УХВАЛА

15 липня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/5802/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Губенко Н.М. - головуючий, Баранець О.М., Кондратова І. Д.,

за участю секретаря судового засідання - Долгополової Ю.А.,

представників учасників справи:

позивача - Моцайко В.С.,

відповідача - Акуленко А.В., Франюк А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасиенергозбут"

на постанову Північного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Барсук М.А., Кропивна Л.В., Пономаренко Є. Ю.

від 04.03.2025

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасиенергозбут"

до Державного підприємства "Гарантований покупець"

про стягнення 2 628 847,73 грн.

Розпорядженням В.О. заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду № 32.2-01/1358 від 07.07.2025 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи № 910/5802/24 у зв`язку з відпусткою судді Вронської Г.О.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.07.2025 для розгляду справи № 910/5802/24 визначено колегію суддів Касаційного господарського суду у наступному складі: головуючий - Губенко Н.М., судді: Баранець О.М., Кондратова І.Д.

Відповідно до частини 2 статті 216 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 08.07.2025 оголошувалась перерва до 15.07.2025.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Черкасиенергозбут" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Гарантований покупець" про стягнення заборгованості в сумі 2 628 847,73 грн за договором про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг № 2316/02/21 від 15.09.2021, з яких інфляційні втрати у сумі 1 034 423,62 грн та 3% річних у сумі 1 594 424,11 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням зобов`язань в частині своєчасної та повної сплати вартості наданих послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів у період з січня по березень 2024 року.

2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

15 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Черкасиенергозбут" (надалі - Постачальник) та Державним підприємством "Гарантований покупець" (надалі - Замовник) було укладено договір про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг № 2316/02/21 (надалі - Договір), за умовами пункту 1 якого Постачальник зобов`язується надавати Замовнику послуги із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів (далі - послуги), а Замовник зобов`язується отримувати надані Постачальником послуги та оплачувати їх вартість на умовах та в порядку, визначеному Договором та Положенням про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 483.

Згідно з пунктом 4 Договору загальна вартість послуг за Договором визначається як сумарна вартість послуг, які надаються Постачальником кожного розрахункового періоду протягом строку дії Договору, крім того - податок на додану вартість. Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Прогнозована вартість послуг у відповідному місяці розраховується Постачальником відповідно до додатка 5 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії (пункт 5 Договору).

Пунктом 6 Договору сторони визначили, що до 15 числа місяця, що передує розрахунковому періоду, Постачальник надсилає на електронні адреси Замовника інформацію за формами, наведеними у додатках 2-5 до Договору, в електронному вигляді з накладення кваліфікаційного електронного підпису з подальшим надсиланням на поштову адресу по одному примірнику оригіналу.

Відповідно до пункту 7 Договору оплата Постачальнику вартості послуг здійснюється Замовником шляхом перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника таким чином:

перший платіж - за три банківські дні до розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозованої вартості послуг (з податком на додану вартість);

другий платіж - до 3 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозованої вартості послуг (з податком на додану вартість);

третій платіж - до 9 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозованої вартості послуг (з податком на додану вартість);

четвертий платіж - до 15 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозованої вартості послуг (з податком на додану вартість);

п`ятий платіж - до 21 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозованої вартості послуг (з податком на додану вартість);

шостий платіж - до 14 (включно) числа місяця, що настає за розрахунковим періодом у розмірі, який визначається як різниця між вартістю послуг (з податком на додану вартість) за розрахунковий місяць відповідно до акта приймання-передачі послуг за розрахунковий місяць за формою, наведеною у додатку 6 до Договору, та сумою перших п`яти платежів.

У разі, якщо дата платежу припадає на вихідний/святковий день, платіж здійснюється на наступний робочий день після такого вихідного/святкового дня. Якщо сумарна сплата Замовником Постачальнику прогнозованої вартості за розрахунковий місяць (сума перших п`яти платежів) перевищує вартість послуги, що зазначена в акті приймання-передачі послуг, Постачальник здійснює повернення Замовнику різниці до 15 (включно) числа місяця, що настає за розрахунковим періодом.

