ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2025м. ДніпроСправа № 904/598/25

За позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "УКРЕНЕРГО"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК ВИСОКОВОЛЬТНІ МЕРЕЖІ"

про стягнення боргу

Суддя Юзіков С.Г.

При секретарі судових засідань: Морозі А.О.

Представники

Позивача - Катафеєва Г.С.

Відповідача - Лаврищев В.В.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача 6 195 240,99 грн. - 3 % річних, 39 119 716,18 грн. - індексу інфляції та 543 779,49 грн. - судових витрат.

У відзиві Відповідач позов заперечує посилаючись на те, що Позивач обґрунтовує позовні вимоги неналежним виконанням Відповідачем обов`язку щодо розрахунків за надані послуги з передачі електричної енергії за Договором за розрахункові періоди травень-серпень 2024 року та зазначає про звернення у жовтні 2024 року до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ТОВ "Дніпровські енергетичні послуги" про стягнення 978 327 734,39 грн, з яких сума основного боргу у розмірі 962 039 683,50 грн, 3% річних -6 276 061,37 грн та інфляційні втрати - 10 011 989,52 грн. Заборгованість була визначена станом на 30.09.2024р. Господарський суд Дніпропетровської області 11.02.2025 ухвалив рішення у справі № 904/4421/24, яким позовні вимоги Позивача задовольнив, закрив провадження у справі в частині основного боргу - 962 039 683,50 грн., стягнув з Відповідача 6 276 061,37 грн. 3 % річних, 10 011 989,52 грн. - індексу інфляції та 14 115,57 грн. - судового збору. Проте, дане рішення не набрало законної сили, оскільки Відповідач подав апеляційну скаргу на вищезазначене рішення. Відтак, твердження Позивача, про те, що у межах розгляду справи № 904/4421/24 Відповідач не оспорює розмір заборгованості за Договором не відповідає дійсності, оскільки Відповідач не погоджується із сумою заборгованості та вважає, що до спірних правовідносин мають застосовуватись положення п. 11.1 Договору. Крім того, пред`явлення Позивачем позову про стягнення боргу за передачу електричної енергії, нарахування інфляційних втрат та 3% річних є безпідставним з огляду на те, що строк виконання зобов`язань відкладається на підставі п. 11.1 Договору на строк дії форс-мажорних обставин. Зважаючи на те, що між сторонами є спір щодо основного боргу за період травень-серпень 2024р. та нарахування інфляційних втрат і 3% річних, який вирішується у межах справи № 904/4421/24, Відповідач вважає, що існують підстави для зупинення провадження у справі № 904/598/25. Крім того, подані Позивачем платіжні інструкції, якими підтверджується оплата актів-коригування, не були предметом спору в межах справ № 904/4421/24 та № 904/598/25. Відповідач у заявах по суті спору у справі №904/4421/24 зазначав, що до відкриття провадження у зазначеній справі Товариство повністю сплатило кошти за актами коригувань № ПРА_К-0004074 від 30.05.2024 на суму 6 932 724,76 грн; № ПРА_К-0004732 від 13.06.2024 на суму 12 377 672,95 грн; № ПРА_К-0005750 від 25.06.2024 на суму 8 579 567,05 грн; № ПРА_К-0006094 від 04.07.2024 на суму 22 523 058,23 грн; № ПРА_К-0006594 від 09.07.2024 на суму 14 092 994,46 грн. Отже, грошові кошти у сумі 64 506 017,45 грн. сплачені Відповідачем до відкриття провадження у справі № 904/4421/24, а тому Товариство вважає помилковим визначення в наданих Позивачем розрахунках початкової суми боргу в розмірі 962 039 683,50 грн. замість 897 533 666,05 грн. суми основного боргу фактичної вартості наданих послуг у травні-серпні 2024р. У зв`язку з цим Відповідач просить зобов`язати Позивача надати детальний розрахунок нарахувань 3% річних та інфляційних втрат із виокремленням нарахувань за кожний розрахунковий період з травня по серпень 2024 року.

