ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2025 р. м. Рівне Справа № 918/569/25

Господарський суд Рівненської області у складі судді О. Андрійчук, за участю секретаря судового засідання О. Гуменюк, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Оушен Енд Ленд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан Альянс"

про стягнення 103 497,77 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

УСТАНОВИВ:

У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Глобал Оушен Енд Ленд" (позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан Альянс" (відповідач) про стягнення 103 497,77 грн.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Згідно із позовною заявою, остання обґрунтована тим, що 30.11.2023 між позивачем (замовник) та відповідачем (перевізник) укладено договір про надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом № ФП-000169/23 (договір), за умовами якого перевізник зобов`язався доставити автомобільним транспортом довірений йому замовником (вантажовідправником) вантаж з пункту (місця) відправлення до пункту (місця) призначення і видати вантаж уповноваженій на його одержання особі, а замовник - сплатити за перевезення вантажу узгоджену сторонами плату. Проте під час транспортування вантажу до складу клієнта - ТОВ Самсунг Електронікс Україна Компані" - при прийманні товару виявлено пошкодження пакування та товару, про що складено Акт №01380476_081-УїЧ від 01.09.2024. Розмір збитків складає 100% від вартості товару та становить 103 497,77 грн. Позивач відшкодував суму збитків, завданих ТОВ Самсунг Електронікс Україна Компані у повному обсязі, що підтверджено платіжною інструкцією № 229 від 14.01.2025 на суму 103 497,77 грн. Відповідач свої зобов`язання за договором в частині уникнення ушкодження вантажу і рухомого складу під час завантаження/розвантаження і транспортування товару не виконав, завдав позивачу збитків в розмірі 103 497,77 грн, які останній просить стягнути у судовому порядку.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на ст. 11, 15, 202, 509, 526, 546, 625, 909, 924 ЦК України та ст. 173, 174, 175, 193, 199 ГК України.

21.07.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та просить суд відмовити у задоволенні позову. Вказує, що належного доказу пошкодження вантажу саме під час перевезення ані суду, ані сторонам у справі, позивачем не надано. Відповідач визнає факт завантаження холодильників без пошкодження пакування. Але під час безпосереднього розвантаження (виваження) товару встановлено пошкодження. За забезпечення вивантаження товару з транспортного засобу відповідає безпосередньо позивач, як замовник перевезення. Той факт, що пошкодження відбулося саме при перевезенні, стороною позивача належними доказами не доведений. Відповідач також зазначає, що саме розвантаження (вивантаження) товару, який перевозився, відбулося із порушенням, у зв`язку із чим сторона позивача, як перевізник, не забезпечила належного вивантаження товару холодильників, що стало причиною пошкодження пакування. Окрім того, відповідно до "Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні " промислові товари для перевезення упаковують у тверду (дощані, фанерні ящики), напівтверду (пресовані кіпи із застосуванням дощечок і планок) і м`яку упаковку (пресовані кіпи без дощечок і планок, тюки, баули, тканинні мішки, рогожні мішки, рулони). Пакування товару, який перевозився, відбулося із порушенням наведеної норми, у зв`язку із чим позивач, як перевізник, не забезпечив належного вивантаження товару холодильників, в іншому випадку товар не був би пошкоджений. Відповідач також стверджує, що у цьому випадку сам вантаж (холодильники) не було зіпсовано, вони не втратили своїх якостей, що підтверджується фото та актом приймання товару за кількістю та якістю від 01.09.2024, в якому не зафіксовано псування самих холодильників. Саме тому відповідач бажав отримати для подальшої реалізації та компенсації понесених витрат ті холодильники, пакування та товарний вигляд яких зіпсовано при перевезенні. Відповідач не є стороною за договором № 2019/01082207-СК від 01.08.2019, укладеного між ТОВ СЕУК та ТОВ ГОЕЛ, не розуміє, чому саме не ушкоджений товар не може бути переданий відповідачу, а у разі проведення повного відшкодування його вартості, навіть не звертаючи увагу на той факт, що пошкоджена тільки бокова панель холодильника (подряпина). Відповідач вважає, що у разі прийняття рішення про стягнення вартості вантажу, має право на отримання пошкодженого вантажу після відшкодування його вартості, що й було запропоновано позивачу на досудовому врегулюванні спору, тощо.

