ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2025 року м.Дніпро Справа № 904/3199/24 (904/5432/24)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Іванова О.Г., Чередка А.Є.

секретар судового засідання Жолудєв А.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО КОМПЛЕКТ" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2025 (суддя Соловйова А.Є.)

у справі № 904/3199/24 (904/5432/24)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРМІНАЛ "БОРІВАЖ"

до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО"

відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО КОМПЛЕКТ"

за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - КОМПАНІЇ "АГРОФОРТ ЛТД"

за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙТБУД"

за участю третьої особи-3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_1

за участю третьої особи-4, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-1 - Товариства з обмеженою відповідальністю "БОРІВАЖ"

за участю третьої особи-5, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-2 - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах"

про визнання недійсним правочину

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕРМІНАЛ "БОРІВАЖ" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО", відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО КОМПЛЕКТ" про визнання недійсним правочину, в якому просить суд визнати недійсним Договір відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО" () та Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРО КОМПЛЕКТ" ().

30.12.2024 Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕРМІНАЛ "БОРІВАЖ" подано заяву б/н від 30.12.2024 про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області суду від 31.12.2024 заяву позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРМІНАЛ "БОРІВАЖ" б/н від 30.12.2024 про забезпечення позову задоволено.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2025 в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРМІНАЛ "БОРІВАЖ" до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО", відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО КОМПЛЕКТ", за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача КОМПАНІЇ "АГРОФОРТ ЛТД", за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙТБУД", за участю третьої особи-3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_1 , за участю третьої особи-4, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-1 - Товариство з обмеженою відповідальністю "БОРІВАЖ", за участю третьої особи-5, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-2 - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Інгосстрах" про визнання недійсним правочину відмовлено.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2025 у справі №904/3199/24(904/5432/24) скасовано заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 31.12.2024 по справі №904/3199/24(904/5432/24). Заходи забезпечення позову, вжитті ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 31.12.2024 по справі №904/3199/24(904/5432/24) діють до набрання рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2025 по справі №904/3199/24(904/5432/24) законної сили.

Не погодившись з вказаною ухвалою Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРО КОМПЛЕКТ" подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2025 року у справі №904/3199/24 (904/5432/24) частково, а саме в частині пункту 2 в якому зазначено: «Заходи забезпечення позову, вжитті ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 31.12.2024 по справі №904/3199/24(904/5432/24) діють до набрання рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2025 по справі №904/3199/24(904/5432/24) законної сили», а в іншій частині ухвалу залишити в силі та без змін.

В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначає, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- в порушення ч. 9 ст. 145 ГПК України рішенням суду у справі №904/3199/24(904/5432/24) від 13.02.2025 року не було скасовано заходів забезпечення позову;

- чинним законодавством України не передбачено повноважень суду виносити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову якою би заходи забезпечення позову було скасовано, але при цьому заходи забезпечення позову продовжували би діяти ще певний час, в даному випадку до набрання законної сили рішенням суду. Таким чином, пункт 2 ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 31.12.2024 по справі №904/3199/24(904/5432/24), а саме Заходи забезпечення позову, вжитті ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 31.12.2024 по справі №904/3199/24(904/5432/24) діють до набрання рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2025 по справі №904/3199/24(904/5432/24) законної сили, протирічить пункту 1 цієї ж ухвали, яким суд ухвалив скасувати заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 31.12.2024 по справі №904/3199/24(904/5432/24).

Процесуальний хід розгляду справи відображений у відповідних ухвалах Центрального апеляційного господарського суду.

Хронологія надходження інших процесуальних документів до суду.

27.02.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

07.04.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від відповідача-1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги відповідача-2 та наполіг на наявності підстав для її задоволення.

Інші учасники справи не скористалися своїм правом, передбаченим ч. 1 ст. 263 ГПК України та не надали суду відзив на апеляційну скаргу.

Згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні 09.07.2025 брали участь представники відповідача-2 (апелянта) та позивача. Відповідач-1 та треті особи, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, уповноважених представників не направили, про причини неявки суд не проінформували.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях від 28.10.1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G.B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Отже, при здійсненні правосуддя судом мають враховуватися не тільки процесуальні строки, визначені ГПК України, а й рішення ЄСПЛ, як джерела права, зокрема, в частині необхідності забезпечення судового розгляду впродовж розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя навіть в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).

Тобто сторона повинна демонструвати зацікавленість у найшвидшому вирішенні її питання судом, брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо стосуються її, для чого має утримуватись від дій, що можуть безпідставно затягувати судовий процес, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).

Як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17, від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, від 07.07.2022 у справі № 918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, враховуючи положення ст. 7, 13, 14, 42-46 ГПК України, зокрема, щодо того, що учасники справи мають рівні права, якими вони повинні користуватися добросовісно, та несуть ризик настання тих чи інших наслідків, зумовлених невчиненням ними процесуальних дій, зважаючи на те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, приймаючи до уваги необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, з огляду на обставини сприяння судом у наданні учасникам судового процесу достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та викладення її в поданих процесуальних документах, а також в забезпеченні участі в судових засіданнях, в тому числі в режимі відеоконференції, і цими правами вони розпоряджаються на власний розсуд, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів не вбачає наявність правових та фактичних підстав для відкладення розгляду справи та продовжує її розгляд, вважаючи за можливе здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представників відповідача-1 та третіх осіб.

Судом апеляційної інстанції було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та диспозитивності.

Представник апелянта (відповідача-2) в судовому засіданні 09.07.2025 підтримав доводи та вимоги своєї апеляційної скарги, просив суд скасувати ухвалу в оскаржуваній частині, а саме в частині пункту 2 резолютивної частини.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, в тому числі з підстав, викладених у відзиві, наполягав на необхідності залишення ухвали суду першої інстанції без змін.

Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕРМІНАЛ "БОРІВАЖ" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО", відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО КОМПЛЕКТ" про визнання недійсним правочину, в якому просить суд визнати недійсним Договір відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО" () та Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРО КОМПЛЕКТ" ().

30.12.2024 Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕРМІНАЛ "БОРІВАЖ" подано заяву б/н від 30.12.2024 про забезпечення позову

Ухвалою суду від 31.12.2024 заяву позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРМІНАЛ "БОРІВАЖ" б/н від 30.12.2024 про забезпечення позову задоволено. Вжито заходи забезпечення позову у справі №904/3199/24(904/5432/24) за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРМІНАЛ "БОРІВАЖ" до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО", відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО КОМПЛЕКТ", за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - КОМПАНІЇ "АГРОФОРТ ЛТД", за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙТБУД", за участю третьої особи-3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_1 , за участю третьої особи-4, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-1 - Товариства з обмеженою відповідальністю "БОРІВАЖ" про визнання недійсним правочину шляхом:

- заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО» (, місце знаходження: 62713, Харківська обл., Кубинський район, с. Колодязне, вул. Центральна, буд. 4а) вчиняти будь-які дії щодо виконання умов Договору про відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024, в тому числі, але не виключно, щодо здійснення розрахунків (оплати) у будь-який спосіб на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО КОМПЛЕКТ» (, місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Ольги Княгині, 22) на підставі Договору про відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024, укладеного між ТОВ "ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО" () та ТОВ «АГРО КОМПЛЕКТ» (); зокрема заборонити виконання зобов`язань, які виникають у ТОВ «ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО» (, місцезнаходження: 62713, Харківська обл., Кубинський район, с. Колодязне, вул. Центральна, буд. 4а) на підставі Договору про відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024, третьою особою;

- заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО» (, місцезнаходження: 62713, Харківська обл., Куп`янський район, с. Колодязне, вул. Центральна, буд. 4а) вчиняти будь-які дії щодо продажу, відчуження (відступлення) в будь-який спосіб права вимоги (їх будь-яку частину), майнові права або будь-які інші права за Договором про відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024, укладеним між ТОВ «ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО» () та ТОВ «АГРО КОМПЛЕКТ» ();

- накласти арешт на право вимоги до ТОВ «Боріваж» (), яке виникло на підставі Договору про відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024, укладеного між ТОВ «ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО» () та ТОВ «АГРО КОМПЛЕКТ» ().

