ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2025 р. Справа№ 910/11374/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Линник А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Комунального некомерційного підприємства "Київська міська дитяча клінічна туберкульозна лікарня" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.06.2025

за спільною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВЕНЕРГО-БОРГ" та Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕ-БОРГ 2" про заміну сторони правонаступником у справі №910/11374/24 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВЕНЕРГО-БОРГ"

до Комунального некомерційного підприємства "Київська міська дитяча клінічна туберкульозна лікарня" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про стягнення 781 852,00 грн

за участю представників сторін згідно з протоколом судового засідання, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КИЇВЕНЕРГО-БОРГ" (далі-позивач, ТОВ "КИЇВЕНЕРГО-БОРГ") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Територіального медичного об`єднання "Санаторного лікування" у місті Києві, правонаступником якого є Комунальне некомерційне підприємство "Київська міська дитяча клінічна туберкульозна лікарня" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі-відповідач, Підприємство) про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію за Договором про закупівлю товару №8493001 від 25.01.2018 в розмірі 781 852,41 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2025, позов задоволено повністю, стягнуто з Комунального некомерційного підприємства "Київська міська дитяча клінічна туберкульозна лікарня" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-Борг" суму основного боргу в розмірі 781 852,41 грн та судовий збір у розмірі 9 382,23 грн.

09.05.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "КИЇВЕНЕРГО-БОРГ" та Товариство з обмеженою відповідальністю "КЕ-БОРГ 2" (далі - ТОВ "КЕ-БОРГ 2") звернулися до Господарського суду міста Києва зі спільною заявою про заміну сторони правонаступником, у якій просили змінити стягувача у справі №910/11374/24 - Товариство з обмеженою відповідальністю «КИЇВЕНЕРГО-БОРГ» () на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕ-БОРГ 2» ().

Заява обґрунтована тим, що відповідно до протоколу №4 від 05.05.2025 Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕ-БОРГ2" право вимоги за рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2024 у справі №910/11374/24 на загальну суму 791 234,64 грн є складовою внеску учасника Товариства, яким є ТОВ «КИЇВЕНЕРГО-БОРГ», до статутного капіталу ТОВ "КЕ-БОРГ 2" та передане вказаному товариству за актом приймання-передачі №4 від 05.05.2025.

30.05.2025 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2024 у справі №910/11374/24, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2024, яка набрала законної сили 03.04.2024, видано відповідний наказ.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2025 спільну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВЕНЕРГО-БОРГ» та Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕ-БОРГ 2" про заміну сторони правонаступником у справі №910/11374/24 задоволено повністю. Замінено сторону (стягувача) - Товариство з обмеженою відповідальністю «КИЇВЕНЕРГО-БОРГ» його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю "КЕ-БОРГ 2" за рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2024 у справі № 910/11374/24 в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 781 852,41 грн та судового збору у розмірі 9 382,23 грн.

Вирішуючи питання про заміну позивача (стягувача) у справі №910/11374/24, суд першої інстанції виходив з доведеності заявниками того факту, що до Товариства з обмеженою відповідальність "КЕ-БОРГ 2" від Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВЕНЕРГО-БОРГ" перейшло право вимоги грошових коштів у розмірі суми основного боргу - 781 852,41 грн та судового збору - 9 382,23 грн, що підлягають стягненню з відповідача за рішенням суду у справі №910/11374/24.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким здійснити заміну відповідача та розгляд справи почати з початку.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали неправильно застосовано норми права.

За твердженнями апелянта, при вирішенні питання про заміну сторони її правонаступником, необхідно керуватися ст. 48 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2025 апеляційну скаргу у справі № 910/11374/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Тищенко А.І., Михальської Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального некомерційного підприємства "Київська міська дитяча клінічна туберкульозна лікарня" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.06.2025. Розгляд апеляційної скарги призначено на 17.07.2025. Товариству з обмеженою відповідальністю "КИЇВЕНЕРГО-БОРГ" встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 10.07.2025. Витребувати з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/11374/24.

07.07.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/11374/24.

10.07.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕ-БОРГ 2" надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін у зв`язку з її необґрунтованістю.

ТОВ "КЕ-БОРГ 2" зазначило про те, що питання щодо заміни відповідача у справі вирішувалося під час її розгляду, а здійснити розгляд справи з початку, після ухвалення рішення у справі, неможливо.

10.07.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВЕНЕРГО-БОРГ" надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, у зв`язку з необґрунтованістю.

У судове засідання 17.07.2025 відповідач явку своїх уповноважених представників не забезпечив, про поважність причин нез`явлення в судове засідання суд не повідомив, хоча про день, місце та час був повідомлений належним чином, шляхом направлення копії ухвали суду апеляційної інстанції від 24.06.2025 до електронного кабінету.

Згідно з частиною 1 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до частини 12 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представників відповідача, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, враховуючи, що наявні в матеріалах справи докази є достатніми для її розгляду без заслуховування пояснень відповідача, колегія суддів, дійшла висновку, розгляд скарги здійснювати без участі відповідача.