Процесуальні рішення, заяви і клопотання сторін, результат їх розгляду.

Ухвалою суду від 24.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначене на 21.07.2025.

01.07.2025 від представника відповідача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді.

21.07.2025 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, а також про те, що останній з відзивом ознайомлений.

Інших заяв і клопотань від сторін не надходило.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, оцінивши подані докази, суд установив таке.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

30.11.2023 між позивачем (замовник) та відповідачем (перевізник) укладений договір № ФП-000169/23 про надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом.

Договір підписано обома сторонами.

За п. 1.1. договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, перевізник зобов`язується доставити автомобільним транспортом довірений йому замовником (вантажовідправником) вантаж з пункту (місця) відправлення до пункту (місця) призначення і видавати вантаж уповноваженій на його одержання особі, а замовник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу узгоджену сторонами плату.

Відповідно до п. 1.4. договору кожне замовлення на послуги за цим договором замовник надаватиме перевізнику у письмовій формі (заявка). Кожна прийнята перевізником заявка становитиме невід`ємну частину цього договору (додаток) та включатиме в себе ці договірні умови, якщо інше не буде чітко викладене у письмовій формі. Заявка може передаватись за допомогою факсимільного зв`язку або у електронному вигляді по електронному зв`язку (e-mail), та має силу оригіналу. У разі виникнення розбіжностей у тлумаченні умов договору та заявки пріоритетними є умови, узгоджені в заявці.

За умовами п. 2.1.1. - 2.1.3. договору перевізник зобов`язаний надавати послуги з організації і виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом безпосередньо з пункту відправлення до пункту призначення, вказаних у заявці. Письмово підтвердити прийняття заявки до виконання та забезпечити подачу під завантаження транспортного засобу, придатного і цілком готового до перевезення обумовленого вантажу у погоджений сторонами термін.

Як установлено судом із фактичних обставин справи, 30.08.2024 сторонами погоджено заявку про надання транспортноекспедиторських послуг з перевезення вантажу автомобільним транспортом № 835 від 30.08.2024 за маршрутом: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Соломоново - Київська область, Броварський район, с. Велика Димерка.

Подача транспортного засобу була здійснена на 30.08.2024, дата доставки вантажу 31.08.2024.

Згідно з п. 2.1.7. договору перевізник зобов`язаний під час завантаження та розвантаження транспортного засобу забезпечити розміщення та кріплення вантажу на вантажній платформі, щоб уникнути ушкодження вантажу і рухомого складу під час завантаження/розвантаження і транспортування.

Пунктами п. 4.2., 4.3. договору передбачено, що у випадку невідповідності кількості вантажу чи його стану кількості і стану вантажу, зазначеному у товарно-транспортних документах, при прийманні вантажу до перевезення, перевізник (водій-експедитор) зобов`язаний зробити відповідні застереження в першому екземплярі товарно-транспортної накладної, що залишається у відправника вантажу. Будь-які виявлені недоліки стосовно завантаження мають бути усунені вантажовідправником. Транспортування не може розпочатись, якщо зазначені недоліки не усунуто. Якщо водій перевізника та/або залученого ним субпідрядника підтверджують прийняття товару в товаротранспортних документах без надання аргументованих коментарів, вважається, що він отримав повну кількість товару у відмінному стані без виключень. При невідповідностях і ушкодженнях, виявлених під час вивантаження, перевізник, водій перевізника (водій-експедитор) зобов`язаний внести свої зауваження в усі екземпляри товарно-транспортної накладної, а також прийняти участь у складанні Акту вантажоодержувачем, торгово-промисловою палатою чи незалежним експертом страхової компанії і підписати його. Водій перевізника чи особа, яка залучена перевізником для транспортування вантажу, чи водій цієї особи (водій-експедитор), при підписанні Акту прийому товару по кількості і якості вважається особою, прирівняною до перевізника, та не потребує додаткового повідомлення перевізника та його залучення для складання Акту прийому товару за кількістю та якістю.