Позивач у відповіді на відзив зазначив, що форс-мажорне застереження у пункті 11.2. Договору містить вимогу про те, що доказом дії форс-мажорних обставин є документи (оригінали), видані ТПП України/іншим компетентним органом, установою. Отже, лист Відповідача від 17.04.2024 № 20604/DNEP не є доказом дії форс-мажорних обставин у розумінні п. 11.2. Договору та Закону України "Про торгово промислові палати в Україні". Відповідач заявою-приєднання до договору надав письмову згоду на приєднання до договору про надання послуг з передачі електричної енергії (далі Договір), повідомленням № 01/56876 від 28.10.2023 про приєднання Позивач повідомив Відповідача про приєднання до Договору. Ідентифікатор договору № 0145-02024-ПП, дата акцептування 01.01.2024, тобто під час дії воєнного стану. Отже, Відповідач усвідомлював свою спроможність виконувати зобов`язання за договором під час воєнного стану, що спростовує його твердження про неможливість виконання ним зобов`язання з оплати послуг за договором з передачі електричної енергії. Крім того, навіть наявність форс-мажорних обставин ніяким чином не позбавляє Позивача права отримати компенсацію втрат на підставі ст. 625 ЦК України. За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності (компенсацією) боржника за прострочення грошового зобов`язання. Детальний розрахунок за період травень серпень 2024р. додавався та розглядався у справі № 904/4421/24. Нарахування 3 % річних та інфляційних втрат за вказаний період не є предметом розгляду справи № 904/598/25. Стосовно рішення у справі № 904/4421/24, то дане судове рішення, на момент подачі відповіді на відзив, оскаржується в апеляційній інстанції Відповідачем в частині нарахування 3% річних та індексу інфляції, проте Відповідач у даній справі факту надання послуг та розмір заборгованості за Договором у межах цього спору не оспорює. Відповідач також не заперечував проти заяви про закриття справи в частині стягнення суми основного боргу (в якій зазначались всі платіжні інструкції якими погашено суму основного боргу). В апеляційній інстанції Відповідач оскаржує рішення лише в частині нарахувань 3% річних та індексу інфляції. Стосовно тверджень Відповідача, що у платіжних інструкціях, які зараховані в погашення основного боргу вказано інше призначення, пояснює, що відповідно до абз. 8 п. 6.6 останньої редакції Договору приєднання про надання послуг з передачі електричної енергії, за наявності заборгованості кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном виникнення.

Відповідач у письмових запереченнях зазначив, що позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних є передчасними з підстав викладених раніше. Повторно зазначає, що Позивач не надав детальний розрахунок нарахувань 3% річних та інфляційних втрат із виокремленням нарахувань за кожний розрахунковий період з травня по серпень 2024 року згідно обсягів наданих послуг, що виключає можливість Відповідача перевірити правильність розрахунків Позивача, оскільки наданий ним розрахунок не дає можливості з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму. Так, за попередніми розрахунками Відповідача у заявлених розрахункових періодах загальний розмір 3% річних становить 6 051 254,40 грн., а інфляційних втрат - 36 544 053,67 грн., що свідчить про помилковість розрахунків Позивача.

Відповідач у письмових поясненнях зазначає, що грошові кошти у сумі 64 506 017,45 грн. сплачені Відповідачем до відкриття провадження у справі № 904/4421/24, а тому Товариство вважає помилковим визначення в наданих Позивачем розрахунках початкової суми заборгованості в розмірі 962 039 683,50 грн. замість 897 533 666,05 грн. суми основного боргу фактичної вартості наданих послуг у травні-серпні 2024р. У зв`язку з цим за розрахунками Відповідача у заявлених розрахункових періодах загальний розмір 3% річних становить 6 036 452,93 грн., а інфляційних втрат 36 544 053,67 грн., що свідчить про помилковість розрахунків Позивача.

