ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2025 р. Справа№ 911/1479/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Алданової С.О.

Корсака В.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ"

на рішення Господарського суду Київської області від 11.12.2024 (повний текст складено 30.01.2025)

у справі № 911/1479/24 (суддя Мальована Л.Я.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ"

до Дочірнього підприємства "Кюне і Нагель"

про стягнення 134 013,60 грн,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УСГ» (далі - Компанія) звернулось до суду з позовною заявою, у якій просить стягнути з Дочірнього підприємства «Кюне і Нагель» (далі - Підприємство) суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 134 013,60 грн.

На обґрунтування заявлених вимог Компанія зазначає, що страхувальнику була завдана шкода у вигляді пошкодженого вантажу, прийнятого відповідачем до перевезення та передачі у належній якості вантажоодержувачу.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішення Господарського суду Київської області від 11.12.2024 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Суд дійшов висновку, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог про відшкодування шкоди, у зв`язку з чим позовні вимоги є недоведеними та безпідставними.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Київської області від 11.12.2024, Компанія звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

На думку апелянта, Підприємство самоусунулось від обов`язку складання акта пошкодження вантажу, а також не надало доказів того, що шкода виникла не в період знаходження вантажу під контролем відповідача.

Компанія вважає, що шкода майну страхувальника була завдана неправомірними діями відповідача - Підприємства, який всупереч чинному законодавству України, що регулює відносини у сфері транспортно-експедиційної діяльності та перевезень, і договірним зобов`язанням, взятим на себе, не виконав свої обов`язки з належного збереження вантажу, прийнятого до перевезення та передачі у належній якості вантажоодержувачу.

Позиції учасників справи.

Підприємство надало відзив на апеляційну скаргу, у якому проти доводів та вимог Компанії заперечує та наводить власні доводи на їх спростування, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін як законне та обґрунтоване.

Компанія надала пояснення, у яких навела додаткове обґрунтування своєї позиції.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2025 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Алданова С.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2025 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/1479/24 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Компанії на рішення Господарського суду Київської області від 11.12.2024 до надходження матеріалів справи №911/1479/24.

14.05.2025 матеріали справи № 911/1479/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Компанії на рішення Господарського суду Київської області від 11.12.2024 у справі №911/1479/24. Розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено апелянту право подати до суду відповідь на відзив протягом п`яти днів з дня вручення йому відзиву на апеляційну скаргу.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

01.01.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Роберт Бош ЛТД» (далі - Товариство) уклало з Підприємством договір транспортно-експедиційних послуг №KH1FD, за умовами п. 1.1 якого Підприємство зобов`язалося надати транспортно-експедиційні послуги - доставку вантажів автомобільним транспортом по території України.

Згідно з п. 2.1 цього договору Товариство розміщує замовлення у відповідача за допомогою електронних повідомлень та/або письмово.

01.03.2023 Компанія (страховик) та Товариство (страхувальник) уклали Генеральний договір добровільного страхування вантажів №40-0197-23-00002, предметом якого згідно з п. 3.1 є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням застрахованим вантажем незалежно від способу та умов його перевезення.

27.07.2023 Товариство (замовник) направило на електронну пошту Підприємства (експедитора) електронне транспортне замовлення № на доставку на 02.08.2023 до вантажоодержувача ТОВ «Максіон» вантажу - акумуляторів BOSCH 12В/70Аг/630А/16.24 кг (артикул 0.092.S40.270.8H3) у кількості 64 шт, загальною вагою 1095 кг, кількість місць - 2, загальна вартість - 179 884,03 грн, супровідний документ - товарна (видаткова) накладна № від 02.08.2023.

03.08.2023 Підприємство (експедитор) організувало перевезення зазначеного вище вантажу, що підтверджується товарно-транспортною накладною.

За доводами Компанії, під час транспортування вантажу через аварійну ситуацію в с. Бортничі водій автомобіля MERCEDES BENZ, д.р.н. НОМЕР_1 , вимушений був аварійно гальмувати, що призвело до падіння двох палет з акумуляторами.

03.08.2023 вантажоодержувач склав акт №1 про приймання матеріалів до товарної накладної № від 02.08.2023, згідно з яким вантажоодержувач прийняв 16 шт поставленого товару (акумуляторів), а інші 48 шт зазначені як браковані.

Оскільки вантаж був застрахований за договором добровільного страхування вантажів №40-0197-23-00002, Товариство звернулось до Компанії із заявою про настання страхової події та виплату страхового відшкодування.

Розглянувши подану Товариством заяву, Компанія визнала подію, пов`язану з пошкодженням вантажу - 48 шт акумуляторів BOSCH 12В/70Аг/630А/16.24 кг, страховим випадком.