У п. 4.4. договору зазначено, що перевізник приймає на себе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу чи за його пошкодження, в проміжок часу між прийняттям вантажу до транспортування та його здачею. У пункті призначення перевізник має отримати підпис одержувача на накладній або на власній офіційній розписці одержувача. Така розписка має бути прикладена до накладної.

За умовами п. 5.7.- 5.10. договору сторони несуть відповідальність за осіб, що залучаються до виконання цього договору, у розмірі і на умовах, передбачених чинним законодавством, як за свої власні. Перевізник несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення і до моменту передачі вантажу вантажоодержувачу, вказаному в товарно-транспортних документах (CMR/TTH). Перевізник не може відмовлятись від сплати відшкодування за втрату, пошкодження вантажу, аргументуючи неможливістю проведення контролю за кількістю та якістю пакування під час передачі/отримання вантажу. Сторони домовились, що при пошкодженні вантажу відшкодовується не вартість пошкодження товару, а вартість самого товару, який пошкоджено. Пошкодженням в цьому випадку вважається навіть втрата товарного виду.

Усі спірні питання, що виникли під час виконання договору, сторони будуть вирішувати шляхом переговорів. У випадку недосягнення сторонами згоди, спір підлягає розгляду в господарському суді в порядку, що передбачений діючим процесуальним законодавством України (п. 7.1., 7.2. договору).

01.09.2024 під час транспортування товару, який належить ТОВ Самсунг Електронікс Україна Компані, при прийманні товару на складі вантажоодержувача виявлено пошкодження, а саме брак пакування та брак товару - Холодильники RB53DG703ES9/UA, у кількості - 3 шт., серійні номери: 0LVW4DBX400009, 0LVW4DBX400016, OLVW4DBX400032, ціна за одиницю 34 499,26 грн, про що складений Акт №01380476_081-УїЧ від 01.09.2024.

Розмір збитків, завданих ТОВ Самсунг Електронікс Україна Компані невідповідним наданням замовлених послуг, складає 100% від вартості товару та становить 103 497,77 грн.

10.09.2024 позивач отримав від ТОВ Самсунг Електронікс Україна Компані претензію № SEUC 24/09/3667 від 10.09.2024 щодо відшкодування збитків в розмірі 103 497,77 грн у зв`язку з пошкодженням пакування та товару.

У подальшому, 10.09.2024 позивач звернувся до відповідача з претензією № 235 про відшкодування збитків в розмірі 103 497,77 грн у зв`язку з пошкодженням пакування та товару та наданням послуг неналежної якості, у відповіді на яку відповідач зазначив, що не визнає її, пропонує розділити фінансові збитки та висловлює бажання отримати пошкоджений товар для подальшої реалізації та компенсації понесених витрат.

Пізніше, враховуючи результати розгляду відповіді ТОВ Титан Альянс, позивач звернувся до ТОВ Самсунг Електронікс Україна Компані за роз`ясненням стосовно належного пакування товарів та проханням щодо надання можливості придбання пошкодженого товару за його залишковою вартістю.

20.12.2024 позивачем отримано відповідь ТОВ Самсунг Електронікс Україна Компані №24/12/3961, де зазначено, що ТОВ Самсунг Електронікс Україна Компані повідомляє та гарантує, що підготовка упакування, укладання, етикування та/або маркування відповідають процесам та/або операціям, які проводяться відносно товарів товариства та їх характеристикам.

Запит позивача щодо придбання пошкодженого товару за його залишковою вартістю - був залишений без задоволення, в зв`язку з тим, що відповідно до політики компанії SAMSUNG пошкоджені товари підлягають поверненню ТОВ Самсунг Електронікс Україна Компані для подальшої утилізації.

Сума збитків, завданих ТОВ Самсунг Електронікс Україна Компані у зв`язку з пошкодженням пакування та товару в розмірі 103 497,77 грн, відшкодована позивачем в повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією №229 від 14.01.2025.