Відповідач подав заяву про розстрочення виконання рішення суду на 1 рік шляхом внесення платежів рівними частинами. Заяву мотивовано тим, що Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 до внесення в неї змін згідно із постановою №1405 від 29.12.2023 законодавчо встановлено заборону на відключення/обмеження споживання електричної енергії споживачам та нарахування і стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за спожиту електричну енергію. Після внесення змін до постанови КМУ від 05.03.2022 № 206 заборона нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, а також на припинення постачання надання житлово-комунальних послуг у разі їх неоплати застосовується в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих російською федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022 № 309. Постановою НКРЕКП № 332 від 25.02.2022 "Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії, під час особливого періоду", були надані настанови учасникам ринку електричної енергії на період дії особливого періоду зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до ЗУ "Про ринок електричної енергії". Внаслідок прийняття даної постанови, Відповідач законодавчо позбавлений можливості на будь-яке компенсування втрат, що викликані несвоєчасністю здійснення оплат споживачами, у тому числі промисловістю, за спожиту електричну енергію, за яку Відповідач, в свою чергу, сплатив та сплачує в період споживання такої електричної енергії споживачами. Також, Відповідач позбавлений механізму стимулювання споживачів шляхом застосування санкцій до вчасного виконання останніми обов`язків оплати за спожиту електричну енергію. До матеріалів справи додана довідка про заборгованість споживачів, з якої вбачається значний розмір заборгованості споживачів за електричну енергію. Отже, є обставини, які істотно ускладнюють виконання рішення, є наслідки, що настали та продовжують діяти у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Ще одним свідченням кризового стану постачальників електричної енергії та їх неспроможності повноцінного і своєчасного виконання свої обов`язків за укладеними договорами, є внесення змін постановою НКРЕКП від 10 січня 2024 року №4 до Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, затверджених Постановою НКРЕКП від 27.12.2017 №1469. Відповідними змінами, зокрема підпунктом 29 пункту 2.2 доповнено положенням про те, що постачальник електричної енергії при проведенні розрахунків за отримані послуги з передачі та розподілу електричної енергії повинен забезпечувати недискримінаційність та пропорційність розрахунків перед операторами систем за відповідний розрахунковий період (місяць). Тобто, вищезазначене свідчить про відсутність вини Товариства у несвоєчасному виконанні зобов`язань, а також, наявність надзвичайних подій, що істотно ускладнюють виконання рішення у справі № 904/598/25.

Позивач у запереченнях на заяву про розстрочення виконання рішення суду зазначає, що наведені Заявником обставини не свідчать про неможливість виконання рішення суду у цій справі, а лише відображають поточну господарську діяльність Відповідача, що не є обставинами, з якими закон пов`язує можливість розстрочення виконання судового рішення, а обставини, на які посилається Відповідач, лише вказують на несприятливість виконання рішення суду для нього у цей час та можливість настання негативних наслідків у зв`язку з цим. При цьому, фінансове становище Відповідача є результатом його власної господарської діяльності, в ході якої Відповідач має планувати свої видатки. Незадовільний фінансовий стан за змістом ст. 331 ГПК України не може вважатися тією виключною обставиною, що може слугувати підставою для розстрочення виконання судового рішення, оскільки ст.129-1 Конституції України, ч. 2 ст. 617 ЦК України та ч. 2 ст. 218 ГК України передбачено, що обов`язковість рішень не залежить від наявності чи відсутності у боржника коштів. Воєнний стан в Україні збільшує рівень інфляції в економіці. Отже, розстрочення виконання судового рішення на 12 місяців порушить оптимальний баланс поряд з інтересами Відповідача, інтересів Позивача, який отримає належну йому за рішенням суду суму через рік вже значно знеціненими. Позивач не має фінансової можливості відстрочувати та/або розстрочувати виконання зобов`язань своїх контрагентів (фактично їх фінансувати). Дані про значні руйнування об`єктів критичної інфраструктури Позивача розміщуються на офіційному веб-сайті Позивача. На відновлення пошкоджених об`єктів, Позивач змушений залучати кредитні кошти Світового банку, Європейського банку реконструкції та розвитку, Європейського інвестиційного банку та німецької групи KfW. У зв`язку із наявними заборгованостями перед Позивачем, останній в свою чергу немає можливості вчасно виконувати грошові зобов`язання перед іншими контрагентами, що спричиняє нарахування та стягнення штрафних санкцій з Позивача за іншими договорами, укладеними Позивачем з учасниками ринку.

Ухвалою від 17.06.2025 відмовлено Відповідачеві в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду справи № 904/4421/24.