Представники ТОВ "КИЇВЕНЕРГО-БОРГ" та ТОВ "КЕ-БОРГ 2" у судовому засіданні 17.07.2025 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

17.07.2025 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 26 частини 1 статті 255 ГПК України ухвала суду першої інстанції про заміну чи відмову у заміні сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 3, 5 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Разом із цим, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частини 4 статті 269 ГПК України).

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення учасників справи, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII) виконавчим провадженням як завершальною стадією судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вважається сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону № 1404-VIII сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

За приписами абз. 1 ч. 5 ст. 15 Закону № 1404-VIII у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Також відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 334 ГПК України у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Отже, із заявою про заміну сторони (стягувача або боржника) її правонаступником за наявності на те правових підстав з наданням відповідних доказів до суду має право звернутися, зокрема, будь-яка зі сторін у виконавчому провадженні (стягувач або боржник), а також заінтересована особа, якою у контексті правонаступництва сторони може бути безпосередньо правонаступник стягувача або боржника.

Питання процесуального правонаступництва врегульовані в ч. 1 ст. 52 ГПК України, згідно з якою у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Положення про процесуальне правонаступництво та про заміну сторони виконавчого провадження, які наведені у ст.ст. 52, 334 ГПК України, передбачають підстави та умови заміни особи у правовідносинах, у яких виник спір, та наслідки вибуття однієї із сторін виконавчого провадження.

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

Правонаступництво як інститут процесуального права нерозривно пов`язане з правонаступництвом як інститутом матеріального права, адже зміни у матеріально-правових відносинах зумовлюють необхідність привести процесуальний стан осіб як учасників таких матеріально-правових відносин у відповідність з їх дійсною юридичною зацікавленістю у перебігу та результаті судового провадження, в тому числі у виконанні рішення суду.

Правонаступництво як інститут процесуального права має універсальний характер. У разі вибуття правопопередника з виконавчого провадження до правонаступника переходить весь комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних для сторони виконавчого провадження, і, відповідно, комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних стороні судового провадження, враховуючи стадію, на якій відбулося правонаступництво.

З аналізу наведеного випливає, що оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. Відповідно, заміна у разі вибуття сторони виконавчого провадження правонаступником (ст. 334 ГПК України) має відбуватись з одночасною заміною правонаступником відповідного учасника справи (ст. 52 ГПК України).

Такі висновки окреслені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.02.2021 у справі №911/3411/14 та кореспондуються з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.11.2020 у справі №916/16/17, згідно з якими на стадії виконавчого провадження як завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому ст. 334 ГПК України, з урахуванням підстав, визначених ст. 52 цього Кодексу. У такому випадку приписи ст. 334 ГПК України, що містять процесуальні особливості здійснення правонаступництва на стадії виконання судового рішення, застосовуються разом з положеннями ст. 52 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва.

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 05.12.2024 Господарським судом міста Києва ухвалено рішення по справі №910/11374/24, яким стягнуто з Комунального некомерційного підприємства "Київська міська дитяча клінічна туберкульозна лікарня" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВЕНЕРГО-БОРГ" () заборгованість у розмірі 781852,41 грн за договором про закупівлю товару №8493001 від 25.01.2018 та судовий збір у розмірі 9 382,23 грн.

Відповідно до протоколу №4 від 05.05.2025 Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕ-БОРГ 2» право вимоги за рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2024 по справі №910/11374/24 на загальну суму 791 234,64 грн є складовою внеску учасника Товариства, яким є Товариство з обмеженою відповідальністю «КИЇВЕНЕРГО-БОРГ» () до статутного капіталу ТОВ «КЕ-БОРГ 2» та передане вказаному товариству за актом приймання-передачі №4 від 05.05.2025.

05.05.2025 між ТОВ «КИЇВЕНЕРГО-БОРГ» та ТОВ «КЕ-БОРГ 2» підписано акт №4 приймання-передачі внеску учасника ТОВ «КИЇВЕНЕРГО-БОРГ» в рахунок формування його частки в статутному капіталі ТОВ «КЕ-БОРГ 2», відповідно до якого ТОВ «КИЇВЕНЕРГО-БОРГ» передає, а ТОВ «КЕ-БОРГ 2» приймає в день підписання цього акту право вимоги, зокрема на суму 791 234,64 грн, яка складається з заборгованості у розмірі 781 852,41 грн за договором про закупівлю товару №8493001 від 25.01.2018 та судового збору у розмірі 9 382,23 грн, до Комунального некомерційного підприємства "Київська міська дитяча клінічна туберкульозна лікарня" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2024 у справі №910/11374/24, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2025.

08.05.2025 ТОВ «КИЇВЕНЕРГО-БОРГ» на адресу Комунального некомерційного підприємства "Київська міська дитяча клінічна туберкульозна лікарня" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) направлено повідомлення про заміну кредитора.