У зв`язку з цим на підставі страхового акта №МН-2378 від 26.12.2023 Компанія 26.12.2023 платіжною інструкцією №101691 сплатила на користь Товариства суму страхового відшкодування в розмірі 134 013,60 грн.

Вважаючи, що шкода майну страхувальника була завдана неправомірними діями Підприємства, яке всупереч чинному законодавству України, що регулює відносини у сфері транспортно-експедиторської діяльності та перевезень, і взятим на себе договірним зобов`язанням не виконало свої обов`язки з належного збереження прийнятого до перевезення вантажу та передачі його у належній якості вантажоодержувачу, Компанія звернулась до суду з відповідним позовом.

Підприємство у поданому відзиві своєї вини у пошкодженні вантажу не визнає та заперечує проти заявлених до нього позовних вимог. Відповідач вважає, що позивач не довів ані наявності протиправної поведінки у його (Підприємства) діях, ані причинного зв`язку між діями відповідача за заподіянням збитків, ані наявності збитків; позивач не надав доказів пошкодження вантажу у період його знаходження під контролем ДП «Кюне і Нагель».

Відповідач зауважує, що вантажоодержувач не дотримався вимог, передбачених розділом 15 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, в якому зазначено про те, що у разі пошкодження вантажу оформлюється акт, який засвідчується підписами вантажовідправника (вантажоодержувача) і водія. Односторонні записи в акті як вантажовідправника (вантажоодержувача), так і водія вважаються недійсними.

Так, зокрема, товарно-транспортна накладна не містить відміток про складання акта, а сам акт складений в односторонньому порядку вантажоодержувачем та не містить підписів водія.

Додані до позовної заяви фотографії відповідач вважає такими, що не дають змоги ідентифікувати, що це саме той вантаж, транспортне експедирування якого організоване Підприємством автомобільним транспортним засобом Mercedes-Benz Atego, д.н.з. НОМЕР_1 , згідно з товарно-транспортною накладною №В2023080KN0013_3, а також те, що пошкодження вантажу сталося в період його перевезення (тобто, в період його знаходження під контролем Підприємства).

Підприємство також зазначає, що позивач не надав документів, які підтверджують неможливість використання вантажу (товару) за його цільовим призначенням, неможливість його ремонту та необхідність його утилізації. Акт на списання матеріалів та МШП від 31.08.2023 не містить такої інформації та відповідних доказів, складений в односторонньому порядку Товариством, а також не підписаний жодним з представників комісії.

У відповіді на відзив Компанія зазначає, що псування частини вантажу сталося внаслідок невжиття експедитором всіх належних від нього дій із забезпечення збереження та цілісності вантажу, забезпечення його безпечного знаходження у тимчасовому (з моменту отримання від вантажовідправника і до моменту вручення вантажоотримувачу) фактичному володінні під час перевезення, які були б необхідними, виправданими та достатніми для належного виконання договірних зобов`язань з організації перевезення вантажу суб`єктом господарювання, яким є відповідач (експедитор) і який на постійній професійній основі здійснює систематичну підприємницьку діяльність у сфері організації міжнародних перевезень вантажів. Невжиття відповідачем всіх необхідних в умовах підвищеної небезпеки, що потенційно має місце у сфері міжнародних перевезень товарів, заходів безпеки зумовило пошкодження частини вантажу.

У запереченні на відповідь на відзив Підприємство зауважує на тому, що факт падіння 2 палет внаслідок аварійного гальмування (як стверджує позивач) не підтверджується жодними доказами. Навпаки, пояснення водія, додані до позовної заяви, можуть свідчити лише про завалення однієї палети вантажу під час гальмування, однак не підтверджують пошкодження вантажу, а вказують на протилежне: під час приймання вантажу вантажоодержувач не заявив про пошкодження, а сказав, що все нормально та що до водія претензій немає.

Підприємство повторно зазначає, що вантажоодержувач не дотримався вимог, передбачених Розділом 15 Правил, а саме: товарно-транспортна накладна не містить відміток про складання акта, а сам акт складений в односторонньому порядку вантажоодержувачем та не містить підписів водія. А отже, підписання представником вантажоодержувача товарно-транспортної накладної без зауважень свідчить про прийняття ним вантажу у належному стані.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За визначенням ч. 2 та 3 ст. 909 ЦК України договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно з ч. 1 ст. 919 ЦК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало (ч. 1 ст. 924 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 ст. 22, ст. 611, ч. 1 ст. 623 ЦК України).

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Отже, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу. Вина експедитора у порушенні договору транспортного експедирування презюмується та не підлягає доведенню замовником.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювана шкоди.