З метою досудового врегулювання спору 07.04.2025 позивач повторно звернувся до відповідача з претензією № 118 від 31.03.2025, яку останній отримав 14.04.2025, проте залишив без відповіді та задоволення.

Відповідно до п. 10.1. договору він набуває чинності з дати його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2024, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе обов`язків. Договір автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік. Якщо жодна зі сторін за один місяць до закінчення дії договору не надішле письмове повідомлення другій стороні про його розірвання.

У зв`язку з невиконанням зобов`язань, взятих на себе перевізником в рамках договору про надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом №ФП000169/23 від 30.08.2024, не виконані за відсутністю відшкодування збитків, завданих ТОВ Самсунг Електронікс Україна Компані з боку відповідача, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 103 497,77 грн.

Станом на дату розгляду вказаного спору грошові кошти в розмірі 103 497,77 грн відповідачем на корись позивача не сплачені.

З урахуванням викладеного судом установлено, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані з перевезення вантажу автомобільним транспортом та відповідальністю за його невиконання, регулювання яких здійснюється ГК України, ЦК України, ст. 9 Законом України Про транспортно-експедиторську діяльність.

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

Згідно з ч. 1, 4, 6 ст. 306 ГК України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Відповідно до ч. 1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Статтею 929 ЦК України унормовано, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 930 ЦК України договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі.

За порушення обов`язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу (ст. 934 ЦК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 9 Закону України Про транспортно-експедиторську діяльність за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі. Експедитор зобов`язаний надавати транспортно-експедиторські послуги згідно з договором транспортного експедирування і вказівками клієнта, погодженими з експедитором у встановленому договором порядку. За необхідності відступати від вказівок клієнта, зокрема в разі виникнення загрози пошкодження вантажу, безпеці людей і довкіллю, експедитор зобов`язаний попередньо отримати згоду клієнта на таке відступлення. У разі якщо немає можливості попередньо повідомити про це або якщо відповідь на такий запит не отримано експедитором у належний за наявними обставинами строк, експедитор має право діяти на свій розсуд, повідомивши клієнта про свої дії, як тільки таке повідомлення стане можливим.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України Про транспортно-експедиторську діяльність за невиконання або неналежне виконання обов`язків, які передбачені договором транспортного експедирування і цим Законом, експедитор і клієнт несуть відповідальність згідно з ЦК України, іншими законами та договором транспортного експедирування.

За загальним правилом, ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 323 ЦК України).

Разом з тим, чинне законодавство передбачає особливі умови настання відповідальності перевізника за втрату або пошкодження вантажу під час перевезення.

Відповідно до ч. 1 ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Згідно з ч. 2 ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

За ч. 2 ст. 308 ГК України відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

Частинами 1, 2 ст. 314 ГК України передбачено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. У транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника.

Статут автомобільного транспорту (п. 133) передбачає, що автотранспортні підприємства або організації несуть відповідальність за збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення і до видачі вантажоодержувачу або до передачі згідно з Правилами іншим підприємствам, організаціям, установам, якщо не доведуть, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу сталися через обставини, яким вони не могли запобігти і усунення яких від них не залежало, зокрема внаслідок: а) вини вантажовідправника (вантажоодержувача); б) особливих природних властивостей вантажу, який перевозиться; в) дефектів тари або упаковки, які не могли бути виявлені по зовнішньому вигляду при прийманні вантажу до перевезення, або застосування тари, що не відповідає властивостям вантажу або встановленим стандартам, при відсутності слідів пошкодження тари у дорозі; г) здачі вантажу до перевезення без вказівки в товарно-транспортних документах на його особливі властивості, що вимагають особливих умов або застережних заходів для збереження вантажу при перевезенні або зберіганні; д) здачі до перевезення вантажу, вологість або температура якого перевищують встановлені норми.

У п. 134 Статуту автомобільного транспорту зазначено, що автотранспортне підприємство або організація звільняються від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу в разі, коли: а) вантаж прибув у справному автомобілі (контейнері) за справними пломбами вантажовідправника, а штучний вантаж - зі справними захисною маркіровкою, бандеролями, пломбами вантажовідправника або виготовлювача; б) недостача, псування або пошкодження сталися внаслідок природних причин, зв`язаних з перевезенням вантажу на відкритому рухомому складі; в) вантаж перевозився у супроводі експедитора вантажовідправника (вантажоодержувача); г) недостача вантажу не перевищує норм природних втрат.