Суд зазначає, що процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Тобто процесуальне правонаступництво передбачає перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. Матеріальне правонаступництво реалізується в межах процесуального правонаступництва виключно за правилами останнього.

Для процесуального правонаступництва юридичної особи, яка є стороною чи третьою особою у судовому процесі, необхідне встановлення або правонаступника такої юридичної особи внаслідок її припинення шляхом реорганізації, або правонаступника окремих її прав чи обов`язків внаслідок заміни сторони у відповідному зобов`язанні. В обох випадках для встановлення процесуального правонаступництва юридичної особи суд має визначити підстави для цього, а також обсяг прав та обов`язків, який перейшов до правонаступника у спірних правовідносинах.

У зв`язку з цим для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

У ст. 52 ГПК України визначений певний перелік підстав для здійснення процесуального правонаступництва, а саме: 1) у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою; 2) припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення); 3) заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні; 4) в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір.

Особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав й обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, з яких виник спір.

Отже, сторона може вибути з процесу в силу різних причин, однак процесуальне правонаступництво виникає тільки у тому випадку, коли має місце правонаступництво у матеріальних правовідносинах.

У контексті наведеного слід вказати, що поняття «правонаступництво юридичної особи», «правонаступництво прав та обов`язків юридичної особи» і «процесуальне правонаступництво юридичної особи - сторони у справі» за своєю правовою суттю мають різний зміст, а тому їх треба розрізняти.

Верховний Суд неодноразово зазначав про існування універсального та сингулярного правонаступництва.

Правонаступництво юридичної особи має місце у випадку її припинення шляхом реорганізації: злиття, приєднання, поділу, перетворення (ч. 1 ст. 104 ЦК України). У такому разі відбувається одночасне правонаступництво (передання) прав і обов`язків юридичної особи або, іншими словами, одночасне правонаступництво щодо майна, прав і обов`язків юридичної особи (ч. 2 ст. 107 ЦК України). Тому правонаступництво юридичної особи, так само як і спадкове правонаступництво (ст. 1216 ЦК України), завжди є універсальним, тобто передбачає одночасний перехід до правонаступника за передавальним актом або розподільчим балансом (ч. 1 ст. 104, ст.ст. 106- 109 ЦК України) і прав, і обов`язків юридичної особи, яка припиняється шляхом реорганізації.

Сингулярне правонаступництво на відміну від універсального не охоплює переходу всієї сукупності прав та обов`язків до правонаступника, а тому іменується частковим правонаступництвом і відбувається заміною осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін або вказівку закону. Тобто це можливість відступлення прав лише у певній частині, що обумовлюється сторонами, зокрема, шляхом передання права вимоги у власність товариству як вклад до статутного капіталу.

В обох випадках для встановлення процесуального правонаступництва юридичної особи суд має визначити підстави такого правонаступництва, а також обсяг прав та обов`язків, який перейшов до правонаступника у матеріальному правовідношенні.

Відповідно до ст. 115 Цивільного кодексу України господарське товариство є власником: майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом. Вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, з моменту підписання акту приймання-передачі внеску учасника в рахунок формування його частки в статутному капіталі іншої юридичної особи така особа набула права власності на таке майно, речі, права вимоги тощо.

Тобто 05.05.2025 право вимоги грошових коштів у розмірі суми основного боргу - 781 852,41 грн та судового збору - 9 382,23 грн, що підлягають стягненню з Підприємства за рішенням суду від 05.12.2024 у справі №910/11374/24 перейшло від ТОВ "КИЇВЕНЕРГО-БОРГ" до ТОВ "КЕ-БОРГ 2".

Доводи апелянта про те, що при ухваленні оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції мав керуватися ст. 48 ГПК України, відхиляються судом апеляційної інстанції як необґрунтовані, оскільки судом вирішується питання щодо заміни стягувача (позивача) у справі, а ст. 48 ГПК України регулює порядок заміни відповідача або залучення співвідповідача, яке можливо вчинити лише за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження у справі.

З огляду на встановлені вище обставини та вимоги законодавства, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення спільної заяви ТОВ "КИЇВЕНЕРГО-БОРГ" та ТОВ "КЕ-БОРГ 2" про заміну сторони правонаступником.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосуванням судом першої інстанції норм процесуального права не знайшли свого підтвердження під час здійснення апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали та є такими, що не спростовують правильності викладених в ній висновків суду.

При цьому, колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення питання про заміну позивача (стягувача) у даній справі.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 11.06.2025 у справі №910/11374/24 прийнята з правильним застосуванням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала має бути залишена без змін, а апеляційна скарга Комунального некомерційного підприємства "Київська міська дитяча клінічна туберкульозна лікарня" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 253-255, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства "Київська міська дитяча клінічна туберкульозна лікарня" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.06.2025 у справі №910/11374/24 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.06.2025 у справі №910/11374/24 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/11374/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко