ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2025 м. Полтава Справа № 917/739/25

Господарський суд Полтавської області у складі судді Байдуж Ю. С., при секретарі судового засідання Сахно А. В., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали

за позовною заявою Приватної фірми "КМ", ; вул. Чумацький Шлях, 64Д, м. Полтава, Полтавська область, 36010

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "СЕРПЕНЬ", , вул. Європейська, 21, м. Полтава, Полтавська область, 36014

про стягнення 373 518,00 грн,

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання,

ухвалив рішення про наступне:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

1. ВСТУП.

1.1. Цей спір виник із взаємовідносин, що склалися між сторонами справи на підставі Договору зберігання від 07.08.2018 за № 07/08/18.

1.2. Так, позивач, Приватна фірма «КМ», стверджуючи, що у нього на зберіганні на підставі зазначеного договору перебуває товар, зокрема, насіння в асортименті, належний відповідачу, Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія «СЕРПЕНЬ», вимагає від останнього оплати послуг зі зберігання зазначеного майна за період травень 2024р. - січень 2025р.

1.3. Відповідач вимоги позивача не визнає, обґрунтовуючи таку позицію відсутністю належного йому товару на зберіганні у позивача, фактичним припинення взаємовідносин між сторонами за укладеним договором, тим самим заперечуючи проти позову.

1.4. У зв`язку з невизнанням відповідачем своєї заборгованості за укладеним договором, позивач звернувся до суду з даним позовом.

2. ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

2.1. З матеріалів справи вбачається, що сторони спору 07.08.2018 уклали між собою Договір зберігання за № 07/08/18 (надалі - Договір), строком дії до 31.12.2024, але в будь-якому випадку до повного виконання обов`язків сторін, в редакції станом на момент розгляду справи судом (Преамбула, п. 10.1. Договору, Додаткові угоди від 31.12.2018, від 31.12.2020, від 29.12.2021, від 22.12.2023).

2.2. Предметом даного Договору в кінцевій редакції (що діяла у спірний період травень 2024р. січень 2025р.) є передання відповідачем (Поклажодавець за Договором) та прийняття позивачем (Зберігач за Договором) товару засобів захисту рослин, допоміжних матеріалів та інших ТМЦ, в асортименті та кількості, вказаних у товаросупровідних документах (надалі Товар) на складське зберігання на площі складу 100 кв. м, за адресою: м. Полтава, вул. Половка, 64 «Д» (п. 1.1., п. 1.2. Договору, п. 2 Додаткової угоди від 31.12.2020, Додаткова угода від 10.02.2021, Додаткова угода від 30.12.2022, п. 2 Додаткової угоди 22.12.2023).

2.3. Оплата за відповідальне зберігання Товару на площі складу 100 м2 складає 19 044,00 грн, включаючи ПДВ, за календарний місяць та здійснюється щомісячно в національній валюті України на основі виставлених Зберігачем рахунків на оплату до 05-го числа поточного місяця (п. п. 3.1.1 п. 3.1 Договору, п. 2 Додаткової угоди від 10.02.2021, п. 3 Додаткової угоди від 30.12.2022).

2.4. Окрім визначеного предмету Договору, Зберігач надає Поклажодавцю додаткові послуги по розвантаженню, навантаженню ТМЦ, по організації охорони складу та інші послуги зі складської обробки Товару та переміщення (перевезення) Товару транспортними засобами (п. 1.3. Договору).

2.5. Вартість додаткових послуг оплачується відповідно до тарифів, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору. При цьому, вартість додаткових послуг, вказаних у пункті 1.3. Договору по організації охорони складу складає 1 707,00 грн з ПДВ (п. 3.1.3., п. 3.1.4., Додаткова угода від 31.12.2020, п. 4 Додаткової угоди від 30.12.2022, п. 3 Додаткової угоди від 22.12.2023).

Як вбачається з матеріалів справи, зазначені тарифи сторони затвердили у Специфікації до Договору з останніми змінами від 22.12.2023, яка є Додатком № 1 до Договору в редакції від 01.01.2024.

Оплата додаткових послуг, здійснюється Поклажодавцем на підставі виставленого Зберігачем рахунку протягом 5-ти робочих днів з дня підписання двома сторонами акту виконаних робіт. Підписаний Акт виконаних робіт Поклажодавцем повертається Зберігачу протягом 3-х робочих днів. У випадку відмови підписання Акту виконаних робіт, Поклажодавець направляє мотивовані письмові заперечення. У випадку відсутності підписаного Акту виконаних робіт та мотивованої письмової відмови від його підписання протягом 5-ти робочих днів з моменту отримання Акту виконаних робіт, роботи вважаються прийнятими та підлягають оплаті (п. 3.1.2 Договору).

2.6. У випадку порушення строків оплати, передбачених цим Договором, Поклажодавець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми заборгованості. У випадку порушення Поклажодавцем строків оплати більш ніж на 15 (п`ятнадцять) календарних днів, Поклажодавець, крім пені, сплачує Зберігачу штраф у розмірі 30% від суми простроченого платежу. У випадку порушення Поклажодавцем строків оплати більш ніж на 30 (тридцять) календарних днів, Поклажодавець, крім пені, сплачує Зберігачу штраф у розмірі 100% від суми простроченого платежу (п. 5.2 Договору, п. 5 Додаткової угоди від 31.12.2020).

Всі спори, які можуть виникнути в зв`язку з цим Договором, вирішуються Сторонами шляхом переговорів. У випадку, якщо Сторони не змогли вирішити спір шляхом переговорів в межах діючих термінів позовної давності в Україні, спір передається зацікавленою стороною в господарський суд (п. 7.1, 7.2 Договору).

2.7. Серед умов Договору сторони також визначили наступний порядок передачі та обліку Товару, які суд вважає визначальними при розгляді даного спору:

2.7.1. Відпуск Товару зі складського зберігання здійснюється Зберігачем по товарно-транспортним накладним та згідно п. 2.4. цього Договору (п. 1.4. Договору).

2.7.2. Відповідно до п. 2.4. Договору відпуск Товару зі складського зберігання здійснюється на основі отриманої Заявки Поклажодавця по товарно-транспортним накладним.

2.7.3. При цьому, товаросупровідні документи на відвантаження Товару складаються Поклажодавцем (п. 1.5. Договору).

2.7.4. Накладна на відвантаження Товару подається Поклажодавцем завчасно, до 16:00 дня, який передує відвантаженню такого Товару, в транспортний засіб, виходячи з фактичного асортименту та кількості Товару, який знаходиться на відповідальному зберіганні.

Після прибуття транспортного засобу на склад Поклажодавець передає уповноваженій особі Зберігача наступні документи: ТТН (в необхідній кількості). При необхідності оперативного відвантаження, ТТН може бути відправлена Поклажодавцем по електронній пошті (п. 2.5.1. Договору).

2.7.5. Крім того, умовами Договору сторони визначили, що Зберігач повинен вести облік товару партіями та надавати Поклажодавцю звіти «Рух товару за місяць» в строки до 5-го числа місяця, наступного за звітним з інформацією по асортименту, кількості та номерам партій (п. 2.10. Договору).

2.8. Умовами розірвання укладеного Договору сторони спору визначили зобов`язання ініціюючої сторони в письмовій формі за один місяць повідомити іншу сторону про розірвання Договору (п. 9.1. Договору).

2.9. Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач надавав позивачу Заявки на прийняття на зберігання товару в асортименті, в різний час дії Договору, зокрема:

- насіння кукурудзи Мейфлавер в кількості 100 п.о. (заявка від 18.03.2021 за вих. № 18/03/2021-1, а. с. 37);

- насіння кукурудзи ЛГ31377 UA-24-123/0092-20 - 39 мішків (заявка від 14.04.2022 за вих. № 14/04/2022-3, а. с. 38);

- кукурудза ЧОРІНТОС UA-24-216/0672-21 11/21 - 4 мішки (заявка від 08.11.2023 за вих. №08/11/2022-1, а. с. 39);

- насіння Impact - 1 мішок (заявка від 18.04.2022 за вих. №18/04/2022-2, а. с. 40);

- соняшник Белла - 50 мішків (заявка від 24.03.2023 за вих. №24/03/2023-2, а. с. 41);

- насіння соняшника Белла - 1 п.о. (заявка від 27.05.2021 за вих. №27/05/2021-4, а. с. 42);

- соняшник Еленіс 20 мішків (заявка від 14.04.2023 за вих. №14/04/2023-10, а. с. 43);

- соняшник Романтик 5 мішків (заявка від 09.05.2022 за вих. №09/05/2022-5, а. с. 44);

- насіння соняшника Тунка 1 п.о. (заявка від 25.05.2021 за вих. №25/05/2021-3, а. с. 45).

2.10. Товарно-транспортні накладні чи будь-які інші товаросупровідні документи в спірний період (травень 2024р. - січень 2025р.) на зазначені партії товарів у матеріалах справи відсутні.

