номер провадження справи 4/65/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2025 Справа № 908/1406/25

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя Зінченко Наталя Григорівна, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін справу

за позовом Приватного підприємства «МЕТ ТЕХ КОМПАНІ», (01113, м. Київ, вул. Коновальця Євгена, буд. 29)

до відповідача Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 55)», (70002, Запорізька область, Вільнянський район, м. Вільнянськ, вул. Металістів, буд. 1)

про стягнення 107643,06 грн.

13.05.2025 до служби діловодства господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява вих. № б/н від 02.05.2025 (вх. № 1531/08-07/25 від 12.05.2025) Приватного підприємства «МЕТ ТЕХ КОМПАНІ», м. Київ до Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 55)», м. Вільнянськ Запорізької області про стягнення 107643,06 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу № Г4/174-25 від 25.02.2025, в тому числі 105480,00 грн. основного боргу за поставлену продукцію, 1582,20 грн. інфляційних втрат та 580,86 грн. 3 % річних.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2025 справу № 908/1406/25 за вищевказаною позовною заявою розподілено судді Зінченко Н.Г.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Наразі строк, на який введено в Україні режим воєнного стану, продовжений до 07.08.2025.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 19.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1406/25 в порядку спрощеного позовного провадження, присвоєно справі номер провадження 4/65/25, ухвалено здійснювати розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою суду від 19.05.2025 про відкриття провадження у справі № 908/1406/25 відповідачу запропоновано у строк до 05.06.2025, але не пізніше 15 днів з дня отримання ухвали суду, подати відзив на позовну заяву і всі можливі докази у підтвердження його заперечень проти позову або його визнання, у разі незгоди з нарахованою сумою заборгованості навести свій контррозрахунок. Позивачу запропоновано, у разі отримання від відповідачів відзиву на позовну заяву, у строк до 18.06.2025, але не пізніше 10 днів з дня отримання від відповідача відзиву на позовну заяву, подати письмову відповідь на відзив на позовну заяву.

20.06.2025 через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС до господарського суду Запорізької області від Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 55)» надійшов Відзив на позовну заяву вих. № б/н, сформований в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС 20.06.2025, (вх. № 12680/08-08/25 від 20.06.2025), відповідно до прохальної частини якого відповідач просить суд: поновити строк на подачу відзиву на позовну заяву у справі № 908/1406/25; призначити справу № 908/1406/25 до розгляду за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін; відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 30.06.2025 в задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку для надання відзиву на позовну заяву у справі № 908/1406/25 відмовлено. Продовжено за ініціативою суду Державному підприємству «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 55)» процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву до 20.06.2025. В задоволенні клопотання про розгляд справи № 908/1406/25 за правилами загального позовного провадження відмовлено повністю.

Заявлені позивачем вимоги викладені в позовній заяві та обґрунтовані посиланням ст. 625 ЦК України, договором купівлі-продажу № Г4/174-25 від 25.02.2025, на підставі яких позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача 107643,06 грн. заборгованості, в тому числі 105480,00 грн. основного боргу за поставлену продукцію, 1582,20 грн. інфляційних втрат та 580,86 грн. 3 % річних.

У відзиві на позовну заяву відповідач заявлені вимоги вважає необґрунтованими. Заперечуючи проти заявлених вимог, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що відсутність актів приймання-передачі товару, на виконання договору, які підписані сторонами, скріплені печатками сторін, а також відсутність сертифікату відповідності на товар свідчить про відсутність в момент постачання продукції будь-яких супровідних документів. Також, зазначив, що договір купівлі-продажу укладено з порушенням вимог діючого законодавства, його зміст суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, відповідно, даний правочини є недійсним.Зауважив, що правові підстави для виконання недійсного Договору, в т.ч. сплата Покупцем (відповідачем) грошових коштів, відсутні, що має наслідкомвідмови у задоволенні позову. Крім того, вважає, що договір купівлі-продажу № Г4/174-25 від 25.02.2025укладено між пов`язаними юридичними особами, оскільки директор ПП «МЕТ ТЕХ КОМПАНІ» Мамонов М.А. на момент укладення договору перебував та досі перебуває у трудових відносинах із ДП «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України №55», тобто спірний договір направлений на реалізацію інтересів однієї особи, що протирічить вимогам ст. 238 ЦК Українита договір купівлі-продажу № Г4/174-25 від 25.02.2025 укладено за завищеною ціною на невигідних умовах для відповідача. На підставі викладеного просить суд в позові відмовити повністю.

