ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2025 Справа № 917/783/25

Суддя Киричук О.А. при секретарі судового засідання Тертичній О.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовною заявою Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «м.ЄХАБ» (Код , Місцезнаходження: 87500, Україна, Донецька область, м. Маріуполь, пр-т. Миру, 70, Фактична адреса: вул. Володимира Ложешнікова, 52/1, м. Черкаси, 18000)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП» (Код , Місцезнаходження: 37043, Полтавська область, Пирятинський район, Шлях Київ-Харків, корпус 134 км, Адреса для листування: 03124, Київ-124, (Укрпошта), а/с №1)

про стягнення 110 726,41 грн

без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне комерційне підприємство Маріупольської міської ради м.ЄХАБ звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП про стягнення 110 726,41 грн. заборгованості по Договору поставки № 3 від 31.01.2023, у тому числі: основний борг: 78 750,00 грн, штраф: 11 812,50 грн, пеня: 7 875,00 грн, інфляційні втрати: 10 056,38 грн, 3% річних: 2 232,53 грн.

Ухвалою від 29.04.25 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 917/783/25, справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

16.05.2025 відповідач надав суду відзив, за мотивами якого просить:

1. Поновити на підставі ч. 1 ст. 119 ГПК України, процесуальний строк на подачу відзиву на позовну заяву від 10.04.2025 року у справі №917/783/25.

2. Прийняти відзив до розгляду та врахувати викладене в ньому при розгляді справи №917/783/25.

3. Проводити розгляд справи №917/783/25 у судовому засіданні з повідомленням сторін, про що винести відповідну ухвалу.

4. Проводити всі засідання по справі №917/783/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи EasyCon, за участю представника ТОВ Гарант Ойл Групп.

5. У задоволенні позову у справі №917/783/25 відмовити повністю.

Щодо заявлених у відзиві клопотань суд зазначає наступне.

Так, як зазначено вище, відповідач просить поновити на підставі ч. 1 ст. 119 ГПК України, процесуальний строк на подачу відзиву на позовну заяву від 10.04.2025 року у справі №917/783/25, прийняти відзив до розгляду та врахувати викладене в ньому при розгляді справи №917/783/25.

У відзиві відповідач вказав, що 29.04.2025 року в неробочий час об 19 год. 11 хв. в Електронний кабінет ТОВ Гарант Ойл Групп була відправлена Ухвала Господарського суду Полтавської області від 29.04.2025 року про відкриття провадження у справі № 917/783/25, що підтверджується Карткою руху документу , отже днем її отримання Відповідачем є 30.04.2025 року. З огляду на вказане встановлений судом та ч. 1 ст. 251 ГПК України процесуальний строк на подачу Відзиву на Позов починає свій перебіг з 01.05.2025 року та закінчується 15.05.2025 року включно.

Суд зазначає, що відзив сформована у системі "Електронний суд" 15.05.25, тому наявні підстави для прийняття відзиву до розгляду та врахування викладеного в ньому при розгляді справи №917/783/25.

Щодо клопотання відповідача про проведення розгляду справи №917/783/25 у судовому засіданні з повідомленням сторін, про що винести відповідну ухвалу, а також всіх засідань по справі №917/783/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи EasyCon, за участю представника ТОВ Гарант Ойл Групп, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 2 частина 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Частиною 7 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Відповідно до ч. 6 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Предметом розгляду даної справи є стягнення грошової суми (110726,41 грн), яка не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, на користь позивача. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, які сторони не позбавлені можливості подати через відділ діловодства суду у письмовій формі.

Розгляд малозначної справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін провадження призведе лише до безпідставного затягування розгляду справи.

Суд також враховує позицію, висловлену Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) з приводу відсутності публічних слухань у судах.

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду з прав людини, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно провести також усні слухання.

Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд створює учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи, шляхом надсилання процесуальних документів, в яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 18.02.2019 у справі № 756/5081/14-ц.

Судом створені належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, в яких такий рух описаний. Крім того кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ГПК України.

Питання про розгляд справи в порядку письмового провадження чи в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не залежить від волевиявлення осіб, які беруть участь у справі, а залежить від конкретних обставин справи.