2.11. Проте, реалізація сторонами укладеного Договору підтверджується фактом надання передбачених Договором послуг зі зберігання Товару та організації послуг з охорони стаціонарних об`єктів за квітень 2024 року вартістю 20 751,00 грн, зокрема підписанням сторонами акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 518 від 30.04.2024, що встановлено рішенням Господарського суду Полтавської області від 25.11.2024 у справі № 917/1587/24.

При цьому, обсяг Товару, на зберігання якого позивач надав послугу за обставин встановлених зазначеним рішенням суду, судом у справі № 917/1587/24 не досліджувався.

Насамперед, у справі що розглядається, у судовому засіданні сторони визнали, що зобов`язання відповідача за Договором за надані станом на 01.05.2024 послуги були виконані відповідачем шляхом сплати коштів позивачу, зокрема на підставі судового рішення у справ № 917/1587/24.

2.12. В подальшому позивач листом від 08.04.2024 за вих. № 31/04 повідомив відповідача про припинення (розірвання) Договору з 10.05.2024. Зазначивши відповідачу про необхідність вивезти всі товарно-матеріальні цінності, що належать відповідачу, тим самим звільнити складське приміщення позивача (а. с. 75).

Зазначена обставина позивачем у судовому засіданні визнається.

2.13. Разом з тим, позивач, вважаючи правовідносини, що виникли між сторонами за Договором не припиненими через невивезення Товару відповідачем, склав Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 03.02.2025 за № 3 про надання ним відповідачу послуг відповідального зберігання товару на площі 100 кв. м за період травень 2024р. січень 2025р. на загальну суму 171 396,00 грн та організації послуг з охорони стаціонарних об`єктів за адресою: м. Полтава, вул. Половка, 64Д за той же період на суму 15 363,00 грн, а всього на суму 186 759,00 грн, в тому числі ПДВ.

2.14. На підставі складеного Акту позивач виставив відповідачу Рахунок від 03.02.2025 за № КМ_00000117 на загальну суму 186 759,00 грн, в тому числі ПДВ.

2.15. Зазначені Акт та Рахунок були отримані відповідачем 12.02.2025, про що свідчать опис вкладення до цінного листа та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 256 (а. с. 52-53).

2.16. Докази оплати відповідачем виставленого позивачем рахунку у матеріалах справи відсутні.

3. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.

3.1. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Договором в сумі 186 759,00 грн та штраф у розмірі 186 759,00 грн.

3.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не вивіз Товар (надалі - Спірний товар), що перебував на зберіганні у відповідача у встановлений термін, зокрема:

- насіння кукурудзи звичайної сорт ЛГ31377 UA-24-123/0092-20 - 33 мішки;

- насіння кукурудзи звичайної сорт СИ ЧОРІНТОС - 2 мішка;

- насіння кукурудзи звичайної сорт Мейфлавер в кількості -13 мішків;

- насіння соняшнику однорідного сорт ЕС Белла - 3 мішки;

- насіння соняшнику однорідного сорт ЕС Еленіс 1 мішок;

- насіння соняшнику однорідного сорт Імпакт - 1 мішок;

- насіння соняшнику однорідного сорт Коралія КС - 4 мішки.

У зв`язку з чим Договір продовжує діяти шляхом надання позивачем відповідачу послуг зберігання Товару, зокрема, у період травень 2024р. січень 2025р., а також надання додаткових послуг за Договором за той же період.

3.3. Юридичними підставами позову є статті 526, 629, ЦК України та стаття 231 ГК України.

3.4. Фактичними підставами позову є порушення відповідачем зобов`язань за Договором.

4. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ВІДПОВІДАЧА.

4.1. Відповідач проти задоволення позову заперечує, вказуючи на те, що позивачем не доведено обставину передачі Спірного товару на зберігання за Договором, а також фактичного перебування цього Товару у позивача у період травень 2024р. січень 2025р..

5. ІНШІ ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ, В ТОМУ ЧИСЛІ ЗА КЛЛОПОТАННЯМИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

5.1. Ухвалою від 07.04.2025 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання у справі призначено на 08.05.2025 об 10:30 год.

Цією ж ухвалою відповідачу встановлено строк для подання суду: відзиву на позов (15 днів з дня вручення цієї ухвали); заперечень (5 днів з дати отримання відповіді на відзив). А також встановлено позивачу строк на подання відповіді на відзив (10 днів з дати отримання відзиву).

5.2. Згідно довідок про доставку електронного листа, сторони отримали ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі в електронному вигляді 15.04.2025 о 19:19 год.

5.3. Від відповідача 29.04.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 5684).