Згідно з пунктом 8 Договору фактична вартість послуг у відповідному місяці розраховується Постачальником універсальних послуг відповідно до додатка 5 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії на підставі фактичних даних.

Відповідно до пункту 9 Договору до 10 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, Постачальник універсальних послуг надсилає на електронні адреси Замовника інформацію за формами, наведеними у додатках 1 - 4 до Договору, в електронному вигляді з накладенням кваліфікованого електронного підпису з подальшим надсиланням на поштову адресу одного примірника оригіналу.

У пункті 10 Договору сторони домовились, що факт надання та отримання послуг підтверджується актом приймання-передачі послуг. Постачальник надсилає не пізніше 11 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, Замовнику з накладенням кваліфікованого електронного підпису уповноваженої особи акт приймання-передачі послуг, складений на підставі фактичної вартості наданих послуг у розрахунковому періоді. Замовник розглядає акт приймання-передачі послуг та у разі відсутності зауважень підписує його кваліфікованим електронним підписом уповноваженої особи протягом двох робочих днів з дня отримання акта приймання-передачі послуг або надсилає постачальнику обґрунтовану відмову в його підписанні із зазначенням причин відмови, які повинні бути усунені. Постачальник надсилає не пізніше 12 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, замовнику поштою або передає через уповноваженого представника Постачальника два примірники підписаних із своєї сторони акта приймання-передачі послуг. Замовник протягом трьох робочих днів після отримання оригіналів акта приймання-передачі послуг підписує їх та повертає один оригінал на адресу Постачальника.

У підпункті 1 пункту 12 Договору передбачено, що Постачальник має право отримувати оплату вартості послуг, з урахуванням вимог підпункту 2 пункту 8 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії.

Замовник згідно з пунктом 13 Договору зобов`язаний здійснювати в повному обсязі оплату послуг у порядку, визначеному пунктом 7 Договору.

Відповідно до пункту 16 Договору Замовник звільняється від відповідальності, передбаченої цим пунктом Договору, у разі несвоєчасної та/або неповної оплати виробниками гарантованому покупцю наданих послуг відповідно до пункту 8 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 483.

На виконання умов Договору Постачальник надав Замовнику послуги на загальну суму 1 640 367 014,53 грн за період з січня по березень 2024 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі послуг № 01/2024 від 31.01.2024 на суму 595 903 618,24 грн, № 02/2024 від 29.02.2024 на суму 544 351 850,15 грн, № 03/2024 від 31.03.2024 на суму 500 111 546,14 грн. Зазначені акти приймання-передачі послуг були підписані представниками сторін без претензій та зауважень, що відповідно свідчить про належне виконання позивачем умов Договору та виникнення у відповідача обов`язку з оплати наданих послуг.

Відповідач сплатив вартість наданих послуг на загальну суму 1 331 709 808,82 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями.

У подальшому сторонами були підписані акти про зарахування зустрічних однорідних вимог від 14.02.2024, 12.03.2024 та 15.04.2024, за якими сторони, керуючись статтею 601 Цивільного кодексу України, дійшли згоди зарахувати зустрічні однорідні вимоги за зобов`язаннями сторін, зокрема, зі сплати відповідачем заборгованості у загальній сумі 308 657 205,71 грн.

Заперечень щодо об`ємів наданих послуг, їх вартості та дат погашення заборгованості сторонами не наведено.

3. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.12.2024 у справі № 910/5802/24 позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасиенергозбут" інфляційні втрати у сумі 1 034 423,62 грн, 3% річних у розмірі 1 594 424,11 грн та судовий збір у сумі 39 432,71 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

- в умовах недоведеності факту наявності заборгованості позивача перед ДП "НАЕК "Енергоатом" за надані послуги згідно з пунктом 5 Положення про ПСО, враховуючи відсутність в матеріалах справи відповідних доказів, підстав для застосування у спірних правовідносинах підпункту 2 пункту 8 Положення про ПСО немає, що відповідно виключає можливість застосування відкладальної обставини, на яку посилається відповідач у спірних правовідносинах, а тому суд приходить до висновку, що грошове зобов`язання відповідача в частині оплати послуг за Договором у період з січня по березень 2024 року є простроченим;

- дослідивши здійснений позивачем розрахунок заявленої до стягнення суми матеріальних втрат, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, у зв`язку з чим стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати в сумі 1 034 423,62 грн та 3% річних у сумі 1 594 424,11 грн, відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі;

- суд відхилив доводи відповідача про те, що позивачем здійснено неправильне нарахування матеріальних втрат через невірно визначену базу нарахування по шостому платежу, яка перевищує як прогнозовану, так і фактичну вартість послуг із забезпечення доступності електричної енергії, з огляду на те, що матеріалами справи підтверджено факт несвоєчасної сплати відповідачем перших п`яти платежів за Договором, тому при розрахунку шостого платежу правильно буде рахуватись різниця між вартістю послуг, зазначених в актах, та сумою тих п`яти платежів, які попередньо здійснив відповідач, і щодо яких вже була наявна прострочка. Таким чином, контррозрахунок відповідача є невірним. Разом з тим при розрахунку позивач включив у базу нарахування матеріальних втрат не тільки прогнозовану або фактичну вартість за певний період, а і непогашену заборгованість за попередні періоди, що відповідає інституту застосування статті 625 Цивільного кодексу України. Отже, розрахунок позивача є арифметично правильним.

- щодо доводів відповідача про наявність форс-мажорних обставин у зобов`язаннях за договором, що є підставою для звільнення його від сплати матеріальних втрат, суд зазначив, що відповідач не надав суду передбачених законом та Договором доказів настання форс-мажорних обставин, зокрема, повідомлення сторони про настання форс-мажорних обставин та сертифікату, виданого ТПП України або її територіальними підрозділами, стосовно причин невиконання відповідачем Договору. Тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення відповідача від обов`язку здійснити сплату нарахованих матеріальних втрат за прострочення зобов`язання;

- щодо клопотання відповідача про зменшення розміру інфляційних втрат та 3% річних, то суд вважав, що воно задоволенню не підлягає з огляду на те, що у даній справі розмір відсотків річних сторонами у Договорі не збільшувався, порівняно з розміром, визначеним у статті 625 Цивільного кодексу України, застосування позивачем відповідальності за порушення грошового зобов`язання відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України здійснено з урахуванням 3% річних, що відповідає чинному законодавству України та такий розмір не є надмірним.

Постановою від 04.03.2025 Північний апеляційний господарський суд частково скасував рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2024 у справі № 910/5802/24. Ухвалив нове рішення, яким позовні вимоги задовольнив частково. Присудив до стягнення з Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасиенергозбут" інфляційні втрати у сумі 523 053,13 грн, 3% річних у розмірі 1 002 987,95 грн та судовий збір у сумі 22 890,62 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про те, що грошове зобов`язання відповідача в частині оплати послуг за Договором у період з січня по березень 2024 року є простроченим.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат зазначив про його арифметичну правильність. Водночас, суд апеляційної інстанції не погодився з таким розрахунком суду першої інстанції.