З огляду на викладене, враховуючи предмет позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі, розумні строки розгляду справи, суд дійшов висновку, що відповідачем у клопотанні не наведено переконливих доказів необхідності реалізації права на публічний, відкритий судовий розгляд у відкритому судовому засіданні, у зв`язку з введенням на території України воєнного стану та з метою мінімізації ризиків, задля захисту життя та здоров`я учасників судового процесу, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи з повідомлення (викликом) сторін.

За вказаного, у зв"язку із відмовою у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи з повідомлення (викликом) сторін, його клопотання про проведення всіх засідань по справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи EasyCon, за участю представника ТОВ Гарант Ойл Групп суд залишає без задоволення.

19.05.25 від позивача надійшли відповідь на відзив.

20.06.25 від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі.

20.06.25 від позивача надійшли заперечення.

10.07.25 від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі.

14.07.25 від позивача надійшли додаткові пояснення у справі.

Інші заяви чи клопотання від учасників справи до суду не надходили.

Враховуючи те, що подані сторонами у цій справі докази, дозволяють суду встановити та оцінити конкретні обставини (факти), які мають суттєве значення для вирішення цього спору, а отже, розглянути та вирішити спір по суті й здійснити розподіл судових витрат у цій справі, що в свою чергу, вказує на можливість виконання завдань господарського судочинства та з урахуванням необхідності дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення у справі № 917/783/25.

Судом враховано, що за ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Для забезпечення процесуальних прав сторін, прийняття рішення судом відкладалося.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

31.01.2023 року між Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради м.ЄХАБ (далі - Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП (далі - Відповідач) було укладено договір поставки № 3 (далі - Договір).

Згідно п. 1.1. Договору в порядку та на умовах, визначних цим Договором, Продавець передає у власність Покупцеві, а Покупець приймає та оплачує Талони для отримання дизельного пального (Евро 5), придбання яких здійснюється на виконання заходів з підтримки внутрішньо-переміщених та/або евакуйованих осіб Маріупольської територіальної громади (код ДК 021:2015:09130000-9: Нафта і дистиляти). Загальна кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна ціна Товару визначена сторонами у специфікації, що є Додатком № 1 до цього Договору.

Згідно зі Специфікацією (Додаток №1 до Договору), Відповідач мав поставити дизельне паливо (Євро 5) по талонах у кількості 6600 літрів за ціною 52,50 грн/л з ПДВ на загальну суму 346 500,00 грн з ПДВ.

Відповідно до пункту 1.2 Договору продавець гарантує, що Товар належить йому на праві власності, не перебуває під забороною відчуження, арештом, не є предметом застави та іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичними або юридичними особами, державними органами і державою, а також не є предметом будь-якого іншого обтяження чи обмеження, передбаченого чинним законодавством України. Будь-яких інших прав третіх осіб на Товар немає.

Згідно п. 1.5. Договору термін постачання Товару за Договором: до 31.12.2023 року.

Згідно п. 2.1. Договору загальна вартість Договору складає: 346 500,00 грн., в тому числі ПДВ 7% 22 668,22 грн.

Згідно п. 3.1.7. Договору зобов`язання Продавця щодо поставки Товару вважаються виконаними у повному обсязі з моменту підписання видаткових накладних уповноваженими представниками Сторін.

Згідно п. 5.4. Договору постачальник зобов`язаний поставити Покупцю замовлений Товар/Талони протягом 4 (чотирьох) робочих днів з дня узгодження до постачання відповідної партії Товару.

Пунктом 5.9 Договору передбачено продавець зобов`язаний забезпечити зберігання придбаного Покупцем Товару/ Талонів. Видача Товару зі зберігання здійснюється на АЗС (автозаправній станції) згідно переліку АЗС, який доводиться до відома Покупця шляхом розміщення та оновлення (змінюється в односторонньому порядку) Продавцем шляхом надання Покупцю в письмовій формі актуального переліку, чинного на дату вимоги.