5.4. Від позивача 06.05.2025 через систему "Електронний суд" надійшла відповідь на відзив (вх. № 6024).

5.5. Ухвалою від 08.05.2025 суд, в зв`язку з неявкою відповідача та поданням ним клопотання про відкладення розгляду справи, відклав підготовче засідання у справі на 05.06.2025 на 10-00 год. з викликом учасників справи та визнано явку представників сторін обов`язковою.

5.6. Від відповідача 12.05.2025 надійшли заперечення (вх. № 6287).

5.7. В подальшому, 15.05.2025 від позивача через систему "Електронний суд" надійшли додаткові пояснення у справі (вх. № 6487).

5.8. В свою чергу відповідач 20.05.2025 надав суду заперечення на додаткові пояснення (вх. № 6685).

5.9. У підготовчому засіданні 05.06.2025 судом долучено до матеріалів справи інвентаризаційний опис матеріальних цінностей, прийнятих на зберігання від позивача, який додано позивачем до відповіді на відзив, оскільки позивачем аргументовано неможливість подання зазначеного доказу разом з позовною заявою через його відсутність на момент звернення до суду.

В частині долучення до матеріалів справи в якості доказу копії позовної заяви відповідача від 25 липня 2024, суд відмовив у його прийнятті, оскільки позивачем не доведено неможливість подання зазначеного доказу у строки та порядку встановлені ГПК України. Крім того, оцінка обставинам, що випливають з вказаної позовної заяви надана судом у справі № 917/1225/24 та досліджується судом у даній справі під час ухвалення рішення.

Також у підготовчому засіданні 05.06.2025 позивач відмовився від раніше поданого клопотання від 08.05.2025 за вих. № 6151 про долучення до матеріалів даної справи матеріалів справи № 917/1225/24.

Крім цього, під час підготовчого засідання у суду виникли сумніви щодо наявності у позивача товару, що належить відповідачу, про стягнення плати за зберігання якого заявлено позов у даній справі (за відсутності у матеріалах справи товарно-транспортних накладних, оформлення яких сторони узгодили Договором про зберігання від 07.08.2018 за № 07/08/18). Оскільки зазначені обставини досліджувалися судом у іншій справі (№ 917/1225/24), а тому не можуть залишитися поза увагою суду при вирішенні даного спору. В зв`язку з чим, ухвалою суду від 05.06.2025 підготовче засідання відкладено на 19.06.2025 на 11-00 год. з метою надання позивачем товарно-транспортних накладних, оформлення яких сторони узгодили в п. 2.3. Договору про зберігання від 07.08.2018 за № 07/08/18.

5.10. На виконання ухвали суду 12.06.2025 через систему "Електронний суд" від позивача до суду надійшли додаткові пояснення у справі (вх. № 7853).

5.11. Також від представника відповідача до суду надійшла заява представника відповідача від 16.06.2025 про ознайомлення з матеріалами справи (вх. № 8029), яка була задоволена судом, та заява із запереченнями на додаткові пояснення позивача (вх. № 8159).

5.12. Інших заяв чи клопотань від сторін по справі на стадії підготовчого засідання до суду не надходило. В зв`язку з чим, ухвалою від 19.06.2025 господарський суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 15.07.2025 о 14:30 год (в редакції ухвали про виправлення описки від 20.06.2025, якою виправлено дату судового засідання з розгляду справи по суті).

Згідно довідок про доставку електронного листа, сторони отримали ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті 20.06.2025 о 13:44 год. (позивач) та о 15:03 год. (відповідач), а ухвалу про виправлення описки від 20.06.2025 - 20.06.2025 о 17:11 год.

5.13. Відповідач через систему "Електронний суд" направив суду клопотання від 14.07.2025 про розгляд справи без участі його представника - адвоката Болтіка А. С.

5.14. Під час розгляду справи по суті 15.07.2025 суд, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, заслухавши виступи учасників справи у судових дебатах, перейшов до стадії ухвалення судового рішення, з відкладенням його проголошення, оголосивши дату та час проголошення судового рішення 15:30 год. 24.07.2025.

5.15. В судовому засіданні 24.07.2025 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

6. ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

6.1. Предмет доказування у справі суд визначає виходячи з предмету позовних вимог, їх юридичних та фактичних підстав, а також заперечень проти них. У випадку даної справи, предмет доказування становлять обставини, встановлення яких залежить від надання відповіді на такі ключові питання:

- чи передавався відповідачем Товар на зберігання позивачу відповідно до умов укладеного між сторонами спору Договору? Якщо так, чи підтверджується фактичне перебування Товару на зберігання у позивача у спірний період (травень 2024р. - січень 2025р.)?