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2025 в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРМІНАЛ "БОРІВАЖ" (67550, Одеська обл., Одеський район, смт. Нові Білярі(з), вул. Морська, буд. 1А, ) до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО" (62713, Харківська обл., Куп`янський район, с. Колодязне, вул. Центральна, буд. 4а, ), відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО КОМПЛЕКТ" (49100, м. Дніпро, вул. Княгині Ольги, буд. 22, ), за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача КОМПАНІЇ "АГРОФОРТ ЛТД" (Маршаллові острови, Острів Айглеце, м. Маджуро, Трастовий комплекс, Аджелтейк Роад), за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙТБУД" (49000, м. Дніпро, вул. Ламана, буд. 17, офіс 4-14, ), за участю третьої особи-3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), за участю третьої особи-4, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-1 - Товариство з обмеженою відповідальністю "БОРІВАЖ" (49069, м. Дніпро, пр. Поля Олександра, буд. 46, ), за участю третьої особи-5, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-2 - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Інгосстрах" (49100, м. Дніпро, узвіз Кодацький, буд. 2, ) про визнання недійсним правочину відмовлено.

Враховуючи, що суд за результатом розгляду даної справи дійшов висновку про повну відмову у задоволенні позову, підлягають скасуванню заходи забезпечення позову, вжитті ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 31.12.2024 по справі №904/3199/24(904/5432/24).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, оскаржуваному судовому рішенню та доводам апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (рішення Конституційного Суду України від 31.05.2011 року №4-рп/2011), сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого ст.55 Конституції України (рішення Конституційного Суду України від 16.06.2011р. №5-рп/2011).

Згідно з ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 зазначила, що під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

За приписами ч. 1 ст. 145 ГПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову (ч. 9 ст. 145 ГПК України).

Як встановлено апеляційним судом, 30.12.2024 ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області вжито заходи забезпечення позову у справі №904/3199/24 (904/5432/24).

13.02.2025 року рішенням Господарського суду Дніпропетровської області у задоволенні позову ТОВ "ТЕРМІНАЛ "БОРІВАЖ" відмовлено.

Таким чином, зважаючи на ст. 145 ГПК України, якою унормовано порядок скасування заходів забезпечення позову, у рішенні по суті справи мало бути вирішено питання щодо скасування заходів забезпечення позову.

При цьому частиною 10 ст. 145 ГПК України визначено, що в такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. Тобто законодавець передбачив відкладальну умову за якої заходи забезпечення діють до набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Однак, Господарським судом Дніпропетровської області, всупереч приписам ч. 9 ст. 145 ГПК України, у рішенні від 13.02.2025 не вирішено питання щодо скасування заходів забезпечення позову.

Натомість 20.02.2025 року Господарський суд Дніпропетровської області виніс ухвалу, якою ухвалив:

1. Скасувати заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 31.12.2024 по справі №904/3199/24(904/5432/24).

2. Заходи забезпечення позову, вжитті ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 31.12.2024 по справі №904/3199/24(904/5432/24) діють до набрання рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2025 по справі №904/3199/24(904/5432/24) законної сили.

Вказане судове рішення мотивоване тим, що оскільки суд за результатом розгляду даної справи дійшов висновку про повну відмову у задоволенні позову, підлягають скасуванню заходи забезпечення позову, вжитті ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 31.12.2024 у справі №904/3199/24(904/5432/24).

Апелянт не погоджується з зазначеною ухвалою суду в частині пункту 2, яким визначено, що заходи забезпечення позову, вжитті ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 31.12.2024, діють до набрання рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2025 законної сили.

Стверджує, що чинним законодавством України не передбачено повноважень суду виносити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову якою би заходи забезпечення позову було скасовано, але при цьому заходи забезпечення позову продовжували би діяти ще певний час, в даному випадку до набрання законної сили рішенням суду.