За клопотанням Позивача судові засідання проводилися в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні досліджено надані сторонами докази.

У судовому засіданні оголошено скорочене (вступну та резолютивну частину) рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Дніпровські енергетичні послуги" заявою-приєднання до договору про надання послуг з передачі електричної енергії надало письмову згоду на приєднання до договору про надання послуг з передачі електричної енергії (далі Договір), розміщеного на офіційному сайті оператора системи передачі (ОСП), на окремих умовах чинного договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2024 № 0145-02024-ПП, а саме індивідуальних характеристик, зазначених в додатках до такого договору та реквізитів.

Повідомленням № 01/56876 від 28.10.2023 про приєднання до договору про надання послуг з передачі електричної енергії Позивач повідомив Відповідачеві про приєднання до договору про надання послуг з передачі електричної енергії. Ідентифікатор договору №0145-02024-ПП, дата акцептування 01.01.2024.

Відповідно до підп. 2.1 Договору Позивач безперервно надає послугу з передачі електричної енергії, а Відповідач зобов`язується здійснювати оплату за Послугу відповідно до умов цього Договору.

Розрахунковим періодом за цим Договором є 1 календарний місяць (п. 6.1. Договору).

Згідно з п. 6.2 Договору Користувач здійснює поетапну оплату планової вартості Послуги за кожну декаду розрахункового періоду згідно із такою системою платежів та розрахунків:

1 платіж - до 18 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги наданої в першій декаді розрахункового періоду;

2 платіж - до 28 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги наданої в другій декаді розрахункового періоду;

3 платіж - до 08 числа місяця наступного за розрахунковим періодом, в розмірі планової вартості послуги наданої в третій декаді розрахункового періоду.

Плановий обсяг послуги, що використовується для розрахунку планової вартості, визначається на підставі даних АКО за кожну декаду розрахункового періоду.

Відповідно до п. 6.4. Договору Користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг Послуги до 15 числа місяця наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів приймання-передачі Послуги, наданих ОСП (Позивачем), або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису особи, уповноваженої на підписання документів в електронному вигляді.

Вартість наданої Послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно). Акти приймання-передачі Послуги направляються Користувачу до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно) (п.6.4 Договору).

Коригування обсягів та вартості наданої Послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за наступною версією даних комерційного обліку, що надається АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в Системі управління ринком, що здійснюється на вимогу та в терміни, передбачені Правилами ринку.

Оплату вартості Послуги, після коригування обсягів та вартості Послуг, Користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта приймання-передачі Послуги (включно) або Акт приймання-передачі Послуги щодо проведення донарахувань в минулих періодах (включно) (п.6.4 Договору).

Відповідно до абз. 7 п. 6.6. Договору якщо фактичний обсяг оплати Користувачем Послуги перевищує суму нарахованої вартості послуг по цьому договору, ОСП (за заявою Користувача) протягом 5 робочих днів з дня отримання заяви повертає Користувачу надлишок коштів або самостійно враховує їх як оплату Послуги наступних розрахункових періодів (у випадку відсутності заяви Користувача про повернення надлишку коштів).

За наявності заборгованості за цим Договором кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення. При повній сплаті заборгованості минулих періодів надлишок коштів може бути зарахований в оплату пені та штрафних санкцій за наявності письмової згоди Користувача.

Акти приймання-передачі Послуги та акти коригування до актів приймання-передачі Послуги у відповідному розрахунковому періоді ОСП направляє Користувачу в електронній формі з використанням електронного підпису (із застосуванням Сервісу) або надає Користувачу два примірники Акта приймання-передачі Послуги та акта коригування до актів приймання-передачі Послуги в паперовій формі, підписані власноручним підписом зі свого боку. Користувач здійснює підписання актів приймання-передачі Послуги та актів коригування до актів приймання-передачі Послуги відповідного розрахункового періоду протягом 3 робочих днів з дня їх отримання Користувачем (п.6.4 Договору).