Згідно п. 5.11. Договору кінцевий строк, до якого Покупець може отримати пальне за Талоном, вказаний на самому талоні або узгоджується сторонами окремо. При необхідності після спливу терміну дії кожного з талонів їх переоформлення відбувається з перерахунком кількості Палива, відповідно до актуальної ринкової вартості. Про необхідність переоформлення певної кількості оригіналів талонів Покупець зобов`язаний повідомити Постачальника протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати закінчення строку вказаного на талоні, з обов`язковим поверненням Постачальнику оригіналів таких талонів. Ризики втрати талонів шляхом їх невчасного використання, пошкодження, знищення, викрадення після їх отримання несе Покупець. У випадку втрати талонів вони не відновлюються і нові не видаються. Втрачені талони не компенсуються у грошовій формі та на втрачені талони право Замовника на отримання Пального не поновлюється. У випадку крадіжки талонів вимоги Покупця щодо блокування використання талонів третіми особами, Постачальником не приймаються.

Відповідно до п. 7.2 Договору якщо будь-яка із таких обставин безпосередньо вплинула на виконання Сторонами своїх зобов`язань у встановлені цим Договором строки, то вони продовжуються на строк дії форс-мажорних обставин.

Згідно п. 10.2. Договору цей Договір набирає чинності з дня підписання його Сторонами та скріплення печатками Сторін (у разі її використання) і діє до 31.12.2023 року, а в частині виконання грошових та гарантійних зобов`язань Сторін до їх повного виконання.

В обгрунтування позову позивач посилається на такі обставини:

- на виконання своїх зобов`язань за Договором Позивач повністю та своєчасно оплатив вартість Товару платіжним дорученням № 100 від 31.03.2023 року на суму 346 500,00 грн, що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Даний факт Відповідачем не заперечується.

- за умовами Договору Відповідач передав Позивачу талони на 6600 л дизельного пального, які були частково використані - 4500 л. Залишились невикористаними талони на 2100 л, строк дії яких закінчився 30.04.2024 року.

- талони на 2100 літрів дизельного пального (Євро 5) не були пошкоджені чи втрачені, а були передані Відповідачу для обміну, що підтверджується Актом прийняття на обмін талонів від 07 травня 2024 року. Однак Відповідач не виконав своїх зобов`язань із переоформлення талонів.

- позивач, керуючись положеннями пунктів 5.11 Договору, звернувся до Відповідача з претензією № 196 від 23.07.2024 року та з повторною претензією №336 від 05.11.2024 року, в якій вимагав обміняти талони на дизельне пальне на нові зі строком їх використання протягом одного року з дати обміну талонів або перерахувати на розрахунковий рахунок суму фактично недопоставленого товару у розмірі 110 250,00 грн.

- у відповідь на претензію Позивача, Відповідач листом №05/12-1 від 05.12.2024 року повідомив про можливість здійснення обміну талонів до квітня 2025 року пропорційними частинами, запропонувавши замінити талони в обсязі 600 л з мережі АЗС УКРНАФТА на талони мережі БРСМ-НАФТА.

- Позивач отримав від Відповідача талони на 600 л дизельного пального мережі БРСМ-НАФТА. Проте, незважаючи на численні звернення Позивача (лист № 49 від 17.02.2025, лист № 83/1 від 12.03.2025), Відповідач не виконав зобов`язання щодо обміну решти талонів у кількості 1500 літрів.

Таким чином, позивач вказує, що станом на день подання позовної заяви про стягнення заборгованості Відповідач не повернув Талони на 1500 літрів на загальну суму 78 750,00 грн.

Вважаючи свої права порушеними, позивач просить суд стягнути з відповідача основний борг: 78 750,00 грн, штраф: 11 812,50 грн, пеня: 7 875,00 грн, інфляційні втрати: 10 056,38 грн, 3% річних: 2 232,53 грн.

Відповідач, заперечуючи проти позову, вказав на таке:

- Відповідач повністю та належним чином виконав свої зобов`язання перед Позивачем по Договору № 3 від 31.01.2023 року та поставив йому товар у передбачений цим Договором строк і у передбаченій кількості, та з боку Позивача жодних претензій щодо кількості отриманого товару, за вищевказаною видатковою накладною не було, що також підтверджує сам Позивач у Позові якій став предметом розгляду даної справи, а відтак заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

- Позивач не долучає до Позову примірників невикористаних талонів про стягнення вартості яких заявляє позовні вимоги.