6.2. З огляду на визначене коло питань, суд виходить з наступного.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

7. ВИСНОВОК СУДУ ПРО ВІДМОВУ У ЗАДОВОЛЕННІ ПОЗОВУ

7.1. Досліджуючи обставини справи, на які посилаються сторони, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

7.2. Передусім, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України).

7.3. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 626, 627, 628, 629 Цивільного кодексу України).

7.4. При цьому, суд звертає увагу, що за приписами статті 6 ЦК України сторони можуть вказати у договорі про відступ від положень цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли в актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

7.5. Разом з тим, аналізуючи співвідношення між актами цивільного законодавства і договором, Велика Палата Верховного Суду у пунктах 7.7-7.9 постанови від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19 зазначила таке: "Особам надається право вибору: використати вже існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на свій розсуд. Відтак цивільний (господарський) договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі сторін щодо врегулювання їхніх правовідносин на власний розсуд (у межах, встановлених законом), тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін договору, регулятором їх відносин.

Приписи частин другої та третьої статті 6 та статті 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства і договором. Допустимість конкуренції між актами цивільного законодавства і договором випливає з того, що вказані норми передбачають ситуації, коли сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, і коли вони не вправі цього робити.

Свобода договору, як одна з принципових засад цивільного законодавства, є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Водночас сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий в силу прямої вказівки акта законодавства, а також якщо відносини сторін регулюються імперативними нормами.

Відповідно сторони не можуть врегулювати свої відносини (визначити взаємні права та обов`язки) у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору (справедливість, добросовісність, розумність). Домовленість сторін договору про врегулювання своїх відносин всупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення".

7.6. За умовами даної справи відносини, що склалися між сторонами цього спору за своєю правовою природою підпадають під правове регулювання Глави 66 ЦК України, оскільки виникли з договору зберігання товару.

7.7. Так, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності (ч. 1 ст. 936 ЦК України).

7.8. Частинами першою, третьою статті 937 Цивільного кодексу України передбачено, що договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Прийняття речі на зберігання може підтверджуватися видачею поклажодавцеві номерного жетона, іншого знака, що посвідчує прийняття речі на зберігання, якщо це встановлено законом, іншими актами цивільного законодавства або є звичним для цього виду зберігання.

7.9. Зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк ( ст. 938 ЦК України).

Плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. Якщо зберігання припинилося достроково через обставини, за які зберігач не відповідає, він має право на пропорційну частину плати. Якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов`язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання (ст. 946 ЦК України).

При цьому, витрати зберігача на зберігання речі можуть бути включені до плати за зберігання (ч. 1 ст. 947 ЦК України).

7.10. Тлумачення вказаних норм свідчить про те, що за загальним правилом договір зберігання є реальним, тобто вважається укладеним з моменту передачі поклажодавцем речі зберігачу. Розписка, квитанція або інший документ є документом, який видається зберігачем поклажодавцю за договором зберігання, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання зберігачем від поклажодавця певної речі (речей).

7.11. У випадку наявності ж укладеного письмового Договору з погодженими між його сторонами умовами, реальність цього договору означає, що досягнення самих домовленостей про передачу майна між сторонами не є достатнім для того щоб стверджувати про його реалізацію (виконання сторонами) з приводу конкретного товару.

Необхідною обставиною є вчинення дій, спрямованих на реалізацію узгоджених у вигляді договору домовленостей, тобто, насамперед, фактичне передання товару на зберігання зберігачу.

7.12. З обставин даної справи вбачається, що сторони, уклавши Договір, визначили порядок передачі та обліку Товару, який передається відповідачем позивачу на зберігання, відповідно до якого складання товаро-супроводжуючих документів у вигляді товарно-транспортних накладних при передачі Товару на зберігання, при його відпуску зі складського зберігання є обов`язковим (п. 2.7. цього Рішення).

Таке ж положення випливає і з самого формулювання предмету Договору, в якому зазначено, що асортимент та обсяг Товару визначається товаросупроводжуючими документами.

7.13. Так, позивач стверджує, що відповідач передав на зберігання Спірний товар за заявками, що наявні в матеріалах справи та досліджені судом згідно з п. 2.9. цього Рішення, та в період травень 2024р. січень 2025р. зазначений Спірний товар перебував на зберіганні.

7.14. В свою чергу, відповідач заперечує обставини передачі на зберігання Спірного Товару позивачу, аргументуючи відсутністю товарно-транспортних накладних підписаних між сторонами.