Звертаючись з позовом у справі, що розглядається, Компанія вважає, що псування частини вантажу сталося внаслідок невжиття експедитором всіх залежних від нього дій із забезпечення збереження та цілісності вантажу, забезпечення його безпечного знаходження у тимчасовому (з моменту отримання від вантажовідправника і до моменту вручення вантажоотримувачу) фактичному володінні під час перевезення, які були б необхідними, виправданими та достатніми для належного виконання договірних зобов`язань по організації перевезення вантажу суб`єктом господарювання, яким є відповідач (експедитор) і який на постійній професійній основі здійснює систематичну підприємницьку діяльність у сфері організації міжнародних перевезень вантажів. Невжиття відповідачем всіх необхідних в умовах підвищеної небезпеки, що потенційно має місце у сфері міжнародних перевезень товарів, заходів безпеки зумовило пошкодження частини вантажу.

Суд встановив, що вантажоодержувач не дотримався вимог, передбачених розділом 15 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, в яких зазначено, що у разі зіпсуття або пошкодження вантажу, а також у разі розбіжностей між перевізником і вантажовідправником (вантажоодержувачем) обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом, що може бути складений у паперовій або електронній формі, за формою, що наведена в додатку 4.

Перевізник, вантажовідправник і вантажоодержувач засвідчують в акті такі обставини: а) невідповідність між найменуванням, масою і кількістю місць вантажу в натурі і тими даними, які зазначені у товарно-транспортній накладній; б) порушення або відсутність пломб на кузові автомобіля або контейнері; в) простій автомобіля у пунктах вантаження і розвантаження понад встановлені норми часу; г) інші обставини (пошкодження упаковки, вантажу), які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності сторін.

Записи в акті засвідчуються підписами вантажовідправника (вантажоодержувача) і водія. Односторонні записи в акті як вантажовідправника (вантажоодержувача), так і водія вважаються недійсними.

Жодна із сторін не має права відмовитись від підписання акта. У разі незгоди зі змістом акта кожна із сторін має право викласти в ньому свою думку в рядку "Особливі відмітки" і засвідчити її підписом.

При відмові від складання акта або від внесення записів у товарно-транспортну накладну у випадках недостачі, псування або ушкодження вантажу акт складається за участю представника незацікавленої сторони.

Для засвідчення складання акта на вільному місці зворотного боку товарно-транспортної накладної зазначається дата складання і про що складений акт.

Надана Компанією на обґрунтування заявлених вимог товарно-транспортна накладна не містить відміток про складення акта, а сам акт складений в односторонньому порядку вантажоодержувачем та не містить підпису водія.

Долучені до позовної заяви фотографії не дають змоги ідентифікувати, що це саме той вантаж, транспортне експедирування якого організоване ДП «Кюне і Нагель» автомобільним транспортним засобом Mercedes-Benz Atego згідно з товарно-транспортною накладною № B20230803KN00133, а також те, що пошкодження вантажу сталося в період його перевезення. Додатково надані фотографії можуть слугувати лише доказом пошкодження пакування, але не товару, що містився у ньому.

Щодо доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає таке.

Частинами 1 та 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися у вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

За визначенням ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц; п. 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 у справі №904/2104/19).

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги.

Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування.

Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо.

Інакше принцип змагальності, задекларований у ст. 13 ГПК України, втрачає сенс.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ доведеність твердження може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Крім того, ЄСПЛ у своїх рішення неодноразово зазначав про принцип «affirmanti incumbit probatio» (той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження).

А отже, стверджуючи про те, що шкода майну страхувальника була завдана неправомірними діями відповідача - Підприємства, який всупереч чинному спеціальному законодавству України, взятим на себе договірним зобов`язанням не виконав свої обов`язки з належного збереження прийнятого до перевезення вантажу, Компанія мала надати докази на підтвердження цього.

Колегія суддів зазначає, що сторони (у цьому випадку - позивач) не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона (у цьому випадку - відповідач) її не спростує.

Однак Компанія доказів на підтвердження покладених на обґрунтування позовних вимог не надала, а тому висновок суду першої інстанції про те, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог про відшкодування шкоди, у зв`язку з чим позовні вимоги є недоведеними та безпідставними, є правомірним, а відмова у задоволенні позову - обґрунтованою.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; апеляційна скарги Компанії має бути залишена без задоволення.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275-277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ" на рішення Господарського суду Київської області від 11.12.2024 у справі №911/1479/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 11.12.2024 у справі №911/1479/24 залишити без змін.

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

4. Справу повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. 287 - 289 ГПК України, за наявності підстав, визначених ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді С.О. Алданова

В.А. Корсак