Так, суд апеляційної інстанції зазначив, що:

- проаналізувавши умови пунктів 7, 8 Договору суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що прогнозований обсяг послуги підлягає оплаті на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, тоді як фактичний обсяг, який встановлюється по закінченню розрахункового місяця шляхом здійснення розрахунку між різницею вартості послуг за розрахунковий місяць відповідно до акта приймання-передачі та сумою перших п`яти платежів, підлягає оплаті до 14 дня (включно) місяця, що настає за розрахунковим періодом;

- тобто, при розрахунку за надані послуги Постачальник універсальних послуг та Замовник зобов`язані використовувати як прогнозований, так і фактичний обсяг послуги одночасно, які є взаємопов`язані та не замінюють один одного, тобто у Замовника відсутнє право вибору - платити за прогнозований обсяг чи за фактичний обсяг;

- водночас, виходячи із умов Договору, Замовник зобов`язаний здійснити оплату прогнозованого обсягу на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а по закінченню відповідного місяця визначити необхідність сплати фактичного обсягу послуг, отриманих за такий розрахунковий місяць (схожий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.08.2022 у справі № 912/1941/21 та постанові Верховного Суду від 09.11.2022 у справі № 904/5899/21);

- крім того, згідно з висновками Верховного Суду, які викладені у постанові від 13.03.2024 у справі № 904/5899/21, як оплата планової вартості послуги, так і остаточний розрахунок за фактичний обсяг послуги по суті є одним і тим самим зобов`язанням з оплати послуги, що надається у відповідному розрахунковому періоді, розподіл такого обов`язку на окремі платежі у часі (попередня оплата, остаточний розрахунок) не створює умов для припинення існування таких частин зобов`язання. Невиконане зобов`язання зі сплати кожного чергового планового платежу існує у часі з моменту його виникнення і не припиняється по закінченню розрахункового місця, а підлягає виконанню в межах проведення розрахунку за фактичний обсяг наданих послуг;

- тобто, у відповідача, з огляду на наведені правові висновки Верховного Суду, були зобов`язання із здійснення поетапних попередніх оплат прогнозованої вартості наданих послуг, які, враховуючи умови Договору, з моменту підписання акта приймання-передачі послуги перетворились на зобов`язання з оплати фактично наданих послуг, строк оплати за яким сторонами встановлено до 14 (включно) числа місяця, що настає за розрахунковим періодом;

- вказане, зокрема, узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від у справі № 910/1083/23, від 26.11.2024 у справі № 910/15342/23, від 20.08.2024 у справі № 910/18075/23, від 05.12.2024 у справі № 910/11864/23, від 28.11.2024 у справі № 910/15342/23 та від 30.01.2025 у справі № 910/881/24 між тими ж сторонами та стосовно того ж договору № 2316/02/21 від 15.09.2021, у яких Верховний Суд не погодився із здійсненими нарахуваннями 3% річних та інфляційними втратами за аналогічними договорами з підстав того, що судами не було враховано доводи відповідача щодо їх безпідставного нарахування після заміни прогнозованого обсягу послуг на фактичний;

- доводи позивача, що фактично акти наданих послуг за січень, лютий та березень 2024 були підписані 10.02.2024, 11.03.2024 та 10.04.2024, суд апеляційної інстанції відхилив, оскільки у даному випадку, згідно з умовами Договору, визначальним є не дата підписання актів приймання-передачі послуги, а закінчення розрахункового місяця, оскільки по його закінченню обов`язок з попередньої оплати послуги (прогнозованої вартості) змінюється на обов`язок зі сплати фактичної вартості. А порядок підписання актів наданих послуг, встановлений пунктами 9, 10 Договору, не змінює ні строку оплати шостого платежу, ні моделі розрахунку його вартості, який наведений вище;

- тому, оскільки згідно з умовами Договору у відповідача обов`язок з оплати прогнозованої вартості існував протягом розрахункового місяця, по закінченню якого такий обов`язок трансформувався у зобов`язання з оплати фактичного обсягу послуг, який визначається як різниця між вартістю фактичних послуг та сумою перших п`яти платежів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що нараховані позивачем 3% річних та інфляційні втрати на суми платежів прогнозованої вартості послуги після закінчення розрахункового місяця (тобто за надані послуги у січні 2024 - з 01.02.2024, у лютому 2024 - з 01.03.2024, та у березні 2024 - з 01.04.2024) є необґрунтованими;

