ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2025 р. Справа№ 911/1780/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Алданової С.О.

Корсака В.А.

за участю:

секретаря судового засідання: Лукінчук І.А.,

представників сторін:

від позивача: Хоменко В.В. (в залі суду),

від відповідача: Савчак Я.О. (в залі суду),

розглянувши апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю «САБ Ентерпрайз»

на рішення Господарського суду Київської області від 13.03.2025 (повний текст складено 15.05.2025)

та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 03.04.2025 (повний текст складено 15.05.2025)

у справі № 911/1780/24 (суддя Саванчук С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Швейна фабрика «Воронін»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «САБ Ентерпрайз»

про стягнення 577 626,96 грн,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

У липні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Швейна фабрика «Воронін» (далі - Фабрика) звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою, у якій просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «САБ Ентерпрайз» (далі - Товариство) інфляційні втрати та 3% річних, нараховані на заборгованість, стягнуту з Товариства за рішенням Господарського суду Київської області від 30.08.2023 у справі №911/1518/22 - до фактичного виконання Товариством рішення суду та сплати цієї заборгованості.

Позивач зазначає, що сума інфляційних втрат та 3% річних, вже стягнутих з відповідача рішенням Господарського суду Київської області від 23.02.2023 у справі №911/1518/22, розрахована за період з 23.09.2020 до 15.08.2022, а тому у цьому позові до стягнення заявлено інфляційні втрати та 3% річних за період з 16.08.2022 до 27.12.2023.

Позиції учасників справи.

Товариство проти заявлених до нього вимог заперечило та зазначило, що виконало рішення Господарського суду Київської області від 23.02.2023 у справі №911/1518/22 протягом чотирьох місяців з дати набрання ним законної сили. Відповідач вважає, що позивач не надав належних дат і сум оплат для обґрунтованого розрахунку позовних вимог у справі, оскільки належним виконанням відповідачем рішення суду є перерахування грошових коштів від боржника (як сторони виконавчого провадження) - Товариства на рахунок приватного виконавця, що належним чином підтверджено наданими ним платіжними дорученнями. Крім того, за доводами відповідача, виконанню рішення суду у справі №911/1518/22 від 23.02.2023 перешкоджала реорганізація позивача, що відбувалась у період належного виконання рішення суду.

Також відповідач зазначає, що позивач не навів жодних норм законодавства, які дозволяють більше одного разу заявляти до стягнення 3% річних та інфляційні втрати: оскільки їх нарахування вже здійснювалось позивачем у справі №911/1518/22, чинне законодавство не передбачає положень про повторне нарахування 3% річних та інфляційних втрат, навіть якщо вони повторно нараховуються за інший період.

Відповідач вважає, що позивач неправильно обраховує період прострочення сплати відповідачем основної заборгованості з дати рішення Господарського суду Київської області від 23.02.2023 у справі №911/1518/22, оскільки це рішення залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2023 та набрало законної сили 30.08.2023. До того ж відповідач при поданні касаційної скарги до Верховного Суду заявляв клопотання про зупинення виконання рішення у справі №911/1518/22 і лише з ухвали Верховного Суду від 07.09.2023 дізнався, що йому в цьому відмовлено, а Господарський суд Київської області видав накази на виконання рішення суду лише 21.11.2023.

Також Товариство заявило про зменшення судом неустойки в порядку ч. 3 ст. 551 ЦК України та про застосування наслідків спливу позовної давності.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Київської області від 13.03.2025 позов Фабрики до Товариства прo стягнення 577 626,96 грн задоволено повністю. Стягнуто з Товариства на користь Фабрики 435 018,74 грн інфляційних втрат, 142 608,22 грн 3% річних, 6 931,53 грн витрат зі сплати судового збору.

Суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених Фабрикою до Товариства вимог.