У зазначених випадках автотранспортне підприємство або організація несе відповідальність за незбереження вантажу, якщо пред`явник претензії доведе, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу сталися з вини автотранспортного підприємства або організації.

Отже, ст. 924 ЦК України передбачає принцип винності в разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту. Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі №907/603/17).

Тобто відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобов`язаної сторони. Перевізник несе відповідальність, якщо не доведе, що втрата, псування й ушкодження вантажу відбулися внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало, зокрема, внаслідок вини відправника вантажу; особливих природних властивостей перевезеного вантажу; недоліків тари й пакування, яких не можна було встановити шляхом зовнішнього огляду при прийманні вантажу до перевезення й інших обставин, передбачених законом (постанови Верховного Суду від 26.07.2022 у справі №924/887/20, від 26.03.2018 у справі №910/5040/17, постанова Верховного Суду України від 23.03.2016 у справі №6-2086ЦС15, на яку посилається скаржник).

Перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу чи багажу в період здійснення перевезення. Крім того, він також зобов`язаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі. Невиконання цього обов`язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками: 1) усунення цих обставин не залежало від перевізника. Це формулювання потрібно тлумачити в такий спосіб, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу, якщо відповідно до законодавства та договору перевезення він не несе обов`язку усунення зазначених обставин; 2) перевізник не міг запобігти цим обставинам. Законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу (постанови Верховного Суду від 27.10.2020 у справі №903/846/19, від 21.02.2020 у справі №907/746/17).

Вина перевізника за втрату, нестачу, псування та ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту, презюмується. Перевізник несе відповідальність, якщо не доведе, що втрата, псування й ушкодження вантажу відбулися внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало, зокрема, внаслідок вини відправника вантажу; особливих природних властивостей перевезеного вантажу; недоліків тари й пакування, яких не можна було встановити шляхом зовнішнього огляду при прийманні вантажу до перевезення й інших обставин, передбачених законом. Втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу внаслідок випадку, що не охоплюється визначенням обставин непереборної сили, відповідно до ч. 1 ст. 924 ЦК України не звільняють перевізника від відповідальності за незбереження вантажу (постанова Верховного Суду від 11.06.2019 у справі №907/603/17).

Тобто відповідальність перевізника за пошкодження вантажу настає у тому випадку, якщо таке пошкодження було здійснене з моменту прийняття вантажу до перевезення та до видачі його одержувачеві. У такому разі вина перевізника презюмується і за наявності пошкоджень перевізник несе відповідальність крім випадків, якщо він доведе існування умов, за яких відповідно до договору перевезення та положень чинного законодавства він може бути звільнений від відповідальності (зокрема, супроводження вантажу іншою особою - експедитором). При цьому тягар доведення відсутності вини перевізника покладається на самого перевізника.

Як установлено судом із фактичних обставин справи, під час прийняття товару до перевезення перевізник (водій-експедитор) жодних застережень в першому екземплярі товарно-транспортної накладної, що залишається у відправника вантажу, щодо невідповідності стану вантажу чи його пакуванню, зазначеному у товарно-транспортних документах, при прийманні вантажу до перевезення не зробив. Натомість під час приймання товару на складі вантажоодержувача виявлено пошкодження, а саме брак пакування та брак товару - Холодильники RB53DG703ES9/UA, у кількості - 3 шт., серійні номери: 0LVW4DBX400009, 0LVW4DBX400016, OLVW4DBX400032, ціна за одиницю 34 499,26 грн, про що складений Акт №01380476_081-УїЧ від 01.09.2024.

У свою чергу, виходячи з досягнутих сторонами домовленостей щодо перевезення вантажу, перевізник несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення і до моменту передачі вантажу вантажоодержувачу.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 22 ЦК України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала в зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування в меншому або більшому розмірі.