Позивач, на виконання умов договору, протягом травня-серпня 2024 року надавав Відповідачеві послуги на загальну суму 962 039 683,50 грн., що підтверджується:

- актом приймання-передачі послуги № ПРА-0003853 від 31.05.2024 на суму 247 714 656,10 грн.;

- актом приймання-передачі послуги № ПРА-0004373 від 30.06.2024 на суму 227 070 812,65 грн.;

- актом приймання-передачі послуги № ПРА-0004909 від 31.07.2024 на суму 221 087 897,10 грн.;

- актом приймання-передачі послуги № ПРА-0005448 від 31.08.2024 на суму 201 660 300,20 грн.;

- актом коригування № ПРА_К-0004074 від 30.05.2024 на суму 6 932 724,76 грн.;

- актом коригування № ПРА К-0004732 від 13.06.2024 на суму 12 377 672,95 грн.;

- актом коригування № ПРА_К-0005750 від 25.06.2024 на суму 8 579 567,05 грн.;

- актом коригування № ПРА_К-0006094 від 04.07.2024 на суму 22 523 058,23 грн.;

- актом коригування № ПРА_К-0006594 від 09.07.2024 на суму 14 092 994,46 грн. на загальну суму 962 039 683,50 грн.

У зв`язку з несвоєчасним виконанням Відповідачем умов Договору в частині оплати за надані послуги, Позивач звернувся з позовом до Господарського суду Дніпропетровської області про стягнення з Відповідача основного боргу в розмірі 962 039 683,50 грн, 3% річних - 6 276 061,37 грн та індексу інфляції 10 011 989, 52 грн. Заборгованість була визначена станом на 30.09.2024 року.

За даними Позивача під час розгляду вищезазначеної справи Відповідач поступово сплатив основний борг у розмірі 962 039 683,50 грн. Відповідач не заперечує сплату основного боргу.

Посилаючись на несвоєчасну сплату Відповідачем наданих послуг, Позивач з посиланням на ст. 625 ЦК України, нарахував 6 195 240,99 грн. - 3 % річних з 01.10.2024 по 30.01.2025р., 39 119 716,18 грн. - індексу інфляції за жовтень грудень 2024, що і стало причиною звернення до суду.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору в даній справі.

Предметом доказування у даній справі є факт несвоєчасної оплати наданих послуг, обґрунтованість стягуваних сум.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Частинами 1-3 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм глави 61 розділу ІІІ Книги п`ятої Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач позов заперечує з викладених у відзиві підстав.

На підтвердження позовних вимог Позивач надав копії: Договору, актів, рахунків-фактури, платіжних інструкцій, актів коригування, актів коригування до актів коригування та інші докази та документи.

Перевіривши надані сторонами докази, суд приймає позицію Позивача щодо позовних вимог.

Так, Відповідач не своєчасно оплачував надані за Договором послуги, у зв`язку з чим Позивач звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Відповідача про стягнення 962 039 683,50 грн. основного боргу, 6 276 061,37 грн. 3% річних, 10 011 989,52 грн. інфляційних втрат.

З матеріалів справи вбачається, що Позивач в межах справи №904/4421/24 нарахував та заявив до стягнення 3% річних та інфляційні втрати по 30.09.2024 на суму боргу, що виникла в результаті виконання Договору за розрахункові періоди травень-серпень 2024 року.

Обсяги наданих послуг за спірний період сторони не заперечують.

Проте під час розгляду вищезазначеної справи Відповідач поступово сплатив основний борг у розмірі 962 039 683,50 грн.

Сплата заборгованості підтверджується платіжними дорученнями.

У зв`язку з несвоєчасним виконанням Відповідачем зобов`язань з оплати основного боргу за Договором, Позивач звернувся з даним позовом та нарахував Відповідачеві 6 195 240,99 грн. - 3 % річних з 01.10.2024 по 30.01.2025, 39 119 716,18 грн. - індексу інфляції за жовтень грудень 2024, до моменту фактичної оплати заборгованості, тобто до 30.01.2025, з урахуванням оплат Відповідача у цей період.

При цьому, суд не приймає заперечення Відповідача щодо оплати 64 506 017,45 грн. до звернення Позивачем із позовом, виходячи з умов, погоджених сторонами в п. 6.6. Договору, згідно з якими, за наявності заборгованості за цим Договором кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення. Тобто, з урахуванням вказаної умови Договору оплата формується наростаючим підсумком.