Суд встановив, що позивач правильно визначив дати і суми виконання відповідачем рішення Господарського суду Київської області від 30.08.2023 у справі №911/1518/22 та, відповідно, свого грошового зобов`язання перед позивачем, датами перерахування коштів приватним виконавцем на рахунок стягувача (позивача) у відповідних сумах. За результатом перевірки розрахунків 3% річних та інфляційних втрат, які надані позивачем, суд визнав їх арифметично правильними, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому суд врахував, що у цій справі інфляційні втрати та 3% річних нараховані за період з 16.08.2022 до 27.12.2023, тобто такий, що не був включений у період нарахування аналогічних позовних вимог у справі №911/1518/22.

Щодо позовної давності суд зазначив, що у спірних правовідносинах з 24.02.2022 перебіг позовної давності зупинився, а тому відсутні правові підстави для застосування до вимог позивача наслідків спливу строку позовної давності.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення судом неустойки в порядку ч. 3 ст. 551 ЦК України суд відзначив, що у справі не заявлено про стягнення неустойки (штрафу або пені), а тому таке клопотання не підлягає задоволенню.

Короткий зміст додаткового рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Додатковим рішенням Господарського суду Київської області від 03.04.2025 у задоволенні заяви (вх.№2592/25 від 19.03.2025) Товариства про ухвалення додаткового рішення відмовлено повністю. Судові витрати відповідача на професійну правничу допомогу у справі №911/1780/24 залишено за відповідачем.

Суд врахував, що рішення у цій справі ухвалено на користь позивача повністю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Київської області від 13.03.2025 та додатковим рішенням Господарського суду Київської області від 03.04.2025, Товариство звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржувані рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовної заяви у повному обсязі; стягнути частково з позивача на користь відповідача судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу, понесені відповідачем під час розгляду даної справи у суді першої інстанції у розмірі 20 000 грн; стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу, понесені відповідачем під час розгляду даної справи у апеляційній інстанції, у розмірі 40 000 грн; судові витрати покласти на позивача.

На обґрунтування апеляційної скарги Товариство зазначає, що виконало рішення Господарського суду Київської області від 23.02.2023 у справі №911/1518/22 протягом чотирьох місяців з дати набрання ним законної сили. Заявлені Фабрикою нарахування не можуть стягуватися з Товариства, оскільки не можна більше одного разу заявляти до стягнення 3% річних та інфляційні втрати - їх нарахування вже здійснювалось позивачем у справі №911/1518/22 і чинне законодавство не передбачає положень про повторне нарахування 3% річних та інфляційних втрат, навіть якщо вони повторно нараховуються за інший період.

Апелянт зазначає, що відсутня судова практика щодо застосування «інфляційних та 3%» за принципом «фактичного виконання» щодо стягнення грошових коштів за ст. 1212 ЦК України. Отже, за ст. 1212 ЦК України можливе виключно «єдиноразове» застосування ст. 625 ЦК України.

Крім того, виконанню судового рішення у справі №911/1518/22 перешкоджала реорганізація Фабрики.

Також скаржник наводить правові позиції Верховного Суду, які вважає застосовними у спірних правовідносинах.

Позиції учасників справи.

Від Фабрики відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.06.2025 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Алданова С.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2025 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/1780/24 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Товариства на рішення Господарського суду Київської області від 13.03.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 03.04.2025 до надходження матеріалів справи №911/1780/24.

11.06.2025 матеріали справи №911/1780/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства на рішення Господарського суду Київської області від 13.03.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 03.04.2025 у справі №911/1780/24. Розгляд справи призначено на 07.07.2025. Запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено апелянту право подати до суду відповідь на відзив протягом десяти днів з дня вручення йому відзиву на апеляційну скаргу.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).