Також вважає, що пункт 2 оскаржуваної ухвали суперечить пункту 1 цієї ж ухвали.

Щодо цього колегія суддів зазначає, що виходячи з фактичного та правового обґрунтування від 20.02.2025 скасування заходів забезпечення позову відбулося саме на підставі ч. 9 ст. 145 ГПК України, а не ч. 1 ст. 145 ГПК України, як помилково вважає скаржник.

В свою чергу, оскільки скасування заходів забезпечення позову відбулося з підстав передбачених ч. 9 ст. 145 ГПК України, то в силу положень ч. 10 ст. 145 ГПК України таке скасування відбувається не в день набрання законної сили ухвали суду, якою скасовані заходи забезпечення, а в день набрання судовим рішенням, ухваленим за результатами розгляду справи у якій було застосовано заходи забезпечення позову, законної сили.

Слід зауважити, що норми Господарського процесуального кодексу України не передбачають автоматичного скасування заходів забезпечення позову без попереднього прийняття судом відповідного рішення, яке може бути оформлене у формі ухвали або рішення суду.

Також, апеляційний суд вважає за необхідне звернутися до висновків Верховного Суду, викладених, зокрема, у постанові Верховного Суду від 13.12.2022 року у справі №904/4134/20: « 54. Згідно з частинами першою, четвертою статті 145 ГПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.

55. Відповідно до частин дев`ятої, десятої статті 145 ГПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. В такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

56. Отже, суд апеляційної інстанції має право скасувати заходи забезпечення позову, вжиті судом першої інстанції лише у разі скасування судового рішення, яким такі заходи вжито, або ж у разі самостійного скасування судом першої інстанції таких заходів, вжитих цим же судом, якщо такі заходи вичерпали свою дію чи потреба у їх збереженні відпала. В іншому разі (у випадку скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом першої інстанції поза межами апеляційного чи касаційного перегляду судових рішень), апеляційний або касаційний господарський суд діяв би не як "суд, встановлений законом". Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 910/27779/14 (пункт 18 постанови).

57. Як зазначалось вище та вбачається з матеріалів справи, за результатом перегляду цієї справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції скасував рішення суду першої інстанції від 17.06.2022, ухваливши нове рішення по суті спору у формі постанови від 04.10.2022 про відмову у задоволенні позовних вимог.

58. Згідно з частиною першою статті 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

59. З огляду на зазначені норми процесуального права, колегія суддів враховує, що суд апеляційної інстанції, скасувавши рішення місцевого суду та ухваливши нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, мав одночасно вирішити питання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2021, оскільки відповідно до частин дев`ятої, десятої статті 145 ГПК України після відмови у задоволенні позову та набрання постановою суду апеляційної інстанції законної сили, тобто з 04.10.2022, вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову не можуть продовжувати діяти.

60. Оскільки підставою для ухвалення додаткової постанови в частині скасування заходів забезпечення позову, судом апеляційної інстанції визначено прийняте цим же судом рішення по суті спору про відмову в задоволенні позовних вимог, наведене в цілому узгоджується з частиною дев`ятою статті 145 ГПК України, а відповідні доводи скаржника про те, що у цьому випадку апеляційний суд діяв не як "суд, встановлений законом", визнаються колегією суддів необґрунтованими.

61. Водночас, колегія суддів погоджується з доводами скаржника про те, що питання про скасування заходів забезпечення позову не може бути вирішено шляхом ухвалення додаткового рішення, оскільки вирішення такого питання формально не узгоджується з положеннями, закріпленими в статті 244 ГПК України».