23.06.2025 через підсистему «Електронний суд» Приватним підприємством «МЕТ ТЕХ КОМПАНІ» подано відповідь на відзив на позовну заяву б/н від 20.06.2025 (вх. № 12840/08-08/25 від 23.06.2025). У відповіді на відзив позивач зауважив, що станом на момент подання відповіді на відзив відсутні будь-які судові рішення, якими б було визнано недійсність даного договору, а отже договір є дійсний.Також, зазначив, що відповідач не надав ані документів, що підтверджують наявність контрольного пакета акцій чи вирішального впливу на органи управління підприємства, ані обставин фінансової залежності, ані рішення контролюючого органу ДП «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України №55», з якого виходить, що Мамонов М. А. здійснював фактичний контроль за бізнес-рішеннями іншої юридичної особи. Крім того, зауважив, що ціна товару у договорі встановлена сторонами за їх вільним волевиявленням і відповідає ринковим умовам.

У відповідності до частин 2 і 3 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, 18.06.2025 сплив тридцятиденний термін наданий сторонам на вчинення процесуальних дій, строк вчинення яких обмежений першим судовим засіданням.

Тому суд вважає за можливе розглянути вказану справу по суті.

Відповідно до ч., ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Ухвалою суду від 30.06.2025в задоволенні клопотання про розгляд справи №908/1406/25 за правилами загального позовного провадження відмовлено повністю.

Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення - 21.07.2025.

Розглянувши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ

25.02.2025 між Приватним підприємством «МЕТ ТЕХ КОМПАНІ» (Продавцем, позивачем у справі) та Державним підприємством «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 55)» (Покупцем, відповідачем у справі) укладено договір купівлі-продажу № Г4/174-25 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору, Продавець зобов`язався передати у власність Покупця наступну продукцію, іменовану далі товар: Кілки сталеві у кількості 150 комплектів загальною вартістю 105480,00 грн. з ПДВ.

За визначенням п. 2.1 Договору, сума договору: 105480,00 грн. з ПДВ.

Пунктами 3.1 та 3.2 Договору передбачено, що постачання товару здійснюється Покупцем власним автотранспортом у 14 денний строк з дня отримання заявки від Покупця. Датою поставки товару є дата, коли товар був переданий у власність Покупця, що підтверджується відповідними документами (накладними).

Згідно із п. 4.1 Договору, відвантаження продукції здійснюється на умовах стовідсоткової попередньої оплати.

Якість придбаного товару повинна відповідати чинним стандартам (ДСТУ), технічним умовам і повинна бути підтверджена відповідними сертифікатами якості, походження та висновками контрольно-аналітичної лабораторії (п. 5.1 Договору).

Відповідно до п. 7.1 Договору, приймання товару по кількості та якості здійснюється сторонами згідно з вимогами Положення про поставку продукції виробничо-технічного призначення та вимогам, викладеним в Інструкції № П-6 «Про порядок прийомки продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного вжитку по кількості» та інструкції № П-7 «Про порядок прийомки продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного вжитку по якості».

В пункті 11.1 Договору сторони погодили, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2025 року.

На виконання договірних зобов`язань позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 105480,00 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 47 від 25.02.2025.

Видаткова накладна № 47 від 25.02.2025підписана уповноваженими особами з боку Продавця і Покупця, підпис сторін скріплені печатками юридичних осіб.

Отже, факт поставки позивачем відповідачу товару на суму 105480,00 грн. на виконання умов Договору купівлі-продажу № Г4/174-25 від 25.02.2025 доведений видатковою накладною № 47 від 25.02.2025, яка узгоджена сторонами та підтверджує факт прийняття відповідачем товару без жодних зауважень та претензій, про що свідчать підписи уповноважених представників позивача та відповідача на цій видатковій накладній.

Таким чином, позивач взяті на себе зобов`язання згідно умов Договору виконав у повному обсязі та належним чином.

Мотивуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що на момент його звернення до суду з позовом у даній справі відповідачем товар, поставлений згідно видаткової накладної № 47 від 25.02.2025 не сплачений.

Оскільки відповідачем повністю оплата за поставлений товар не здійснена, зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом у даній справі про стягнення з відповідача 105480,00 грн. основного боргу. Крім того, за невиконання грошового зобов`язання позивачем нараховано 1582,20 грн. інфляційних втрат та 580,86 грн. 3 % річних.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд визнав позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Обставини справи свідчать, що спірні правовідносини сторін врегульовані договором, який за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини 1 статті 664 ЦК України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати. Покупець зобов`язаний сплатити повну ціну переданого товару.

Виходячи з умов п. п. 4.1 Договору, строк оплати за поставлений товар стовідсоткова попередня оплата.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем оплата товару, отриманого за видатковою накладною № 47 від 25.02.2025 в повному обсязі не здійснена.

