в частині задоволення 2 898 981,8 грн - інфляційних втрат та 1 554 202,52 грн - 3% річних, тому відповідно до приписів частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України відповідач за первісним позовом зобов`язаний відшкодувати позивачу за первісним позовом судовий збір лише за розгляд позовних вимог в цій частині.

Відповідно до частини другої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність.

Згідно зі статтею 13 вказаного Кодексу судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З наведених положень чинного процесуального законодавства вбачається, що саме учасники справи, які наділені певною процесуальною ініціативою, при зверненні до суду з заявами визначають свої вимоги (в межах яких і відбувається розгляд цих заяв судом) та несуть ризик настання або ненастання наслідків, пов`язаних з вчиненням відповідних процесуальних дій.

Верховний Суд зазначає, що Акціонерним товариством "Вінницяобленерго" подана касаційна скарга на рішення Господарського суду Вінницької області від 18 лютого 2025 року та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 07 травня 2025 року у справі № 902/821/24 в частині розподілу судових витрат. У касаційній скарзі відповідачем викладено вимогу про зміну оскаржених судових рішень в частині присудженої до стягнення суми судового збору, а саме просив стягнути з Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" 53 438,21 грн витрат по сплаті судового збору. Касаційна скарга є реалізацією відповідачем права на судовий захист та зумовлює обов`язок суду розглянути її в межах наведених доводів, керуючись принципом диспозитивності.

При з`ясуванні змісту поданої скарги, Верховний Суд, керуючись принципом диспозитивності у господарському процесі, виходить з того, як заявником визначено вимоги про розподіл судових витрат, та не вправі самостійно, з власної ініціативи змінювати суть заявленої вимоги.

Як зазначено в касаційній скарзі відповідача, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення по суті вирішення спору, присудив до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 847 840 грн. Необхідність стягнення з відповідача судового збору в повному розмірі судом першої інстанції обґрунтовано тим, що оскільки спір доведено до суду внаслідок неправильних дій відповідача і погашення основного боргу за первісним позовом відбулося вже після подання позову, то витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви покладаються на Акціонерне товариство «Вінницяобленерго» повністю в сумі 847 840 грн відповідно до частини 9 статті 129 ГПК України. Натомість відповідач вважає, що до стягнення з Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" належить 53 438,21 грн витрат по сплаті судового збору.

Верховний Суд погоджується з доводами скаржника, викладеними у касаційній скарзі, стосовно безпідставного стягнення з відповідача на користь позивача судового збору нарахованого, виходячи із суми основного боргу 280 530 920,13 грн, в частині якого було закрито провадження у справі, а також, що відповідач за первісним позовом зобов`язаний відшкодувати позивачу за первісним позовом судовий збір лише за розгляд позовних вимог в частині задоволення 2 898 981,8 грн - інфляційних втрат та 1 554 202,52 грн - 3% річних.

Враховуючи, що відповідачем визначено суму яку йому належить відшкодувати позивачу в розмірі 53 438,21 грн витрат по сплаті судового збору, яка не є меншою суми, розрахованої судом (виходячи з частки судового збору, яка припадає на вимоги про стягнення 2 898 981,8 грн - інфляційних втрат та 1 554 202,52 грн - 3% річних, в загальній сумі сплаченого судового збору при поданні позову), Верховний Суд, керуючись принципом диспозитивності у господарському процесі, вважає що касаційна скарга підлягає задоволенню, судові рішення зміні в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, з визначенням його розміру в сумі 53 438,21 грн, як визначено відповідачем.

Натомість витрати по сплаті судового збору в сумі 794401,79 грн можуть бути повернуті судом з Державного бюджету України за клопотанням Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго".

Щодо судових витрат за касаційний перегляд

Оскільки касаційна скарга подана відповідачем на рішення судів попередніх інстанцій лише в частині розподілу судових витрат по сплаті судового збору за подання позову, тобто не є об`єктом справляння судового збору, розподіл судових витрат за наслідками касаційного перегляду рішення місцевого господарського суду та постанови суду апеляційної інстанції в цій частині судом не здійснюється (аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 02.11.2021 у справі № 922/4198/20, від 09.12.2021 у справі №910/570/16, від 14.12.2021 у справі № 910/17870/20, від 17.05.2023 у справі № 910/20427/21).

Наведені скаржником обставини фактичної сплати судового збору при поданні касаційної скарги на рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині розподілу судових витрат по сплаті судового збору при зверненні з позовною заявою, не є підставою для здійснення судом розподілу цієї суми. За наведених скаржником обставин має місце помилкова сплата судового збору, який не розподіляється в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України за наслідком касаційного перегляду, а може бути повернутий за заявою особи у визначеному законом порядку.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд (пунктом 3 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частин 1- 4 статті 311 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Верховний Суд дійшов висновку, що покладення на відповідача за первісним позовом обов`язку зі сплати судового збору у даній справі в сумі 847 840 грн є неправомірним, а висновки судів - помилковими та такими, що прийняті при неправильному застосуванні пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" та з порушенням частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, тому ухвалені рішення місцевого господарського суду та постанова суду апеляційної інстанції підлягають зміні в частині розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 3 частини 1 статті 308, статтями 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" задовольнити.

2. Змінити рішення Господарського суду Вінницької області від 18 лютого 2025 року та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 07 травня 2025 року у справі № 902/821/24 у частині вирішення питання про розподіл між сторонами судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору.

У пункті 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Вінницької області від 18 лютого 2025 року у справі № 902/821/24 слова та цифри « 847 840 грн - витрат на сплату судового збору» замінити словами та цифрами « 53 438,21 грн - витрат на сплату судового збору».

3. В іншій частині рішення Господарського суду Вінницької області від 18 лютого 2025 року та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 07 травня 2025 року у справі № 902/821/24 залишити без змін.

4. Видачу наказу у справі № 902/821/24 доручити Господарському суду Вінницької області.

5. Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді І. Кондратова

О. Мамалуй