7.15. Відсутність складених та підписаних сторонами товарно-транспортних накладних позивач пояснює тим, що сторонами Договору спільно було допущено часткове відступлення від умов Договору щодо оформлення товарно-транспортних накладних при прийомі Товару на зберігання та відпуску. І таке відступлення, на переконання позивача, не може бути перепоною у встановленні факту передання Товару на зберігання за іншими доказами у справі.

7.16. Разом з тим, позивач зазначає (а. с. 150-152), що не дивлячись на відсутність товарно-транспортних накладних, факт передачі позивачу Спірного товару та перебування його на зберіганні за Договором підтверджується Рішенням господарського суду Полтавської області від 25.11.2024 у справі № 917/1587/24, яким встановлено та підтверджується факт передачі ТМЦ відповідача на зберігання позивачу, та Рішенням господарського суду Полтавської області від 21.10.2024 залишеним без змін Постановою Східного апеляційного господарського суду від 20.01.2025 у справі № 917/1225/24, відповідно до якого судом встановлено зазначення ТОВ «Компанія «Серпень» про передання ними на зберігання ПФ «КМ» Товару, що включає в себе обсяг Спірного товару - насіння кукурудзи та соняшника за Договором, в асортименті, зокрема:

- насіння кукурудзи звичайної сорт ЛГ31377 UA-24-123/0092-20 - 33 мішки;

- насіння кукурудзи звичайної сорт СИ ЧОРІНТОС - 2 мішка;

- насіння кукурудзи звичайної сорт Мейфлавер в кількості -13 мішків;

- насіння соняшнику однорідного сорт ЕС Белла - 3 мішки;

- насіння соняшнику однорідного сорт ЕС Еленіс 1 мішок;

- насіння соняшнику однорідного сорт Імпакт - 1 мішок;

- насіння соняшнику однорідного сорт сорт Коралія КС - 4 мішки;

- насіння соняшнику однорідного сорт Романтик 1 мішок;

- насіння соняшнику однорідного сорт Тунка 1 мішок.

А також, серед встановлених судом обставин у справі №917/1225/24 є - заявлена ТОВ «Компанія «Серпень» реалізація свого права на відмову від Товару, що на думку позивача свідчить про те, що відповідач сам заявляв про факт передачі Спірного товару позивачу.

7.17. Відповідач будь-які спільні домовленості з приводу часткового відступлення від умов Договору, зокрема щодо оформлення товарно-транспортних накладних при прийомі Товару на зберігання та відпуску заперечує. Навпаки зазначає, що відступ від умов Договору призвів би до знецінення будь-яких господарських угод.

7.18. Суд, відповідаючи на питання, що постали перед ним, враховуючи аргументи обох сторін, зазначає, що за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (надалі Положення) та відображають реальні господарські операції.

7.19. Так, Закон України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» (надалі Закон) прийнято зокрема з метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності, надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Державне регулювання бухгалтерського обліку та фінансової звітності в Україні здійснюється з метою, зокрема, створення єдиних правил ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності, які є обов`язковими для всіх підприємств та гарантують і захищають інтереси користувачів (ст. 3, ст. 6 зазначеного Закону).

Бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації (ч. 1 ст. 8 Закону).

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ст. 9 Закону).

Для забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства зобов`язані проводити інвентаризацію активів і зобов`язань, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан і оцінка (ч. 1 ст. 10 Закону).

7.20. Відповідно ж до Положення, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).

7.21. Аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язковість бухгалтерського обліку будь-якої фінансової операції на підприємстві презюмується. Через бухгалтерський облік підприємство, в першу чергу, забезпечує прозорість провадження господарської діяльності, по перше перед фінансовими установами, по-друге контрагентами.

Документальне оформлення господарської операції, забезпечує контроль учасників такої операції над товарно-матеріальними цінностями, належних таким учасникам.

7.22. Так, у випадку даної справи, з аналізу наведених судом умов Договору вбачається, що складання товаро-транспортних накладних для сторін є принципово важливим питанням. Більш того, при передачі Товару на зберігання позивачу складання товарно-траспортної накладної покладено саме на відповідача. При прийнятті Товару на складське зберігання позивачем, складена товарно-транспортна накладна подається уповноваженому представнику позивача.

В результаті складених товарно-транспортних накладних, вочевидь, підприємства (позивач та відповідач) мають вести облік та рух товару.