Щодо апеляційної скарги в частині вимог про скасування рішення Господарського суду Київської області від 13.03.2025

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

24.01.2020 Фабрика (замовник) та Товариство (підрядник) уклали договір підряду №3137/VRN від 24.01.2020 (далі - договір), за умовами п. 1.1 якого підрядник зобов`язується на свій ризик, з власних матеріалів, власними та/або залученими силами, за завданням замовника виконати у встановлений строк комплекс робіт з влаштування зовнішніх мереж побутової каналізації та водопостачання на об`єкті замовника, що визначений у пункті 1.2. договору, відповідно до вимог нормативно-правових актів, державних стандартів, норм і правил, а також умов цього договору, а замовник зобов`язується надати підрядникові доступ до місця проведення робіт (фронт робіт), прийняти та оплатити виконанні роботи.

Об`єкт замовника «реконструкція нежитлової будівлі під адміністративну будівлю по вул. Короленківській, 3 в Голосіївському районі міста Києва» (п. 1.2 договору).

Перелік робіт та матеріалів, що мають бути використані для виконння робіт, міститься в Додатку №1 (Кошторис №1) до цього договору, що є його невід`ємною частиною (пункт 1.4. договору).

Роботи вважаються повністю виконаними після:

- погодження та/або передачі результатів робіт ПрАТ «АК «Київводоконал» та/або іншим компетентним органам, установам, організаціям та отримання замовником відповідних підтверджуючих документів;

- отримання замовником від ПрАТ «АК «Київводоконал» документів, що підтверджують виконання технічних умов на каналізування та водопостачання, вказаних в пункті 1.3. договору, при умові виконання замовником відповідних внутрішньомайданчикових мереж в строк до 20.03.2020. Відсутність відповідних документів вважається достатнім обґрунтуванням відмови замовника прийняти та оплатити виконанні роботи (п. 1.5 договору).

Підрядник зобов`язується розпочати виконання робіт за договором протягом двох календарних днів з дати договору (п. 2.1 договору).

Строк виконання робіт 30.03.2020. Строки виконання окремих етапів та видів робіт визначені в Додатку №2 (Графік фінансування та виконання робіт) (п. 2.2 договору).

Строк виконання робіт за згодою сторін може бути змінений у випадку збільшення об`єму робіт у процесі їх виконання. Підрядник має право на дострокове завершення виконання робіт (п. 2.3 договору).

Роботи вважаються виконаними після підписання сторонами кінцевого акту приймання виконаних будівельних робіт (п. 2.5 договору).

Вартість виконання робіт за договором (договірна ціна) визначена на підставі додатку №1 до договору (Договірна ціна, локальний кошторис №1, локальний кошторис №2), що є його невід`ємною частиною, та становить: без ПДВ 8750000,00 грн, ПДВ (20%) 1 750 000,00 грн, всього з ПДВ 10 500 000,00 грн (п. 3.1 договору).

Фінансування робіт здійснюється замовником відповідно до додатку №2 (Графік фінансування та виконання робіт) (п. 4.2 договору).

Сторони встановили, що замовник перераховує авансові та інші платежі в рахунок оплати виконаних підрядником за договором робіт відповідно до договору. У разі виконання підрядником робіт згідно проміжного акту приймання виконаних будівельних робіт на суму, меншу суми отриманої передоплати (авансу), суми авансованих платежів, сплачені в рахунок таких невиконаних робіт, зараховується в рахунок наступних робіт або повертається підрядником на вимогу замовника шляхом перерахування на поточний банківський рахунок замовника (п. 4.4 договору).

Сторони домовились, що при здійсненні всіх платежів на користь підрядника за договором замовник буде отримувати 5% кожного платежу (п. 4.6 договору).

При підписанні кінцевого акта приймання виконаних будівельних робіт підрядник повинен передати замовнику документи, що підтверджують якість виконаних робіт, дотримання усіх вимог при виконані робіт, а також документи на використані матеріали, встановлене обладнання (гігієнічний висновок, сертифікат якості, сертифікат відповідності, технічний паспорт, протоколи перевірок та випробувань, акти на приховані роботі тощо) (п. 4.7 договору).

За невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором винна сторона несе відповідальність, передбачену договором та чинним законодавством України (п. 9.1 договору).

У разі порушення підрядником строків виконання робіт за цим договором замовник має право в односторонньому порядку відмовитися від договору шляхом направлення підряднику письмового повідомлення про дострокове припинення цього договору, а також має на свій розсуд залучити третіх осіб до виконання робіт. При цьому договір вважається припиненим з дати відправлення замовником підряднику зазначеного письмового повідомлення повернути замовнику грошові кошти, що були сплачені підряднику замовником у сумі, що перевищує вартість виконаних робіт, вказаної в підписаних сторонами актах приймання виконання будівельних робіт (п. 9.5 договору).

Договір підписаний уповноваженими представниками обох сторін та скріплений відбитками їх печаток.

Відповідно до директивного графіку виконання робіт (додаток №2 до договору №3137/VRN від 24.01.2020) сторони погодили, що в строк до закінчення 3 декади січня 2020 року замовник зобов`язаний оплатити 3 675 000,00 грн за роботи, що передбачені договором.

Платіжним дорученням №810 від 30.01.2020 замовник перерахував на рахунок підрядника 3 491 250,00 грн.

Фабрика звернулась до Господарського суду Київської області з позовною заявою про стягнення з Товариства 4 886 542,92 грн, з яких: 3 491 250,00 грн - безпідставно отримані кошти, 1 196 800,50 грн - інфляційні втрати, та 198 492,42 грн - 3 % річних, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо виконання робіт за договором підряду №3137/VRN від 24.01.2020, який був припинений позивачем в односторонньому порядку.

Рішенням Господарського суду Київської області від 23.02.2023 у справі №911/1518/22 (залишеним без змін постановами Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2023 та Верховного Суду від 26.09.2023) позов Фабрики задоволено повністю та стягнуто на її користь з Товариства 3 491 250,00 грн грошових коштів, які утримуються без достатньої правової підстави, 1 196 800,50 грн інфляційних втрат, 198 492,42 грн трьох процентів річних та 73298,14 грн витрат по сплаті судового збору.

Ухвалюючи вказане рішення, суд виходив з того, що відповідач не виконав жодних робіт у визначений договором строк, у зв`язку з чим позивач в односторонньому порядку відмовився від договору підряду №3137/VRN від 24.01.2020, а тому сплачений відповідачу аванс в розмірі 3 491 250,00 грн підлягає поверненню Фабриці як безпідставно набуті кошти. Крім того, Товариство вказану суму коштів не повернуло у строк, визначений п. 9.5 договору, внаслідок чого з відповідача підлягають стягненню також інфляційні втрати у розмірі 1 196 800,50 грн та 198 492,42 грн 3% річних.

21.11.2023 на виконання рішення Господарського суду Київської області від 23.02.2023 у справі №911/1518/22 видано наказ.

Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №73412722 від 22.11.2023 приватний виконавець виконавчого округу Київської області Ніколаєв С.В. відкрив виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Київської області від 21.11.2023 у справі №911/1518/22.

Зазначене вище судове рішення виконане примусово 24.04.2024, на підтвердження чого позивач надав платіжні інструкції платника - приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєва С.В. за період з 23.11.2023 до 24.04.2024, виписки позивача з банківського рахунку за період 2023 - 2024 років.

Так, приватний виконавець Ніколаєв С.В. у період з 23.11.2023 по 24.04.2024 перерахував на рахунок позивача грошові кошти зі стягнення заборгованості за ВП №73412722 від 22.11.2023 платіжними інструкціями:

№494654281 від 23.11.2023 на суму 89 709,38 грн,

№494654286 від 23.11.2023 на суму 904,36 грн,

№494654361 від 01.12.2023 на суму 3 602,79 грн,

№494654396 від 06.12.2023 на суму 174 093,02 грн,

№494654398 від 06.12.2023 на суму 1 756,33 грн,

№494654574 від 28.12.2023 на суму 3 839 908,17 грн,

№494655000 від 12.03.2024 на суму 181,11 грн,

№494655001 від 12.03.2024 на суму 6 361,96 грн,

№494655003 від 12.03.2024 на суму 64,13 грн,

№494655036 від 19.03.2024 на суму 96 510,52 грн,

№494655003 від 12.03.2024 на суму 64,13 грн,

№494655036 від 19.03.2024 на суму 96 510,52 грн,

№494655038 від 19.03.2024 на суму 977,13 грн,

№494655299 від 22.04.2024 на суму 2 069,73 грн,

№494655311 від 24.04.2024 на суму 13 636,36 грн,

№494655315 від 24.04.2024 на суму 733 736,02 грн,

№494655318 від 24.04.2024 на суму 7 588,06 грн.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 і ч. 5 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію доходів населення» у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19.

Згідно з ч. 7 ст. Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. п. 1, 3, 11 ч. 1 ст. 37 цього Закону або постанови, передбаченої ч. 4 ст. 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону виконавче провадження підлягає закриттю у разі фактичного виконання у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (ч. 2 ст. 39 Закону).

У разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження (ч. 1 ст. 40 Закону).

Згідно з ч. 1 ст. 47 Закону грошові суми, стягнуті з боржника (у т.ч. одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.

Стягувачу - фізичній особі стягнуті з боржника кошти перераховуються виконавцем на зазначений у заяві про примусове виконання рішення рахунок у банку або іншій фінансовій установі (заяві про зміну реквізитів рахунку у банку або іншій фінансовій установі) чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом не пізніше наступного робочого дня з дня надходження таких коштів на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Стягувачу - юридичній особі стягнуті грошові суми перераховуються виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки (ч. ч. 2, 3 ст. 47 Закону).

Суд встановив, що рішенням Господарського суду Київської області від 23.02.2023 у справі №911/1518/22 стягнуто з Товариства на користь Фабрики 3 491 250,00 грн, а також 198 492,42 грн інфляційних втрат, 198 492,42 грн 3% річних та 73 298,14 грн судового збору.

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами (висновки Верховного Суду у постанові від 23.05.2018 у справі №910/9823/17).

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в т.ч. в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Отже, встановлені Господарським судом Київської області від 23.02.2023 у справі №911/1518/22 обставини є преюдицією та повторного доведення не потребують.

Зокрема, не потребують доказування обставини наявності у відповідача перед позивачем простроченої заборгованості у розмірі 3 491 250,00 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Оскільки зазначене рішення, яким встановлено факт наявності у Товариства заборгованості, набрало законної сили 30.08.2023 і було виконано примусово 24.04.2024 (платіжні інструкції платника - приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєва С.В. за період з 23.11.2023 по 24.04.2024, виписки Фабрики з банківського рахунку за період 2023 - 2024 років), апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для нарахування за період прострочення оплати інфляційних нарахувань та 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Оскільки у справі №911/1518/22 на користь Фабрики було присуджено до стягнення з Товариства інфляційні нарахування та 3% річних, розраховані за період з 23.09.2020 до 15.08.2022, у справі, що розглядається, Фабрика заявила до стягнення з Товариства інфляційні нарахування та 3% річних за період з 16.08.2022 до 27.12.2023.

З огляду на доводи апеляційної скарги про те, що відсутня судова практика щодо застосування «інфляційних та 3%» за принципом «фактичного виконання» щодо стягнення грошових коштів за ст. 1212 ЦК України; отже, за ст. 1212 ЦК можливе виключно «єдиноразове» застосування ст. 625 ЦК України, колегія суддів зазначає, що правомірність стягнення з набувача на користь потерпілого, крім безпідставно одержаних коштів відповідно до ст. 1212 ЦК України, також річних та інфляційних втрат за період безпідставного користування такими коштами відповідно до ст. 625 ЦК України є усталеною в судовій практиці (наприклад, постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/10156/17).