Щодо звільнення Відповідача від відповідальності внаслідок дії форс-мажорних обставин суд виходить з того, що відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Згідно зі ст. 218 ГК України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі № 913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Так, у п. 11.1 Договору, погоджено, що сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання своїх зобов`язань за цим Договором, якщо це є результатом дії форс-мажорних обставин.

Якщо внаслідок дії форс-мажорних обставин (техногенного/природного/соціально-політичного/військового характеру), унеможливлюється виконання будь-якою Стороною зобов`язань за Договором, така Сторона повинна невідкладно повідомити у письмовій формі про це іншу Сторону.

Неповідомлення однієї зі Сторін про неможливість виконання прийнятих за даним Договором зобов`язань, позбавляє Сторону права посилатися на будь-яку вищевказану обставину як на підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання зобов`язань.

Термін виконання зобов`язань за цим Договором у разі форс-мажорних обставин відкладається на строк дії таких обставин.

У разі дії форс-мажорних обставин більше 6 місяців Сторони мають право відмовитися від подальшого виконання зобов`язань за цим Договором та в установленому порядку розірвати Договір. Розірвання цього Договору тягне за собою відповідні правові наслідки щодо діяльності Сторін на ринку електричної енергії.

Доказом дії форс-мажорних обставин є документи (оригінали), видані Торгово-промисловою палатою України (п. 11.2 Договору).

Відповідач листом від 17.04.2024 № 20604/DNEP повідомив Позивача про настання форс-мажорних обставин, які впливають на спроможність Відповідача виконувати зобов`язання за Договором.

Як зазначалося вище, п. 11.2 Договору погоджені умови звільнення Сторін від відповідальності внаслідок дії обставин непереборної сили або стихійного лиха (форс-мажор). Відповідно до змісту вказаного пункту доказом дії форс-мажорних обставин є документи (оригінали), видані Торгово-промисловою палатою України.

Однак, матеріали справи не містять доказів направлення на адресу Позивача документу, що підтверджує настання форс-мажорних обставин, виданого Торгово-промисловою палатою України, як те погоджено у п. 11.2 Договору.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 зазначено, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Проаналізувавши наявні матеріали справи (докази), суд дійшов висновку, що Відповідач не надав доказів вжиття заходів, передбачених Договором, які б надали можливість звільнення від відповідальності за повне або часткове невиконання своїх зобов`язань через дію форс-мажорних обставин, а саме, документу виданого Торгово-промисловою палатою України та докази направлення його на адресу Позивача.

Перевіривши розрахунки Позивача, за допомогою "Юридична інформаційно-пошукова система "Законодавство", суд встановив, що розрахунок індексу інфляції та 3% річних проведено правильно.

Всі нарахування проводилися окремо за кожним фактом оплати та періодом.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зауважувала, що ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Тому приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

У ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц, від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц).

Як встановлено судом вище, Відповідач оплатив основний борг у період з 31.10.2024 по 31.01.2025. Доказів протилежного матеріали справи не містять та Відповідачем суду не надано.

Суд враховує, що за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Проаналізувавши наданий Позивачем розрахунок 3% річних, індексу інфляції, суд встановив, що Позивачем заявлено позовні вимоги виходячи із розміру боргу за послугу з передачі електричної енергії за період з травня 2024р. по серпень 2024р., враховуючи кожну оплату Відповідача у період з 31.10.2024 по 31.01.2025.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у розмірі: 39 119 716,18 грн. - індексу інфляції, 6 195 240,99 грн. - 3 % річних.

Щодо розстрочки виконання рішення, суд бере до уваги, що станом на сьогоднішній день енергетична галузь в Україні знаходиться у вкрай важкому стані, внаслідок агресії Російської Федерації, що має загальновідомий характер. І саме ця галузь є пріоритетною ціллю для ворога. Від сталої роботи Відповідача у цей час залежить ефективна та оперативна діяльність військових частин та осередків територіальної оборони, здатність лікарень надавати медичну допомогу пораненим та хворим, робота виробництв безперервного циклу, заводів, продукція яких має велике значення для оборонної промисловості, можливість постачання у домівки громадян тепла та води, робота громадського електротранспорту та інш.

У зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 годин 30 хвилин 24.02.2022, який триває й до теперішнього часу.

Факти систематичних ворожих обстрілів Дніпропетровської області, які призводять до численних пошкоджень інфраструктури міста та людських жертв, є загальновідомими.

Також, суд враховує, що Відповідач є підприємством критичної інфраструктури, до життєво важливих функцій та/або послуг якого, належать, серед іншого, енергозабезпечення населення. Натомість відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану" визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх не оплати або оплати не в повному обсязі, тоді як одночасно забороняється стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 року з дати початку до дати завершення бойових дій з споживачів та/або членів їх сімей, які покинули своє місце проживання та надали виконавцю комунальних послуг, управителю багатоквартирного будинку, іншій уповноваженій співвласниками особі у паперовій або електронній формі довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або інші документи, що підтверджують їх відсутність у житловому та/або нежитловому приміщенні, будинку, в яких вони є споживачами на підставі укладених договорів (з місця тимчасового проживання в іноземній державі, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби тощо); нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.

Наявність у Відповідача дебіторської заборгованості, зокрема населення, яке є одним з основних споживачів послуг, в тому числі заборгованості, яка не погашається більше 6 місяців, неможливість нарахування штрафних санкцій, утруднює його роботу і, відповідно можливість розрахунків, у тому числі за надані Позивачем послуги.

Отже, Відповідач не мав впливу на значну кількість споживачів, яким надавав послуги для стягнення коштів на свою користь. Заборгованість Відповідача перед Позивачем, виникла, у тому числі, і через несплату на його користь заборгованості споживачами.

Також суд приймає до уваги виконання Відповідачем основного зобов`язання (погашення основної суми боргу), беручи до уваги законодавчі обмеження встановлені для Відповідача у зв`язку з воєнним станом, зважаючи на фінансовий стан Відповідача, пов`язаний із несвоєчасними розрахунками споживачів та збитками від військових дій, намір Відповідача виконувати рішення суду.

Суд частково погоджується із запереченнями Позивача щодо розстрочки стягуваної суми, однак виходить з того, що розстрочення виконання рішення не зменшує суму грошових коштів, яка має бути сплачена Відповідачем на виконання рішення суду, натомість, таке розстрочення забезпечить реальне виконання останнім цього рішення та дозволить досягти мети виконання судового рішення з дотриманням балансу інтересів обох сторін (співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора), розстрочка виконання рішення передбачає щомісячну сплату коштів на користь Позивача (Стягувача), при цьому, тривалість відповідного розстрочення для Позивача не є надмірною та визначена з урахуванням дозволених процесуальним законом меж.

За таких обставин, суд вважає, що заява ТОВ "Дніпровські енергетичні послуги" про розстрочення виконання рішення у справі №904/3569/23 на 1 рік з оплатою рівними частинами щомісяця до 10 числа кожного місяця з основної суми боргу підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати у справі слід покласти на Відповідача.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" (49001, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Січових стрільців, 4 Д, код 42082379) на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "УКРЕНЕРГО" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25, код 00100227) 39 119 716,18 грн. - індексу інфляції, 6 195 240,99 грн. - 3 % річних, 543 779,49 грн. - судового збору.

Задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОВСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ" про розстрочення виконання рішення суду у справі №904/598/25 на один рік, шляхом внесення платежів у наступних розмірах та строки:

3 776 246,46 грн до 10.08.2025

3 776 246,46 грн до 10.09.2025

3 776 246,46 грн до 10.10.2025

3 776 246,46 грн до 10.11.2025

3 776 246,46 грн до 10.12.2025

3 776 246,46 грн до 10.01.2026

3 776 246,46 грн до 10.02.2026

3 776 246,46 грн до 10.03.2026

3 776 246,46 грн до 10.04.2026

3 776 246,46 грн до 10.05.2026

3 776 246,46 грн до 10.06.2026

3 776 246,46 грн до 10.07.2026

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду у строк, передбачений ст.256 ГПК України.

Повне рішення складено 18.07.2025

Суддя С.Г. Юзіков