- Позивач не обґрунтовує на якій підставі ним було нараховано штраф у розмірі 15%, оскільки умовами укладеного між сторонами Договору нарахування штрафу не передбачено, а тому така вимога є безпідставною.

- нарахування до стягнення з Відповідача пені у розмірі 7875,00 грн. за 345 днів прострочення є протиправним, та суперечить частини 6 статті 232 ГК України.

- у Відповідача відсунє прострочене/невиконане грошове зобов`язання перед Позивачем, а тому і заявлення до стягнення інфляційних витрат та 3% річних є безпідставним.

У інших поданих заявах сторони наводять додаткові доводи в обгрунтування вимог та заперечень.

Судом досліджено всі докази наявні в матеріалах справи.

Норми права, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення, та висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Суд при вирішенні спору враховує, що беручи до уваги правову природу укладеного між сторонами договору, враховуючи права та обов`язки його сторін, оцінка правомірності заявлених позовних вимог має здійснюватися з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України також визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ст.692 ЦК України).

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Сторонами підтверджується, що на виконання своїх зобов`язань за Договором Позивач здійснив оплату платіжним дорученням № 100 від 31.03.2023 року на суму 346 500,00 грн, а на підставі Видаткової накладної № Рн230316/005 від 23.03.2023 року ТОВ Гарант Ойл Групп передало, а ККП м. ЄХАБ отримало Дизельне паливо (Євро 5) по Талонах у кількості 6600 літрів загальною вартістю 346 500,00 грн.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що талони на 2100 літрів дизельного пального (Євро) були передані Позивачем Відповідачу для обміну, що підтверджується Актом прийняття на обмін талонів від 07 травня 2024 року.

Твердження позивача про те, що він отримав від Відповідача талони на 600 л дизельного пального мережі БРСМ-НАФТА, та, незважаючи на численні звернення Позивача (лист № 49 від 17.02.2025, лист № 83/1 від 12.03.2025), Відповідач не виконав зобов`язання щодо обміну решти талонів у кількості 1500 літрів, відповідач у відзиві не заперечив, при розгляді справі не стростовував.

Суд враховує, що згідно ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

У відзиві відповідач вказує, що повністю та належним чином виконав свої зобов`язання

перед Позивачем по Договору № 3 від 31.01.2023 року та поставив йому товар у передбачений цим Договором строк і у передбаченій кількості, та з боку Позивача жодних претензій щодо кількості отриманого товару, за вищевказаною видатковою накладною не було, що також підтверджує сам Позивач у Позові якій став предметом розгляду даної справи, а відтак заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Суд не може погодитися з твердження відповідача про повне та належне виконання своїх зобов`язань перед Позивачем по Договору № 3 від 31.01.2023 року, оскільки:

- згідно п. 1.1. Договору в порядку та на умовах, визначних цим Договором, Продавець передає у власність Покупцеві, а Покупець приймає та Оплачує Талони для отримання дизельного пального (Евро 5), придбання яких здійснюється на виконання заходів з підтримки внутрішньо-переміщених та/або евакуйованих осіб Маріупольської територіальної громади (код ДК 021:2015:09130000-9: Нафта і дистиляти). Загальна кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна ціна Товару визначена сторонами у специфікації, що є Додатком № 1 до цього Договору.

- згідно визначення термінів талон - документ, на підставі якого здійснюється відпуск Пального на АЗС. Талон надає Покупцеві лише право отримати Пальне у визначеній Специфікацією кількості та номенклатурі. Талон не є платіжним документом, що підтверджує оплату Пального.

- відповідно до пункту 3.1.10. Договору з метою належного виконання своїх зобов`язань щодо фактичної передачі Товару Покупцю, Постачальник залучає необхідну кількість третіх осіб-підприємств/Емітентів Карток(Талонів), які мають відповідні права на експлуатацію АЗС і на виконання договірних відносин з Постачальником, забезпечують фактичну передачу Товару Покупцю, за умови пред"явлення останнім діючих талонів/карток на пальне. Товар, отриманий покупцем від таких залучених Продавцем третіх осіб/Емітентів Карток(Талонів) вважаються фактично поставленим Постачальником Покупцю згідно умов цього Договору.