Згідно з приписами ст. 224 та ч. 1 ст. 225 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає (аналогічні висновки наведені в постановах Верховного Суду від 07.09.2022 у справах № 910/13118/21 та № 904/3867/21, від 18.08.2022 у справі № 918/685/21, від 25.07.2022 у справі № 922/2860/18 тощо).

Матеріалами справи підтверджується наявність складу цивільного правопорушення, зокрема, неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань щодо забезпечення схоронності вантажу на час його перевезення, що спричинило позивачу збитки в сумі 103 497,77 грн у вигляді вартості зіпсованого товару.

Щодо заперечень відповідач про те, що пошкодження вантажу відбулося під час його вивантаження, то вказане твердження спростовується актом приймання по кількості і якості від вантажоперевізника (експедитора). Також за підп. 2.1.7. п. 2.1. договору перевізник зобов`язаний під час завантаження та розвантаження транспортного засобу забезпечити розміщення та кріплення вантажу на вантажній платформі, щоб уникнути ушкодження вантажу і рухомого складу під час завантаження і розвантаження. Так само безпідставним є твердження відповідача про те, що товар був неналежним чином упакований, оскільки за домовленістю сторін (підп. 2.1.6. п. 2.1. договору) перевізник зобов`язаний при завантаженні/розвантаженні перевіряти кількість, комплектність, стан пакування вантажу, завантаженого на транспортний засіб, з кількістю, комплектністю і станом пакування вантажу, занесеному у товарно-транспортну накладну. Перевізник не може відмовлятися від сплати відшкодування за втрату, пошкодження вантажу, аргументуючи неможливістю проведення контролю по кількості та якості пакування під час передачі/отримання вантажу (п. 5.9. договору). Стосовно того, що сам вантаж не зіпсовано, він не втратив своїх якостей, то згідно з п. 5.10. договору сторони погодили, що при пошкодженні вантажу відшкодовується не вартість пошкодження товару, а вартість самого товару, який пошкоджено. Пошкодженням у цьому випадку вважається навіть втрата товарного виду. Щодо ж до не передання пошкодженого вантажу перевізнику, то, по-перше, такий вантаж не є власністю позивача, а по-друге, предметом спору у цій справі є стягнення збитків, тому відповідач, уважаючи, що його право на отримання від власника пошкодженого вантажу порушене, не позбавлений можливості звернутися до суду з відповідним позовом.

Ураховуючи викладене, відповідач не довів наявність підстав для звільнення його від відповідальності, зокрема, відсутність його вини за фактом пошкодження вантажу, перевезення якого мало бути вчинено ним з дотриманням умов договору та вимог чинного законодавства.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку по обґрунтованість заявлених позовних вимог, а відтак про наявність підстав їх задоволення.

Висновки суду за результатами вирішення спору.

За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про порушення майнових прав позивача та про наявність підстав для задоволення позову.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

У позовній заяві позивачем зазначено попередній розрахунок судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 3 028,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи, що позов задоволено, відтак судовий збір в розмірі 3 028,00 грн покладається на відповідача.

Керуючись ст. 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Оушен Енд Ленд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан Альянс" про стягнення 103 497,77 грн збитків задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан Альянс" (вул. Соборна, 112, м. Рівне, 33027, ідентифікаційний код 38981868) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Оушен Енд Ленд" (вул. Середня, 83А, м. Одеса, 65005, ідентифікаційний код 37607311) 103 497,77 грн збитків.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан Альянс" (вул. Соборна, 112, м. Рівне, 33027, ідентифікаційний код 38981868) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Оушен Енд Ленд" (вул. Середня, 83А, м. Одеса, 65005, ідентифікаційний код 37607311) 3 028,00 грн судового збору.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Глобал Оушен Енд Ленд" (вул. Середня, 83А, м. Одеса, 65005, ідентифікаційний код 37607311).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Титан Альянс" (вул. Соборна, 112, м. Рівне, 33027, ідентифікаційний код 38981868).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію у справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повне судове рішення складене та підписане 24.07.2025.

Суддя О. Андрійчук