Враховуючи встановлені вище обставини погашення Товариством заборгованості перед Фабрикою та виконання судового рішення у справі №911/1518/22, колегія суддів вважає вимоги Фабрики про стягнення з Товариства інфляційних нарахувань та 3% річних за період з 16.08.2022 до 27.12.2023 обґрунтованими.

Зазначений період (з 16.08.2022 по 27.12.2023) не був включений у період нарахування аналогічних позовних вимог у справі №911/1518/22.

Щодо доводів Товариства про те, що чинне законодавство дозволяє лише один раз реалізовувати кредитору право на нарахування інфляційних втрат і 3% річних, колегія суддів зазначає, що місцевий суд надав їм належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд. Так, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (з урахуванням приписів чинного законодавства щодо позовної даності). Відповідні доводи Товариства ґрунтуються на довільному тлумаченні ним чинного законодавства та не підтверджені ним жодною конкретною нормою законодавства, яка обмежувала б кредитора у праві нарахуванні інфляційних втрат і 3% річних та зверненні у зв`язку з цим до суду у межах періоду прострочення виконання грошового зобов`язання, звичайно, один раз за кожен день такого прострочення.

Щодо доводів Товариства про неправильну послідовність зарахування Фабрикою стягнутих з відповідача сум, чим збільшувався період нарахування спірних у цій справі інфляційних втрат і 3% річних, колегія суддів зазначає таке.

Оскільки з наданих до справи доказів неможливо встановити, що саме було сплачено відповідачем за рішенням (призначення платежу у платіжних інструкціях від 22.11.2023, 23.11.2023, 06.12.2023, 22.12.2023, 28.12.2023, 25.01.2024, 05.02.2024, 05.03.2024, 18.03.2024, 19.03.2024, 03.04.2024, 19.04.2024, 23.04.2024, 24.04.2024 (на суму 807 139,32 грн): стягнення за ВП №73412722 з виконавчого документу: Наказ №911/1518/22 виданий 21.11.2023 документ видав: Господарський суд Київської області; призначення платежу у платіжній інструкції від 24.04.2024 на суму 8 346,88 грн: стягнення коштів по ВП №73413420 підстава: Наказ №911/1518/22 від 21.11.2023 видавник Господарський суд Київської області; призначення платежу у платіжній інструкції від 24.04.2024 на суму 637,85 грн: надлишково стягнуті кошти по ВП №73412722 згідно з наказ №911/1518/22, виданого 21.11.2023 р. господарський суд (Господарський суд Київської області)), тобто у цьому випадку конкретне призначення платежу не вказано, тому підлягають застосуванню положення ст. 534 ЦК України, яка визначає черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням.

Згідно з приписами вказаної норми у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Наведений вище алгоритм розподілу коштів визначає правила виконання грошового зобов`язання, якщо наявна сума грошей є меншою за суму боргу і вимоги кредитора у повному обсязі не можуть бути задоволені.

У таких висновках суд враховує позицію Верховного Суду у постанові від 26.09.2019 у справі №910/12934/18, згідно з якою можливість застосування ст. 534 ЦК України безпосередньо залежить від змісту реквізиту «Призначення платежу» платіжного доручення, яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов`язання. Це означає, що якщо платник (боржник) здійснює переказ коштів з чітким призначення платежу щодо погашення основного боргу (оплата товару, робіт, послуг), черговість, встановлена ст. 534 ЦК України, застосовуватися не може.

Відповідний порядок встановлено в п. 3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку Україні від 21.01.2004 № 22, та п. 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, згідно з якими отримувач коштів, якщо інше не передбачено договором, не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платником чітко визначено призначення платежу.

Такі ж положення містяться у Законі України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Національних положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку.