- здійснивши власний розрахунок 3% річних за надані послуги у січні 2024, враховуючи обмеження щодо можливості нарахування таких сум на прогнозовані платежі лише у межах розрахункового місяця, з огляду на здійснені відповідачем проплати, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обґрунтованим розміром 3% річних за загальний період нарахування з 27.12.2023 по 31.01.2024 на суми прогнозованих платежів є 267 664,97 грн;

- здійснивши власний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за надані послуги у лютому 2024, враховуючи обмеження щодо можливості нарахування таких сум на прогнозовані платежі лише у межах розрахункового місяця, з огляду на здійснені відповідачем проплати, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обґрунтованим розміром 3% річних за загальний період нарахування з 30.01.2024 по 29.02.2024 на суми прогнозованих платежів, та з 15.03.2024 по 24.04.2024 на суму фактично наданих послуг, є 82 860,22 грн, а обґрунтованим розміром інфляційних втрат за період з 15.03.2024 по 24.04.2024, враховуючи висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26.06.2020 у справі №905/21/19 щодо необхідності заокруглювати індекс споживчих цін до десяткового числа після ком, є 11 699,35 грн;

- здійснивши власний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за надані послуги у березні 2024, враховуючи обмеження щодо можливості нарахування таких сум на прогнозовані платежі лише у межах розрахункового місяця, з огляду на здійснені відповідачем проплати, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обґрунтованим розміром 3% річних за загальний період нарахування з 27.02.2024 по 31.03.2024 на суми прогнозованих платежів, та з 16.04.2024 по 24.04.2024 на суму фактично наданих послуг, є 652 462,76 грн, а обґрунтованим розміром інфляційних втрат за період з 12.03.2024 по 28.03.2024 (заборгованість у такий період існувала більше 15 днів), враховуючи висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26.06.2020 у справі №905/21/19 щодо необхідності заокруглювати індекс споживчих цін до десяткового числа після ком, є 511 353,78 грн;

- з огляду на проведені судом апеляційної інстанції розрахунки, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 002 987,95 грн 3% річних та 523 053,13 грн інфляційних втрат.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи касаційної скарги. Доводи інших учасників справи

Скаржник у касаційній скарзі просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2025 у справі № 910/5802/24 повністю та направити справу № 910/5802/24 на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скаржник у якості підстави касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції зазначив пункти 1, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а саме:

- висновок Північного апеляційного господарського суду, викладений в оскаржуваному рішенні, що "оскільки згідно умов договору у відповідача обов`язок з оплати прогнозованої вартості існував протягом розрахункового місяця, по закінченню якого такий обов`язок трансформувався у зобов`язання з оплати фактичного обсягу послуг, який визначається як різниця між вартістю фактичних послуг та сумою перших п`яти платежів, колегія суддів дійшла до висновку, що нараховані позивачем 3% річних та інфляційні втрати на суми платежів прогнозованої вартості послуги після закінчення розрахункового місяця (тобто за надані послуги у січні 2024 - з 01.02.2024, у лютому 2024 - з 01.03.2024, та у березні 2024 - з 01.04.2024) є необґрунтованими" не відповідає положенням статей 530, 598, 599, 612 Цивільного кодексу України у поєднанні з положеннями пунктів 7 та 8 договору про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг № 2316/02/21 від 15.09.2021 та правовим висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 13.03.2024 у cправі № 904/5899/21, від 28.05.2024 у cправі № 904/3305/22, від 28.01.2025 у cправі № 902/1511/23, від 12.02.2025 у cправі № 909/1083/23, чим порушує, зокрема, положення частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" та частину 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, оскільки дати підписання актів приймання-передачі послуг підтверджуються додатками до позовної заяви № 18, 20, 22 та 31;

