ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про залишення апеляційної скарги без руху

21 липня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/2910/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богацької Н.С.

суддів: Ярош А.І., Принцевської Н.М.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Одеської області від 17.03.2025, ухвалене суддею Погребною К.Ф., м. Одеса, повний текст складено та підписано 27.03.2025

у справі № 916/2910/24

за позовом: Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

до відповідачів:

1) Фермерського господарства «Сім Агроюг»;

2) ОСОБА_2 ;

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: Міністерства фінансів України,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача-2: ОСОБА_1 ,

про: стягнення 1862125,38 грн,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Одеської області від 17.03.2025 у справі № 916/2910/24 провадження у справі № 916/2910/24 в частині стягнення частини заборгованості за тілом кредиту в сумі 19000 грн та частини заборгованості перед державою за зворотною вимогою за сплаченою гарантією у розмірі 76000 грн закрито, позов задоволено, стягнуто солідарно з Фермерського господарства «Сім Агроюг» та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість яка виникла за кредитним договором вiд 08.04.2022 № 41097164-КД-3, а саме: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 343586,30 грн, заборгованість за процентами у розмірі 49193,89 грн та заборгованість перед державою за зворотною вимогою за сплаченою гарантією у розмірі 1374345,19 грн, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду в частині стягнення 49193,89 грн, ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовити.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи визначено судову колегію у складі головуючого судді Богацької Н.С., Ярош А.І., Принцевської Н.М.

Разом з апеляційною скаргою скаржницею заявлено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження, яке мотивоване тим, що: 1) з грудня 2024 року, вона не мала належного представника у справі; 2) матеріали цієї справи не містять належних доказів того, що ОСОБА_1 отримувала повідомлення про проведення судових засідань, чи про отримання нею рішення у справі, що ускладнило ознайомлення з рішенням у справі та, відповідно, звернення з цією скаргою; 3) з повним текстом рішення ознайомилась лише 07.07.2025 через Єдиний державний реєстр судових рішень.

Розглянувши отримані матеріали, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст оскаржуваного рішення суду першої інстанції складено та підписано 27.03.2025, отже кінцевим строком для подання апеляційної скарги на вказане рішення є 16.04.2025.

Частиною 2 статті 256 ГПК України передбачено, що учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З матеріалів даної справи вбачається, що копія оскаржуваного рішення Господарського суду Одеської області, 31.03.2025 було направлено ОСОБА_1 на зареєстроване місце проживання, а саме: АДРЕСА_1 .

Так, на адресу Господарського суду Одеської області надійшло поштове повернення з рішенням суду від 17.03.2025, з довідкою Укрпошти про повернення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», на якій міститься відмітка штампу поштового зв`язку « 07.04.2025».

Пунктом 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Колегія суддів зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб- учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Крім того. ч. 7 ст. 120 ГПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю особу.

Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на таку особу - учасника процесу.

У разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною адресою і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення (постанова Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 923/1432/15).

Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 також зазначав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі М 800/547/17, постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-6).

Неотримання оскаржуваного рішення у даній справі третьою особою та повернення їх до суду з відповідною відміткою є наслідками дій (бездіяльності) третьої особи щодо їх належного отримання та повідомлення суду про зміну свого місцезнаходження, тобто його власною волею.

Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, держава гарантує право на апеляційний перегляд справи, який здійснюється після її розгляду в суді першої інстанції, а касаційне оскарження допускається у визначених законом випадках.

Згідно із ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З правового контексту приписів ст. 119 ГПК України вбачається, що законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично відновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити - з якої саме поважної причини такий строк було порушено скаржником, та чи підлягає відновленню.

ГПК України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії. Отже, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

У розумінні ст. 86 ГПК України питання про поважність причин пропуску процесуального строку вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що днем вручення третій особі оскаржуваного судового рішення є 07.04.2025 (дата проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження) та саме з цієї дати вона вважається обізнаною про його ухвалення.

За таких підстав, враховуючи приписи п. 1 ч. 2 ст. 256 ГПК України, скаржниця має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, у випадку, якщо апеляційна скарга була б подана ним у строк до 28.04.2025.

Водночас, апеляційна скарга третьої особи була сформована через систему «Електронний суд» лише 09.07.2025 та зареєстрована у той же день, тобто з пропуском строку, встановленого як ч. 1, так і ч. 2 ст. 256 ГПК України.

Дослідивши доводи скаржниці в клопотанні про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження (про те, що матеріали цієї справи не містять належних доказів того, що ОСОБА_1 отримувала повідомлення про проведення судових засідань, чи про отримання нею рішення у справі, що ускладнило ознайомлення з рішенням у справі та, відповідно, звернення з цією скаргою, а також про те, що з повним текстом рішення ознайомилась лише 07.07.2025 через Єдиний державний реєстр судових рішень) колегія суддів приходить до висновку, що неотримання скаржницею відповідних процесуальних документів можливе виключно через недотримання нею вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням (поштовою адресою), що слід розцінювати як фактичну відмову від отримання адресованих їй судових рішень.

Верховний Суд у постанові від 11.06.2021 у справі № 2-6236/11 зазначив, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернена поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт неотримання заявником поштової кореспонденції, яку суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання рішення суду, оскільки це зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції.