Такі висновки суду випливають з аналізу зобов`язань позивача здійснювати відпуск Товару третім особам за розпорядженням Поклажодавця, що випливає з умов Договору (п. 4.1.9. Договору). Інакше б, за відсутністю такого обліку, у випадку відпуску Товару, позивачу неможливо було б пояснити відповідачу відсутність його товару, у випадку пред`явлення ним вимоги.

Також висновок про обов`язковість обліку Товару випливає із зобов`язання позивача узгодженого сторонами спору у Договорі - вести облік товару партіями та надавати Поклажодавцю звіти «Рух товару за місяць» в строки до 5-го числа місяця, наступного за звітним з інформацією по асортименту, кількості та номерам партій (п. 2.10. Договору).

7.23. Водночас, обставинами справи існування будь-яких домовленостей між сторонами спору з приводу відступу від умов Договору щодо оформлення товаросупроводжуючих документів при передачі Товару на зберігання чи його відступу не підтверджується.

Отже, товарно-транспортна накладна є важливим і необхідним документом, на підставі якого суд може встановити обставини, які підлягають доведенню у цій справі.

7.24. Разом з тим, суд погоджується з твердженням позивача, що за відсутності товарно-транспортних накладних факт передачі на зберігання Спірного товару можливо встановити з інших доказів.

Проте, такі докази мають переконливо свідчити про передачу чи відпуск Спірного товару між сторонами спору.

7.25. Суд зазначає, що Господарсько процесуальним кодексом України закріплені основні засади господарського судочинства, зокрема у силу принципів рівності, змагальності та диспозитивності (статті 7, 13, 14 ГПК України) обов`язок з доведення обставин, на які посилається сторона, покладається на таку сторону.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст.74 ГПК України).

7.26. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

7.27. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

7.28. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 73 ГПК України).

7.29. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом (ст. 91 ГПК України).

7.30. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

7.31. Допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (ст. 77 ГПК України).

7.32. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).

7.33. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Іншими словами, тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

7.34. Водночас, процесуальним законом передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).

7.34. Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України, щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

7.35. Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

7.36. Близький за змістом висновок викладений у низці постанов Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 08.07.2021 у справі № 915/1889/19, від 15.07.2021 у справі № 916/2586/20.

7.37. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" зазначив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

7.38. Суд також зазначає, що у пунктах 1-3 частини першої статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

7.39. Так, надаючи оцінку аргументу позивача про те, що факт передачі позивачу Спірного товару та перебування його на зберіганні за Договором підтверджується Рішенням господарського суду Полтавської області від 25.11.2024 у справі № 917/1587/24, яким встановлено та підтверджується факт передачі ТМЦ відповідача на зберігання позивачу (п. 7.15. Рішення), суд зазначає, що рішенням суду у справі № 917/1587/24 дійсно встановлено факт надання позивачем відповідачу послуг зі зберігання Товару та організації послуг з охорони стаціонарних об`єктів за Договором у квітні 2024 року на загальну суму 20 751, 00 грн. Зазначена господарська операція фактично мала безспірний характер та була визнана відповідачем у справі шляхом підписання Акту здачі-приймання робіт № 518 від 30.04.2024 (а. с. 28).

Проте, судом у справі № 917/1587/24 не досліджувався обсяг переданого відповідачем та прийнятого позивачем на зберігання Товару. Крім того, надання послуг зберігання за Договором стосувалося іншого періоду часу.

7.40. З приводу аргументу позивача стосовно того, що факт передання відповідачем Товару підтверджується рішенням Господарського суду Полтавської області від 21.10.2024 залишеним без змін Постановою Східного апеляційного господарського суду від 20.01.2025 у справі № 917/1225/24, відповідно до якого судом встановлено зазначення ТОВ «Компанія «Серпень» про передання ним на зберігання ПФ «КМ» Товару, що включає в себе обсяг Спірного товару - насіння кукурудзи та соняшника за Договором, в асортименті позивачу, а також, серед встановлених судом у справі №917/1225/24 обставин є заявлена ТОВ «Компанія «Серпень» реалізація свого права на відмову від Товару (п. 7.15. Рішення), суд зазначає, що зазначені доводи сторони у цій справі (№ 917/1225/24) не знайшли свого підтвердження.

Натомість, з досліджених судових рішенням у цій справі обставин вбачається, що доводи про передання на зберігання Товару не знайшли свого підтвердження саме через відсутність товарно-транспортних накладних, які є обов`язковими документами за Договором.

За наведених обставин суд відхиляє зазначені аргументи позивача.

7.41. Трактування позивачем поведінки відповідача, яка полягає у визнанні ним факту передачі Товару у справі № 917/1225/24, та подальшому запереченні такого факту у справі, що розглядається наразі судом (917/739/25), як недобросовісної та суперечливої, суд сприймає критично.