- Північний апеляційний господарський суд при ухваленні постанови від 04.03.2025 у справі № 910/5802/24 не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 та від 18.07.2024 у справі 910/1083/23, щодо застосування статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України стосовно обов`язку суду перевірити не лише правильність здійснення позивачем розрахунку, а й здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується;

- відсутністю висновку Верховного Суду в частині застосування положень статей 526, 530, 598, 599, 612, 625 Цивільного кодексу України у поєднанні з положеннями пункту 7 та 8 договору про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг № 2316/02/21 від 15.09.2021 та встановлення міри відповідальності, передбаченої статтею 625 Цивільного кодексу України, в контексті фінансових зобов`язань учасників ринку електричної енергії при виконанні спеціальних обов`язків у зв`язку із постійним недотриманням грошових зобов`язань.

Відповідач подав відзив на касаційну скаргу позивача, в якому просить закрити касаційне провадження, або залишити без задоволення касаційну скаргу, а постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

5. Позиція Верховного Суду

Відповідно до положень статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Здійснюючи касаційне провадження у даній справі, Суд зазначає таке.

Як зазначалось вище, касаційне провадження у даній справі відкрито, зокрема, на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Отже, умовами касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень із зазначеної підстави є: (1) відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, (2) відсутність такого висновку саме у подібних правовідносинах.

У касаційній скарзі скаржник зазначає про те, що не погоджується з постановою суду апеляційної інстанції у зв`язку з некоректним нарахуванням 3% річних та інфляційних втрат, у зв`язку з, на думку скаржника, неправильним встановленням апеляційним господарським судом періодів існування зобов`язань з оплати прогнозованої та фактичної вартості послуги за Договором, за відсутністю висновку Верховного Суду.

Як зазначалось вище, судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно з пунктом 4 Договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Відповідно до пункту 7 Договору оплата Постачальнику вартості послуг здійснюється Замовником шляхом перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника таким чином: перший платіж - за три банківські дні до розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозованої вартості послуг (з податком на додану вартість); другий платіж - до 3 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозованої вартості послуг (з податком на додану вартість); третій платіж - до 9 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозованої вартості послуг (з податком на додану вартість); четвертий платіж - до 15 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозованої вартості послуг (з податком на додану вартість); п`ятий платіж - до 21 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозованої вартості послуг (з податком на додану вартість); шостий платіж - до 14 (включно) числа місяця, що настає за розрахунковим періодом у розмірі, який визначається як різниця між вартістю послуг (з податком на додану вартість) за розрахунковий місяць відповідно до акта приймання-передачі послуг за розрахунковий місяць за формою, наведеною у додатку 6 до Договору, та сумою перших п`яти платежів. У разі, якщо дата платежу припадає на вихідний/святковий день, платіж здійснюється на наступний робочий день після такого вихідного/святкового дня. Якщо сумарна сплата Замовником Постачальнику прогнозованої вартості за розрахунковий місяць (сума перших п`яти платежів) перевищує вартість послуги, що зазначена в акті приймання-передачі послуг, Постачальник здійснює повернення Замовнику різниці до 15 (включно) числа місяця, що настає за розрахунковим періодом.

Згідно з пунктом 8 Договору фактична вартість послуг у відповідному місяці розраховується Постачальником універсальних послуг відповідно до додатка 5 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії на підставі фактичних даних.

Суд апеляційної інстанції, проаналізувавши умови пунктів 7, 8 Договору, дійшов висновку про те, що прогнозований обсяг послуги підлягає оплаті на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, тоді як фактичний обсяг, який встановлюється по закінченню розрахункового місяця шляхом здійснення розрахунку між різницею вартості послуг за розрахунковий місяць відповідно до акта приймання-передачі та сумою перших п`яти платежів, підлягає оплаті до 14 дня (включно) місяця, що настає за розрахунковим періодом. Тобто, при розрахунку за надані послуги Постачальник та Замовник зобов`язані використовувати як прогнозований, так і фактичний обсяг послуги одночасно, які є взаємопов`язані та не замінюють один одного, тобто у Замовника відсутнє право вибору - платити за прогнозований обсяг чи за фактичний обсяг.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.08.2022 у справі № 912/1941/21 зазначено, що при розрахунку за послуги з передачі електричної енергії користувач та ОСП зобов`язані використовувати як плановий, так і фактичний обсяг послуги одночасно, які є взаємопов`язані та не замінюють один одного, тобто у користувача відсутнє право вибору - платити за плановий обсяг чи за фактичний обсяг. Користувач зобов`язаний здійснити оплату планового обсягу на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а по закінченню відповідного місяця визначити необхідність сплати фактичного обсягу послуг, отриманих за такий розрахунковий місяць.