Апеляційний господарський суд зауважує, що у вказаній вище постанові від 26.09.2019 у справі №910/12934/18 Верховний Суд відзначив, що розподіл коштів може здійснюватися кредитором відповідно до ст. 534 ЦК України у випадку, коли стягнення заборгованості здійснюється в порядку виконавчого провадження, або платіж буде отриманий без реквізиту «Призначення платежу» чи як загальна підстава - на виконання договору або погашення кредиторської заборгованості.

Водночас з наявного у матеріалах справи розрахунку інфляційних втрат та 3% річних слідує, що Фабрика здійснювала в першу чергу зарахування основної суми боргу.

Зазначене свідчить про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що відповідні доводи Товариства матеріалами справи не підтвердились, а здійснене Фабрикою зарахування коштів, що стягувались з відповідача, в рахунок погашення основної заборгованості є найбільш вигідним для відповідача та зробило період нарахування спірних у справі позовних вимог мінімальним із можливих.

Наведеним спростовуються відповідні доводи апеляційної скарги, в т.ч. щодо черговості оплати

Доводи скаржника про намагання Фабрики повторно стягнути з Товариства інфляційні нарахування та 3% річних колегія суддів оцінює критично та зазначає, що періоди відповідних нарахувань, стягнення за які було заявлено у справі №911/1518/22 та у справі, що розглядається, є різними, ці періоди не співпадають та не накладаються один на одного, тобто подвійного нарахування за один і той самий період не відбувається.

Місцевий суд надав належну оцінку доводам відповідача про помилковість визначення періоду нарахування позовних вимог щодо набрання рішенням Господарського суду Київської області від 30.08.2023 у справі №911/1518/22 та відхилив їх, і з цією оцінкою погоджується апеляційний суд та зазначає таке.

Зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає у особи безпосередньо з норми ст. 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Це зобов`язання не виникає з рішення суду. Судове рішення в цьому випадку є механізмом примусового виконання відповідачем свого обов`язку з повернення безпідставно отриманих коштів, який він не виконує добровільно.

В іншому випадку (за позицією відповідача) без судового рішення зобов`язання з повернення безпідставно отриманих коштів не виникало б узагалі, тобто якби позивач не звернувся до суду, то відповідач не мав би обов`язку повернути йому безпідставно отримані кошти. Такий підхід суперечив би засадам добросовісності, розумності та справедливості зобов`язання, передбаченим у ч. 3 ст. 509 ЦК України.

Зазначене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.02.2024 у справі №910/3831/22.

Перевіривши наданий Фабрикою та здійснений судом першої інстанції розрахунок інфляційних нарахувань та 3% річних, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що цей розрахунок є арифметично вірним.

До стягнення з Товариства на користь Фабрики підлягають 435 018,74 грн інфляційних втрат та 142 608,22 грн 3% річних.

Місцевий суд врахував висновки Верховного Суду у постанові від 27.03.2024 у справі №757/11520/21 у подібних правовідносинах, зокрема, про те, що зобов`язання вважається виконаним належним чином із часу зарахування коштів на рахунки стягувача, а не списання із кореспондентського рахунку банку.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що нарахування на суму боргу інфляційних втрат та трьох процентів річних відбувається незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми (подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц і №646/14523/15-ц, від 23.10.2019 у справі №922/3013/18 (п. 6.42), від 13.11.2019 у справі №922/3095/18 (п. 6.40), від 18.03.2020 у справі №902/417/18, від 04.05.2022 у справі №761/28949/17, від 19.07.2023 у справі №910/16820/21 (п. 8.44).

Тобто позивач правильно визначив дати і суми виконання відповідачем рішення Господарського суду Київської області від 30.08.2023 у справі №911/1518/22 та, відповідно, свого грошового зобов`язання перед позивачем, датами перерахування коштів приватним виконавцем на рахунок стягувача (позивача), у відповідних сумах.