Таким чином, станом на час звернення позивача до суду з позовом у даній справі заборгованість відповідача за отриманий товар згідно видаткової накладної № 47 від 25.02.2025 за Договором купівлі-продажу № Г4/174-25 від 25.02.2025становила 105480,00 грн.

Відповідачем факт порушення взятих на себе зобов`язань за умовами Договору в частині своєчасної і повної оплати за отриманий товар належними і допустимими доказами, в розумінні ст., ст. 76, 77 ГПК України, не спростований.

За змістом положень статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічні положення наведено й у статтях 525, 526 ЦК України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Матеріали справи свідчать, що в порушення умов Договору відповідач у встановлені строки та в повному обсязі з позивачем не розрахувався.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 105480,00 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу № Г4/174-25 від 25.02.2025 документально підтвердженими, обґрунтованими, заснованими на законі та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо доводів відповідача про недійсність договору № Г4/174-25 від 25.02.2025, суд зазначає наступне.

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Тобто, приписами даної правової норми встановлено, що договір є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або він не визнаний судом недійсним.

Отже, в силу приписів діючого законодавства правомірність правочину презюмується і обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на сторону, яка його оспорює.

У судовому порядку договір № Г4/174-25 від 25.02.2025 не оспорювався, судове рішення, яким було б визнано недійсність даного договору, відсутнє.

Стосовно доводів відповідач щодо того що, договір укладений пов`язаною особою - Мамоновим М.А , і через це була встановлена завищена ціна товару, суд зауважує таке.

Пункт 14.1.159 ПК України визначає, що пов`язані особи - юридичні та/або фізичні особи, та/або утворення без статусу юридичної особи, відносини між якими можуть впливати на умови або економічні результати їх діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють, з урахуванням, зокрема, таких критеріїв:а) для юридичних осіб:- одна юридична особа безпосередньо та/або опосередковано (через пов`язаних осіб) володіє корпоративними правами іншої юридичної особи у розмірі 25 і більше відсотків (крім міжнародних фінансових організацій, які відповідно до міжнародних договорів України наділені привілеями та імунітетами, та суб`єктів господарювання, власником істотної участі у розмірі 75 і більше відсотків у яких є такі міжнародні фінансові організації);- одна і та сама юридична або фізична особа безпосередньо та/або опосередковано володіє корпоративними правами у кожній такій юридичній особі у розмірі 25 і більше відсотків;- одна і та сама юридична або фізична особа приймає рішення щодо призначення (обрання) одноособових виконавчих органів кожної такої юридичної особи;- одна і та сама юридична або фізична особа приймає рішення щодо призначення (обрання) 50 і більше відсотків складу колегіального виконавчого органу або наглядової ради кожної такої юридичної особи;- принаймні 50 відсотків складу колегіального виконавчого органу та/або наглядової ради кожної такої юридичної особи складають одні і ті самі фізичні особи;- одноособові виконавчі органи таких юридичних осіб призначені (обрані) за рішенням однієї і тієї самої особи (власника або уповноваженого ним органу);- юридична особа має повноваження на призначення (обрання) одноособового виконавчого органу такої юридичної особи або на призначення (обрання) 50 і більше відсотків складу її колегіального виконавчого органу або наглядової ради;- кінцевим бенефіціарним власником (контролером) таких юридичних осіб є одна і та сама фізична особа;- повноваження одноособового виконавчого органу таких юридичних осіб здійснює одна і та сама особа;- сума всіх кредитів (позик), поворотної фінансової допомоги від однієї юридичної особи (крім банків та міжнародних фінансових організацій, які відповідно до міжнародних договорів України наділені привілеями та імунітетами, та суб`єктів господарювання, власником істотної участі у розмірі 75 і більше відсотків у яких є такі міжнародні фінансові організації) та/або кредитів (позик), поворотної фінансової допомоги від інших юридичних осіб, гарантованих однією юридичною особою (крім банків та міжнародних фінансових організацій, які відповідно до міжнародних договорів України наділені привілеями та імунітетами, та суб`єктів господарювання, власником істотної участі у розмірі 75 і більше відсотків у яких є такі міжнародні фінансові організації), стосовно іншої юридичної особи, перевищує суму власного капіталу більше ніж у 3,5 рази (для фінансових установ та компаній, що провадять виключно лізингову діяльність, - більше ніж у 10 разів). При цьому сума таких кредитів (позик), поворотної фінансової допомоги та власного капіталу визначається як середнє арифметичне значення (на початок та кінець звітного періоду). Положення цього абзацу не поширюються на суму кредитів (позик), залучених під державні гарантії;- доходи (виручка) юридичної особи - резидента від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) (за вирахуванням непрямих податків), окремій юридичній особі - нерезиденту або окремому іноземному утворенню без статусу юридичної особи (в тому числі нерезиденту, який провадить господарську діяльність через постійне представництво на території України) протягом календарного року становлять 75 і більше відсотків доходів (виручки) такої юридичної особи - резидента від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) (за вирахуванням непрямих податків) всім нерезидентам, за умови що такі доходи становлять 50 і більше відсотків загальної суми доходу такої юридичної особи від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) (за вирахуванням непрямих податків), визначеного за правилами бухгалтерського обліку;- вартість продукції (товарів, робіт, послуг), придбаної юридичною особою - резидентом в іншої окремої юридичної особи - нерезидента або окремого іноземного утворення без статусу юридичної особи (в тому числі у нерезидента, який провадить господарську діяльність через постійне представництво на території України) протягом календарного року, становить 75 і більше відсотків вартості продукції (товарів, робіт, послуг), придбаної такою особою у всіх нерезидентів, за умови що сума таких операцій з придбання становить 50 і більше відсотків загальної вартості продукції (товарів, робіт, послуг), придбаної такою юридичною особою резидентом.