- в матеріали позовної заяви позивачем надано докази, що свідчать саме про отримання позивачем Талонів на пальне у кількості 6600 л, та повернення ним для обміну відповідачу талонів на 2100 літрів дизельного пального (Євро 5), повернення відповідачем після обміну Талонів на 600 літрів.

- згідно п. 5.11. Договору при необхідності після спливу терміну дії кожного з талонів їх переоформлення відбувається з перерахунком кількості Палива, відповідно до актуальної ринкової вартості. Про необхідність переоформлення певної кількості оригіналів талонів Покупець зобов`язаний повідомити Постачальника протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати закінчення строку вказаного на талоні, з обов`язковим поверненням Постачальнику оригіналів таких талонів.

- докази повернення відповідачем Талонів на 1500 літрів на загальну суму 78 750,00 грн. станом на звернення позивачем до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості та дату ухвалення рішення матеріали справи не містять.

Посилання відповідача у відзиві на те, що Позивач не долучає до Позову примірників невикористаних талонів про стягнення вартості яких заявляє позовні вимоги, не спростовує доводів позивача, оскільки в матеріали позовної заяви позивачем надано докази, що свідчать про повернення ним для обміну відповідачу цих талонів на 2100 літрів дизельного пального (Євро 5).

Посилання у відзиві на закінчення терміну постачання Товару за Договором суд вважає необгрунтованим, оскільки позивач у позові не вказує на прострочення терміну поставки, а посилається на порушення відповідачем зобов"язання щодо переоформлення талонів після спливу терміну їх дії.

За даних обставин, суд дійшов висновку, що відповідач доводів позивача щодо неналежного виконання відповідачем зобов"язань по договору не спростував. Зокрема, матеріалами справи підтверджено, що відповідачем в порушення умов договору не проведено заміну Талонів на 1500 літрів на загальну суму 78 750,00 грн. з урахуванням вартості на дату придбання.

Разом з тим, суд враховує, що у позові позивач не ставить вимогу про проведення заміни Талонів на 1500 літрів на загальну суму 78 750,00 грн., зазначаючи про наявність заборгованості на загальну суму 78 750,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під час вирішення спору, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права способам, що встановлено чинним законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Як ефективний необхідно розуміти такий спосіб, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Суд враховує, що вище встановлено факт порушення відповідачем умов договору поставки щодо нездійснення заміни талонів.

При цьому, згідно п. 10.2. цей Договір набирає чинності з дня підписання його Сторонами та скріплення печатками Сторін (у разі її використання) і діє до 31.12. 2023 року, а в частині виконання грошових та гарантійних зобов`язань Сторін до їх повного виконання. Закінчення строку цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Ч. 1 ст. 615 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно ч. 3 ст. 612 ЦК України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 220 ГК України боржник, який прострочив виконання господарського зобов`язання, відповідає перед кредитором (кредиторами) за збитки, завдані простроченням, і за неможливість виконання, що випадково виникла після прострочення.

Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частина 2 статті 612 ЦК України).

Подання позову про стягнення заборгованості за Договором №3 від 31.01.2023 у розмірі 78 750,00 грн, що фактично є вартістю товару, який відповідач у порушення умов договору не замінив, свідчить про відмову позивача від взятого на себе відповідачем зобов`язання щодо заміни талонів.

При розгляді справи відповідач не повідомляв про можливість чи намір виконати зобов`язання щодо заміни талонів.

Наведені вище обставини свідчать про те, що обраний позивачем у спірних зобов`язально-правових відносинах спосіб захисту (стягнення вартості талонів, що не були замінені відповідачем, які з урахуванням приписів ст.612 ЦК України фактично є збитками) відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення, є належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача, який забезпечує реальне його поновлення.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач докази на спростування обставин, наведених у позові, не надав.

Ураховуючи встановлене вище, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог про стягнення із відповідача 78 750,00 грн., у зв"язку із чим позов у цій частині підлягає задоволенню.

