ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

21.07.2025 Справа № 914/1119/25

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашка М.М., розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Діаген"

про забезпечення позову

у справі №914/1119/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Діаген"

до відповідача Приватного підприємства "Перша соціальна медична лабораторія "Ескулаб"

про стягнення заборгованості за договором №0707/22-1 від 07.07.2022 про надання послуг з проведення лабораторних досліджень у розмірі 2324886,00 грн.

ВСТАНОВИВ

У провадженні Господарського суду Львівської області перебуває справа №914/1119/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Діаген" до відповідача Приватного підприємства "Перша соціальна медична лабораторія "Ескулаб" про стягнення заборгованості за договором №0707/22-1 від 07.07.2022 про надання послуг з проведення лабораторних досліджень у розмірі 2324886,00 грн.

17.07.2025 позивачем подано заяву (вх.№3041/25) про забезпечення позову у справі №914/1119/25, в якій Товариство з обмеженою відповідальністю "Діаген" просить накласти арешт на грошові кошти на банківському рахунку відповідача - Приватного підприємства "Перша соціальна медична лабораторія "Ескулаб" (): IBAN НОМЕР_1 в ПАТ AT КБ «Приватбанк» на суму основної позовної вимоги майнового характеру позивача до відповідача у вказаній справі, а саме: 2324886,00 грн.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв`язку з перебуванням судді Гоменюк З.П. у відпустці, заяву (вх.№3041/25 від 17.07.2025) про забезпечення позову передано для розгляду судді Петрашкові М.М. Інформацію внесено до системи автоматизованого розподілу.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач зазначив, що як свідчить зміст відкритих даних, що знаходяться в Автоматизованій Системі Виконавчих Проваджень (АСВП), станом на 16.07.2025 щодо відповідача порушено велику кількість виконавчих проваджень.

На переконання позивача вищезазначена обставина утворює цілком вмотивовані підстави стверджувати щодо наявності ризиків недостатності у відповідача (боржника) майна, необхідного для виконання майбутнього рішення суду у даній справі, у випадку задоволення позовних вимог.

Позивач посилається на Постанову КГС ВС від 21.12.2021 у справі №910/10598/21, відповідно до якої передумовою забезпечення позову є обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову, що гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову заявленим позивачем вимогам, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (заявника).

В заяві зазначено, що невжиття заходів забезпечення позову способом арешту коштів на банківському рахунку може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, оскільки в силу положень статті 192 ЦКУ гроші є платіжним засобом, а отже відповідач може в будь який момент розрахуватись коштами банківського розрахункового рахунку і доведення позивачем доказами такого його права і, відповідно, можливості не вимагається.

Також у заяві зазначено, що немає підстав вважати, що застосування такого заходу призведе до невиправданого обмеження прав відповідача чи третіх осіб, позбавить його можливості здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплати податків тощо, оскільки грошові кошти залишаються у володінні відповідача, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини коштів, якої стосується спір (постанова КГС ВС від 28.12.2021 у справі №910/13681/21).

Розглянувши подану заяву, суд зазначає таке.

Відповідно до частин 1 статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із частиною 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно із частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується:

- накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

- забороною відповідачу вчиняти певні дії;

- забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

- зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

- зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

- зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

- арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

- іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Необхідно зазначити, що посилання заявника на існування великої кількості виконавчих проваджень щодо відповідача не свідчить про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання перед позивачем.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Доказів, які б могли свідчити про те, що відповідачем вчиняються дії, спрямовані на ухилення від виконання зобов`язання (реалізація ним майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання ним коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо) позивачем не подано.

При цьому необхідно зазначити, що обгрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача у зв`язку з існуванням великої кількості виконавчих проваджень щодо відповідача, заявник фактично просить суд ужити заходів забезпечення позову з метою перешкоджання виконання судових рішень, які набрали законної сили, у інших справах з приводу інших спорів, що виходить за межі мети забезпечення позову та може призвести до невиправданого обмеження прав відповідача чи третіх осіб.

Таким чином, розглянувши заяву про забезпечення позову та подані заявником матеріали, судом не встановлено наявність достатніх підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Верховним Судом у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 211/129/18-ц сформульовано правову позицію, згідно з якою "суд не може заборонити державному виконавцеві вживати необхідних заходів щодо своєчасного й повного виконання рішення. Вжиті заходи не повинні перешкоджати іншим особам здійснювати покладені на них згідно із законодавством повноваження. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що заява не підлягає задоволенню, оскільки не обґрунтована заявником у контексті необхідності застосування таких заходів, а також у контексті їх співмірності та відповідності до заявлених позовних вимог".

Частиною 1 статті 73 та частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, враховуючи наведені норми законодавства, зважаючи на встановлені судом обставини та подані заявником докази, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову у даній справі не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 73, 74, 136, 137, 138, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ

1. У задоволенні заяви про забезпечення позову у справі №914/1119/25 відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 235 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу може бути оскаржено відповідно до розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Петрашко М.М.