Відповідачем жодних доказів пов`язаності сторін договору № Г4/174-25 від 25.02.2025, зокрема, через володіння 25% і більше корпоративних прав чи акцій іншої особи, через контроль над її органами управління (призначення виконавчих органів чи більшості складу колегіального органу), через фінансову залежність (сума позик або фінансової допомоги від однієї особи стосовно іншої перевищує власний капітал більше ніж у 3,5 рази) або через родинно-сімейні зв`язки між особами, не надано.

Відносно посилання відповідача на укладання Договору за завищеною ціною суд зазначає, що в силу приписів ст. 627 ЦК України сторони мають право вільно укладати договори, обирати контрагентів і визначати умови договору з урахуванням законів, звичаїв ділового обороту вимог розумності та справедливості. Водночас, ціна товару у договорі встановлена сторонами за їх вільним волевиявленням і відповідає ринковим умовам.

Доводи відповідача щодо ненадання позивачем підписаних сторонами актів приймання-передачі товару та сертифікату відповідності на товар суд визнає безпідставними, оскільки підставою для здійснення оплати за поставлений товар є видаткова накладна.

Видаткова накладна № 47 від 25.02.2025 підписана уповноваженими особами з боку Продавця і Покупця без жодних зауважень, підпис сторін скріплені печатками юридичних осіб.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, ст. 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов,визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відносяться втрати від інфляції та 3 % річних.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основною боргу, а й інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відтак, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем за порушення строків розрахунків заявлені вимоги про 580,86 грн. 3 % річних за період з 25.02.2025 по 02.05.2025.

Наданий позивачем розрахунок 3 % річних судом перевірений та встановлено, що вказаний розрахунок позивачем виконаний правильно.

Таким чином, вимога про стягнення з відповідача 580,86 грн. 3 % річних заявлена до стягнення правомірно та підлягає задоволенню судом.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Позивачем за порушення строків розрахунків заявлені вимоги про стягнення 1582,20 грн. інфляційних втрат, які розраховані за березень 2025 року.

Дослідивши та перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено, що розрахунок позивачем виконаний правильно.

Враховуючи викладене, вимога про стягнення з відповідача 1582,20 грн. інфляційних втрат заявлена позивачем обґрунтовано та підлягає задоволенню судом.

Відповідачем контррозрахунок суми штрафних санкцій заявлених позивачем до стягнення суду не наданий.

Згідно ч., ч. 1-4 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Доводи відповідача суд визнав хибними.

На підставі викладеного, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, заснованими на законі, доведеними та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, оскільки спір доведено до суду з його вини.

Керуючись ст., ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов Приватного підприємства «МЕТ ТЕХ КОМПАНІ», м. Київ до Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 55)», Запорізька область, Вільнянський район, м. Вільнянськ задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 55)», (70002, Запорізька область, Вільнянський район, м. Вільнянськ, вул. Металістів, буд. 1, ідентифікаційний код 08680075) на користь Приватного підприємства «МЕТ ТЕХ КОМПАНІ», (01113, м. Київ, вул. Коновальця Євгена, буд. 29, ідентифікаційний код 45546442) 105480 (сто п`ять тисяч чотириста вісімдесят) грн. 00 коп. основного боргу, 580 (п`ятсот вісімдесят) грн. 86 коп. 3 % річних, 1582 (одну тисячу п`ятсот вісімдесят дві) грн. 20 коп. інфляційних втрат та 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп. судового збору. Видати наказ.

Повне судове рішення складено « 21» липня 2025 р.

Суддя Н. Г. Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.