Щодо вимог про стягнення пені, що за розрахунком позивача за період з 30.04.2025 по 10.04.2025 складає 7 875,00 грн, штрафу за прострочення понад 30 днів, що за розрахунком позивача складає 11 812,50 грн, інфляційних за період з 30.04.2024 по 28.02.2025, що за розрахунком позивача складає 10 056,38 грн, 3% річних за період з 30.04.2024 по 10.04.2025, що за розрахунком позивача складає 2 232,53 грн, суд зазначає таке.

Позивач у позові визначає початковий строк розрахунку, починаючи від дати закінчення строку дії талонів - 30.04.2024.

Разом з тим, суд зазначає, що умови договору не визначають строків як виконання зобов"язання щодо обміну талонів, так і зобов`язання з повернення суми попередньої оплати (вартості недопоставленого товару) товару.

Крім того, суд враховує, що згідно п.10.2. договір діє до 31.12. 2023 року, а в частині виконання грошових та гарантійних зобов`язань Сторін до їх повного виконання. Закінчення строку цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

Інші умови договору також не дають суду можливості визначити початок строку прострочення зобов"язання відповідача.

Щодо наданих позивачем листів (претензій, звернень до відповідача) суд зазначає, що з огляду на відсутність доказів їх направлення/вручення відповідачу, вони не є належними доказами підтвердження звернення до відповідача як з вимогою про заміну талонів, так і з вимогою повернути сплачені кошти за талони, що не були замінені.

Вказане свідчить про відсутність можливості у суду з"ясувати дату виникнення порушення строків виконання зобов`язання Постачальником щодо заміни талонів та визначення дати виникнення прострочення виконання саме грошового зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 ЦК України та ст. 199 ГК України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Пунктом 4 ст. 231 ГК України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 ГК України). Пунктом 6 ст. 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Судом враховано, що в обгрунтування вимог про стягнення штрафу та пені позивач посилається на п. 7.2, 7.4 Договору, які по суті визначають дії сторін під час виникнення обставин непереборної сили (обгрунтування вимог щодо штрафу), ч.3 статті 549 ЦК України, ч.2 статті 343 ГК України, які дають визначення пені, регулюють питання нарахування та сплати пені за прострочення платежу).

Разом з тим, договір не містить умов, які б визначали порядок, строк та розмір нарахування та сплати пені за прострочення виконання зобов"язань.

Частиною 3 статті 13 та частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Велика Палата Верховного Суду в п.п.75, 80 постанови від 21.06.2023 у справі №916/3027/21 зазначила, що «неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ГПК України, втрачає сенс.»

За змістом ч.1 ст.14, ч.1 ст.74, ч.2 ст.80, п.5 ч.3 ст.162, ч.2 ст.164 ГПК України подання суду доказів є обов`язком, а не правом позивача як особи, що висуває певні вимоги.

З огляду на вимоги статті 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Тобто визначаючи розмір заборгованості за договором, зокрема, в частині 3% річних та інфляційних суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

З огляду на зазначене вище, з врахуванням відсутності у матеріалах справи талонів та з огляду на зміст умов договору щодо обміну та відповідальності за невиконання зобов"язань за договором, у суду відсутня можливість перевірити подані позивачем розрахунки здійснених нарахувань, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, у зв"язку із чим вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних, а також пені та штрафу задоволенню не підлягають.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За даних обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення 78 750,00 грн. є обгрунтованими, підтвердженими документально та нормами матеріального права, а тому підлягають задоволенню, в іншій частині вимог у позові слід відмовити.

При цьому, суд відзначає, що інші доводи та заперечення сторін не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в сумі 2153,55 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП» (Код , Місцезнаходження: 37043, Полтавська область, Пирятинський район, Шлях Київ-Харків, корпус 134 км, Адреса для листування: 03124, Київ-124, (Укрпошта), а/с №1) на користь Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «м.ЄХАБ» (Код , Місцезнаходження: 87500, Україна, Донецька область, м. Маріуполь, пр-т. Миру, 70, Фактична адреса: вул. Володимира Ложешнікова, 52/1, м. Черкаси, 18000) суму 78 750,00 грн., а також витрати на оплату судового збору у розмірі 2153,55 грн.

3. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

4. У іншій частині позову відмовити.

5. Рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Киричук О.А.