7.42. Так, дійсно відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу.

Отже, законодавець, навівши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб.

Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту (Постанова ВС від 10 вересня 2018 року у справі № 920/739/17).

7.43. З огляду на обставини даної справи, недотримання положень Договору, які сторони самі ж погодили між собою, або ж частковий відступ від них, може свідчити про недобросовісність поведінки обох сторін у справі.

Що стосується суперечливості тверджень відповідача, суд зазначає, що оцінка твердженням відповідача, так само як і позивача, які зазначалися ними у справі № 917/1225/24, надана судом у судових рішеннях по справі № 917/1225/24 та врахована судом при розгляді даної справи.

7.44. Окрім викладених обставин та наданих на їх підтвердження доказів позивач, на підтвердження обставин з надання ним послуг за Договором, надав Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 03.02.2025 за № 3, який відповідач отримав, але не підписав, та Рахунок від 03.02.2025 за № КМ_00000117 на загальну суму 186 759,00 грн, в тому числі ПДВ.

Проте, за відсутності обставин реальної передачі Спірного товару на зберігання позивачу, складення та направлення зазначених документів відповідачу, на переконання суду, є недостатнім для того, щоб підтвердити реалізацію Договору у спірний період (травень 2024р. січень 2025р.).

7.45. Наданий позивачем на підтвердження обставин наявності перебування Спірного товару відповідача на складі у позивача інвентарний опис від 05.05.2025 з доданими фотокартками товару суд також оцінює критично, оскільки:

- по-перше, обставина передання Спірного товару відповідачем не знайшла свого підтвердження;

- по-друге, за відсутності товарно-транспортних накладних та ненадання позивачем звітів «Рух товару за місяць» щомісячно за Договором, не дозволяє встановити рух Товару що передавався сторонами за Договором;

- по-третє, цей документ складено під час розгляду даної справи судом та без залучення відповідача, що саме по собі викликає сумнів у його дійсності.

7.46. За наведених обставин суд приходить до висновку про недоведеність передачі позивачу відповідачем Спірного товару за Договором та перебуванні зазначеного товару на зберіганні у період травень 2024р. - січень 2025р.

7.47. Таким чином, позивачем не витримано тягар доведення обставин, на які він посилається у даній справі, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

7.48. Серед іншого, при ухваленні даного рішення судом враховано, що згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"; рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України").

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Наведена практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи те, що судом детально досліджувалися обставини, що привели сторін до судового спору у справі, суд не вбачає необхідності надання оцінки кожному доводу сторін у справі, оскільки вищенаведені аргументи господарського суду, на переконання судді є самостійною та достатньою підставою для ухвалення даного рішення.

8. СУДОВІ ВИТРАТИ.

8.1. Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

8.2. Відповідно до ч. ч. 1 та ч. 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору.

8.3. У даній справі до заявлених судових витрат позивач відніс витрати зі сплати ним судового збору в розмірі 5602,77 грн, сплата якого підтверджується платіжною інструкцією від 09.04.2025 за № 37336279 та витрати на надання йому професійної правничої допомоги у справі в розмірі 15 200,00 грн, що підтверджується Договором про надання правової допомоги від 04.02.2025, Звітом про надання правової допомоги від 09.04.2025, Актом приймання-передачі наданих послуг від 09.04.2025, Рахунком-фактурою № СФ-0000092 від 09.04.2025 та платіжною інструкцією від 09.04.2025 за № 37336277.

Вказані докази підтверджують факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 15 200,00 грн.

8.4. Проте, оскільки судом прийнято рішення про відмову у задоволенні позову Приватної фірми «КМ» у повному обсязі, витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 15 200,00 грн, а також його витрати на сплату судового збору в розмірі 5602,77 грн відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на позивача та не підлягають відшкодуванню.

8.5. Відповідач, в свою чергу, у відзиві на позовну заяву зазначив про те, що ним планується понести витрат на професійну правничу допомогу адвоката, надавши до матеріалів справи договори про надання правових послуг від 22.04.2025 за № 22/04 П та від 04.06.2025 за № 4/06П. Попередній розрахунок таких витрат не наведено, станом на час ухвалення судом судового рішення доказів понесення таких витрат відповідачем не надано.

За наведених обставин, у даному рішенні суд не вирішує питання про розподіл витрат понесених відповідачем.

Керуючись статтями 232-233,237-238 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 24.07.2025.

СУДДЯ Юлія БАЙДУЖ