Враховуючи висновки у вказаній постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, суд апеляційної інстанції зазначив, що Замовник зобов`язаний здійснити оплату прогнозованого обсягу на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а по закінченню відповідного місяця визначити необхідність сплати фактичного обсягу послуг, отриманих за такий розрахунковий місяць.

Постановами Верховного Суду від 26.11.2023 у справі № 910/15342/23, від 18.07.2024 у справі № 910/1083/23, від 28.01.2025 у справі № 910/1848/23 та від 30.01.2025 у справі № 910/881/24 вказані справи було передано на новий розгляду зв`язку з тим, що суди не врахували заперечень відповідача та не перевірили доводів щодо бази нарахування для стягнення 3 % річних та інфляційних втрат після заміни прогнозованого обсягу послуг на фактичний.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи зазначені постанови Верховного Суду у вказаних справах, зазначив, що у відповідача були зобов`язання із здійснення поетапних попередніх оплат прогнозованої вартості наданих послуг, які, враховуючи умови Договору, з моменту підписання акта приймання-передачі послуги перетворились на зобов`язання з оплати фактично наданих послуг, строк оплати за яким сторонами встановлено до 14 (включно) числа місяця, що настає за розрахунковим періодом.

Як наслідок, оскільки згідно з умовами Договору у відповідача обов`язок з оплати прогнозованої вартості існував протягом розрахункового місяця, по закінченню якого такий обов`язок трансформувався у зобов`язання з оплати фактичного обсягу послуг, який визначається як різниця між вартістю фактичних послуг та сумою перших п`яти платежів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що нараховані позивачем 3% річних та інфляційні втрати на суми платежів прогнозованої вартості послуги після закінчення розрахункового місяця (тобто за надані послуги у січні 2024 - з 01.02.2024, у лютому 2024 - з 01.03.2024, та у березні 2024 - з 01.04.2024) є необґрунтованими.

При цьому, суд апеляційної інстанції здійснив власний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, з наведенням відповідного розрахунку.

Тобто, у даному випадку суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач при розрахунку 3% річних та інфляційних втрат помилково не змінив базу нарахування цих платежів із прогнозованої вартості послуг на фактичну вартість після закінчення розрахункового місяця відповідно до умов Договору, а продовжував нараховувати 3% річних та інфляційні втрати на прогнозований обсяг послуг після встановлення відповідно до акта приймання-передачі фактичного обсягу послуг у розрахунковому періоді. Наведене стало підставою для часткового скасування рішення суду першої інстанції.

Викладене свідчить про наявність висновків Верховного Суду щодо періодів існування зобов`язань з оплати прогнозованої та фактичної вартості послуги, та про врахування судом апеляційної інстанції відповідних постанов Верховного Суду.

Таким чином, підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України не знайшла свого підтвердження.

Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, Суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Наведене узгоджується із частиною 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) відсутня постанова Верховного Суду про відступлення від такого висновку; (3) висновок Верховного Суду стосується правовідносин, які є подібними.

При цьому, підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

Колегія суддів враховує, що процесуальний кодекс та інші законодавчі акти не містять визначення поняття "подібні правовідносини", а також будь-яких критеріїв визначення подібності правовідносин з метою врахування відповідного висновку, тому для розуміння відповідних термінів звертається до правових висновків, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду.