Крім того, у постанові від 31.01.2024 у справі № 904/2636/19 Верховним Судом зазначено, що: « 6.9. Порядок та підстави скасування заходів забезпечення позову встановлено статтею 158 Цивільного процесуального кодексу України, частинами першою, четвертою, дев`ятою якої передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Отже, забезпечувальні заходи застосовуються та скасовуються судом шляхом ухвалення процесуального рішення - ухвали. Наслідком скасування заходів забезпечення позову є зняття всіх обмежень, встановлених забезпеченням позову. Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

6.10. Отже, ухвала суду про вжиття заходів забезпечення позову зумовлює конкретні обмеження щодо вчинення певних дій чи, навпаки, обов`язок вчинити дії учасниками справи або третіми особами, що мають строковий характер та діють до моменту скасування таких заходів судом, який їх вжив, чи судом вищої інстанції у разі скасування ухвали про вжиття спірних заходів забезпечення за їх безпідставністю».

Аналізуючи вищенаведене, можливо дійти висновку, що на виконання вимог ч. 9 ст. 145 ГПК України суд, у визначених цією нормою випадках, зокрема, у разі ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, що має місце у даній справі, повинен був у відповідному судовому рішенні зазначити про скасування заходів забезпечення позову. Однак не зробивши цього, суд не може виправити даний недолік іншим шляхом, аніж прийняти про це відповідну ухвалу, адже питання про скасування заходів забезпечення позову належить до тих питань, які вирішуються судом у випадку прийняття рішення, зокрема, про відмову у позові, а стаття 244 ГПК України, якою передбачені випадки винесення судом додаткового рішення, не містить такої підстави для винесення останнього, як невирішення судом питання щодо скасування заходів забезпечення позову у разі відмови у позові.

Подібні за змістом висновки містяться в постанові Верховного Суду від 04.11.2021 у справі № 910/11857/20.

В свою чергу, приймаючи до уваги приписи ч. 10 ст. 145 ГПК України, скасовані заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. Іншого правового наслідку їх скасування, яке пов`язано з ухваленням рішення про відмову у задоволенні позову, процесуальним кодексом не передбачено.

За таких умов, оскільки рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2025 у справі № 904/3199/24 (904/5432/24) не набрало законної сили, підстав для скасування заходів забезпечення позову до закінчення судового розгляду справи шляхом ухвалення остаточного рішення немає. Тобто судом першої інстанції правильно було визначено строк дії скасованих заходів забезпечення - до набрання рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2025 у справі №904/3199/24(904/5432/24) законної сили, що узгоджується з ч. 10 ст. 145 ГПК України.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про наявність правових підстав для скасування заходів забезпечення позову, питання про що не було вирішено разом з прийняттям рішення, шляхом ухвалення процесуального рішення ухвали, яка є невід`ємною частиною рішення від 13.02.2025.

Відтак, доводи апеляційної скарги, оцінку яким надано вище, цих висновків суду не спростовують, а тому обґрунтовано відхиляються судом.

Додатково варто акцентувати увагу на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у своїх рішеннях вказує на те, що "при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі "Walchli v. France", заява № 35787/03, п. 29, 26.07.2007; SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20.02.2014; "ТОВ "Фріда" проти України", заява № 24003/07, п. 33, 08.12.2016).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31-32 рішення від 11.11.1996 у справі Кантоні проти Франції (CANTONI v. FRANCE), заява № 17862/91; пункт 65 рішення від 11.04.2013 у справі Вєренцов проти України, заява № 20372/11).

Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Прийняття у даній справі ухвали від 20.02.2025 забезпечує дотримання принципу правової визначеності щодо застосування судом норм ч.ч. 9, 10 ст. 145 ГПК України, якими врегульовано питання скасування заходів забезпечення позову у разі ухвалення судом рішення про відмову у позові, в розглядуваному випадку це рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2025.

Підсумовуючи вище викладене, порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали, апеляційним судом не виявлено.

За таких умов, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги та відсутність підстав для зміни чи скасування ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2025.

У відповідності до ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 232-236, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО КОМПЛЕКТ" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2025 у справі №904/3199/24 (904/5432/24) залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2025 у справі №904/3199/24 (904/5432/24) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 15.07.2025

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя О.Г. Іванов

Суддя А.Є. Чередко