Не заслуговують на увагу й твердження скаржниці щодо відсутнього належного представника у справі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вищевказані обставини є суто організаційним питанням самої третьої особи. Крім того, скаржниця у відповідності до вимог чинного законодавства не обмежена у кількості представників, які наділені повноваженнями на представництво інтересів останньої у суді, а тому апелянтка, яка була достеменно обізнана про прийняття оскаржуваного рішення, об`єктивно не була позбавлена можливості своєчасно оскаржити рішення суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів зазначає, що несвоєчасне оскарження третьою особою рішення суду першої інстанції не зумовлене обставинами, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення учасника справи та пов`язаними з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення зазначеної процесуальної дії.

В той же час, наведені скаржницею причини пропуску строку є суб`єктивними, такими, що залежали від волі самого заявника та жодним чином не виправдовують пропуск строку на оскарження ухвали суду.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що причини пропуску строку, викладені скаржником в обґрунтування клопотання про його поновлення, не являються поважними.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 260 ГПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що відповідно до положень ст. 260 ГПК України наявні підстави для залишення апеляційної скарги без руху з наданням скаржнику строку для усунення недоліків шляхом подання суду апеляційної інстанції заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій вказати інші підстави для поновлення строку.

Щодо судового збору.

Статтею 258 ГПК України встановлені вимоги до форми і змісту апеляційної скарги, пунктом 2 ч. 3 якої визначено, що до обов`язкового числа документів, що додаються до апеляційної скарги, відносяться докази сплати судового збору.

В якості доказів сплати судового збору за апеляційний перегляд рішення Господарського суду Одеської області від 17.03.2025 у справі № 916/2910/24 скаржницею надано квитанцію від 09.07.2025 № 7771-4003-7479-4706 на суму 2906,88 грн.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до підпункту 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру розмір судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підпунктом 4 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що розмір ставки за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

При цьому, якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум) (ч. 4 ст. 6 Закону України «Про судовий збір»).

Також колегією суддів враховується, що як позовна заява, так і апеляційна скарга подані в електронному вигляді з використанням підсистеми «Електронний суд», в той час як підпунктом «б» підпункту 1 пункту 17 параграфа 1 розділу 4 Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147а-VIII від 26.05.2021 до статті 4 Закону України «Про судовий збір» включено частину 3 такого змісту: «При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору».

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2024 становить 3028 грн (ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік»).

Суд звертає увагу, що ставка судового збору при розрахунку його сплати за подання до суду апеляційної скарги є незмінною та повинна відповідати вимогам Закону України «Про судовий збір», не залежить від розміру сплаченого судового збору позивачем з понижуючим коефіцієнтом при поданні позовної заяви в електронній формі.

З прохальної частини апеляційної скарги вбачається, що третя особа оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині стягнення 49193,89 грн, отже судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду у даному випадку складає 3633,60 грн ((3028 х 150%) х 0,8).

Щодо надсилання копії апеляційної скарги іншій стороні.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 258 ГПК України встановлено, що до обов`язкового числа документів, що додаються до апеляційної скарги, відносяться докази надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

Згідно статті 259 ГПК України особа, яка подає апеляційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні.

Згідно з ч. 7 ст. 42 ГПК України якщо цим Кодексом передбачено обов`язок учасника справи щодо надсилання копій документів іншим учасникам справи, такі документи в електронній формі можуть направлятися з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а в разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.

Згідно з частиною 2 статті 91 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Згідно із ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Водночас, скаржницею не надано жодних доказів надсилання копії скарги ОСОБА_2 .

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що скаржником до апеляційної скарги не додано належних та допустимих, в розумінні статті 77 ГПК України, доказів надсилання її копії іншому учаснику справи, що свідчить про недотримання вимог п. 3 ч. 3 ст. 258, 259 ГПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 260 ГПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

За таких обставин, оскільки скаржником не виконано вимоги п. 2, 3 ч. 3 ст. 258 ГПК України, апеляційна скарга відповідно до статей 174, 260 ГПК України підлягає залишенню без руху з наданням скаржнику строку для усунення вказаних недоліків.

Керуючись статтями 174, 234, 258, 259, 260 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без руху.

Встановити скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом надання Південно-західному апеляційному господарському суду: 1) доказів доплати судового збору у розмірі 726,72 грн (за належними реквізитами для сплати судового збору за подачу апеляційної скарги до Південно-західного апеляційного господарського суду); 2) належних та допустимих доказів направлення копії скарги ОСОБА_2 ; 3) заяви про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 17.03.2025 у справі № 916/2910/24, в якій вказати інші підстави для поновлення цього строку, - протягом 10 днів з дня вручення копії даної ухвали.

Попередити, що у разі невиконання вимог даної ухвали в частині надання доказів сплати судового збору та доказів направлення копії скарги іншому учаснику справи апеляційна скарга буде вважатися неподаною і повернута скаржнику, а у випадку неподання заяви про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали, або якщо вказані підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними - суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому ст. 261 ГПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя Н.С. Богацька

Судді А.І. Ярош

Н.М. Принцевська