Так, у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 Велика Палата Верховного Суду визначила наступні критерії подібності правовідносин у розумінні норм процесуального законодавства:

- термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші (пункт 24 постанови);

- для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України та пункту 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями (пункт 25 постанови);

- подібність спірних правовідносин, виявлена одночасно за трьома критеріями, означатиме тотожність цих відносин (однакового виду суб`єкти, однаковий вид об`єкта й однакові права та обов`язки щодо нього). Але процесуальний закон не вимагає встановлювати тотожність. З огляду на значення слова "подібний" не завжди означає тотожність (пункт 28 постанови);

- у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин (пункт 31 постанови).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини) (пункт 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі №233/2021/19).

Здійснена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 конкретизація полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (пункт 39 постанови).

Доводи скаржника про неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладені у постановах від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 та від 18.07.2024 у справі 910/1083/23 щодо застосування статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України стосовно обов`язку суду перевірити не лише правильність здійснення позивачем розрахунку, а й здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується, визнаються Судом необґрунтованими, з огляду на встановлені судом апеляційної інстанції обставини у цій справі № 910/5802/24 та мотиви, наведені в оскаржуваній постанові. При цьому, посилання скаржника на необхідність дослідження певних доказів (дати підписання актів приймання-передачі послуги), є безпідставним, з огляду на те, що: у даному випадку, як встановлено судом апеляційної інстанції, згідно з умовами Договору, визначальним є не дата підписання актів приймання-передачі послуги, а закінчення розрахункового місяця, оскільки по його закінченню обов`язок з попередньої оплати послуги (прогнозованої вартості) змінюється на обов`язок зі сплати фактичної вартості; обставини справи щодо дати підписання відповідних актів було встановлено й судом першої інстанції, висновки якого позивач не оскаржував.

Також Суд відхиляє як необґрунтовані посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 13.03.2024 у cправі № 904/5899/21, від 28.05.2024 у cправі № 904/3305/22, від 28.01.2025 у cправі № 902/1511/23, від 12.02.2025 у cправі № 909/1083/23, з огляду на відмінні від даної справи № 910/5802/24 обставини (у вказаних скаржником справах умови відповідних договорів є відмінними з умовами Договору у цій справі, зокрема, пункти 7, 8 Договору, які визначають періоди існування зобов`язань з оплати прогнозованої та фактичної вартості послуги).

Суд звертає увагу на те, що посилання скаржника на неврахування висновків Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження не можуть бути взяті до уваги судом касаційної інстанції, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми права, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

До того ж саме лише цитування висновків Верховного Суду за відсутності взаємозв`язку з відповідними обставинами справи не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, наведене скаржником цитування пункту 9.13.4 постанови Верховного Суду від 13.03.2024 у cправі № 904/5899/21 не є висновком суду касаційної інстанції, так як у вказаному пункті постанови наведено мотиви суду апеляційної інстанції у вказаній справі.

Таким чином, висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду від 13.03.2024 у cправі № 904/5899/21, від 28.05.2024 у cправі № 904/3305/22, від 28.01.2025 у cправі № 902/1511/23, від 12.02.2025 у cправі № 909/1083/23, на які посилається скаржник у своїй касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у справі № 910/5802/24.

Отже, зазначене в сукупності свідчить про наявність підстав для закриття касаційного провадження з підстави оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України, а передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України.

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо:

- після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом (пункт 4 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України);

- після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними (пункт 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на наведене, Суд дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження у справі 910/5802/24 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасиенергозбут" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2025, відкритого на підставі пунктів 1, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 234, 235, пунктами 4, 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Закрити касаційне провадження у справі № 910/5802/24 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасиенергозбут" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2025.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та не підлягає оскарженню.

Головуючий Н.М. Губенко

Судді О.М. Баранець

І.Д. Кондратова