Щодо доводів відповідача про те, що реорганізація Фабрики перешкоджала виконанню рішення суду зі сплати спірної заборгованості, колегія суддів відзначає, що Товариство не навело причин, за яких саме реорганізація Фабрики перешкоджала йому (Товариству) виконати судове рішення та здійснювати платежі на рахунок приватного виконавця.

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про задоволення вимог Фабрики до Товариства про стягнення 435 018,74 грн інфляційних втрат та 142 608,22 грн 3% річних.

Щодо посилань Товариства у апеляційній скарзі на правові позиції Верховного Суду колегія суддів відзначає, що правовідносини у справах, на які посилається скаржник, та у справі, що розглядається, не є подібними, а тому висновки Верховного Суду у цих справах не є релевантними до спірних правовідносин.

Доводи Товариства про наявність підстав для зменшення судом неустойки в порядку ч. 3 ст. 551 ЦК України суд оцінює критично та зазначає, що у справі не заявлено про стягнення неустойки (штрафу або пені), а тому таке клопотання не підлягає задоволенню.

Щодо вимог апеляційної скарги в частині вимог про скасування додаткового рішення Господарського суду Київської області від 03.04.2025

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

Товариство через систему «Електронний суд» подало заяву про ухвалення додаткового рішення (далі - заява) (вх. №2592/25 від 19.03.2025), у якій просить стягнути частково з позивача на користь відповідача судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу, понесені відповідачем під час розгляду у першої інстанції, у розмірі 20 000,00 грн.

Заявник зазначає, що такі витрати складаються з розміру гонорару адвоката щодо надання професійної правничої допомоги, яка складається з: підготовки та подачі документів; правового аналізу наявних матеріалів судової справи в підсистемі «Електронний суд»; правового аналізу наданих клієнтом документів для захисту його прав та інтересів в межах даного спору; аналізу практики Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду у справах, у яких розглядалися подібні / релевантні правовідносини для її застосування в межах даного спору; формування правової позиції клієнта у судовій справі; підготовка та подача відзиву; формування повного пакету додатків до заперечення на відповідь на відзив; правовий аналіз відповіді на відзив позивача; відстеження розгляду справи в суді; представництво інтересів клієнта у суді у цій справі участь в судових засіданнях (вартість участі у судовому засіданні згідно із договором про надання професійних правничих послуг адвоката №07-07/2024 від 07.07.2024 складає фіксовано 8 000,00 грн).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

Рішенням Господарського суду Київської області від 13.03.2025 позов Фабрики до Товариства задоволено повністю; стягнуто з Товариства на користь Фабрики 435 018,74 грн інфляційних втрат, 142 608,22 грн 3% річних, 6 931,53 грн витрат зі сплати судового збору.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Згідно зі ст. 221 ГПК України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому ст. 244 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 5 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (аналогічний висновок міститься у п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц).

Згідно зі ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частиною 4 ст. 129 ГПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд встановив, що позивачем у справі, що розглядається, є Фабрика, а Товариство є відповідачем.

Позов Фабрики до Товариства задоволено повністю.

А отже, виходячи з приписів ч. 4 ст. 129 ГПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача (Товариство). Чинне процесуальне законодавство не містить виключень, які були би застосовні у цій справі та покладали витрати відповідача, позов до якого задоволено повністю, на позивача.

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відмову у задоволенні поданої Товариством заяви.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати на її подання та витрати на правничу допомогу відповідачу згідно зі ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275-277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «САБ Ентерпрайз» на рішення Господарського суду Київської області від 13.03.2025 та на додаткове рішення від 03.04.2025 у справі № 911/1780/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 13.03.2025 та додаткове рішення від 03.04.2025 у справі № 911/1780/24 залишити без змін.

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

4. Справу №911/1780/24 повернути до суду першої інстанції

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 15.07.2025.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді С.О. Алданова

В.А. Корсак