ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2025 р. Справа№ 910/11034/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Отрюха Б.В.

Козир Т.П.

за участю секретаря судового засідання Карпової М.О.

у присутності представників сторін:

від ТОВ "Дніпровський елеватор": Осипов О.О. за довіреністю

ОСОБА_1. особисто (в режимі відеоконференції)

від АТ КБ "Приватбанк": Божко Д.О. за довіреністю

від АО "ОПОАФ "Династія": Грачов О.А. згідно ордера

від ТОВ "Агротермінал Логістік": Шеін І.В. згідно ордера

розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський елеватор", ОСОБА_1 та Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.04.2025 року

у справі №910/11034/24 (суддя Стасюк С.В.)

за заявою Адвокатського об`єднання "Офіс персонального обслуговування адвокатської фірми "Династія"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротермінал Логістік"

про відкриття провадження у справі про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.04.2025 року у справі №910/11034/24, зокрема, відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ "Агротермінал Логістік", визнано грошові вимоги Адвокатського об`єднання "Офіс персонального обслуговування адвокатської фірми "Династія" до боржника у розмірі 330 280,00 грн., введено процедуру розпорядженням майном та призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Дробота Д.М.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ТОВ "Дніпровський елеватор" звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.04.2025 року у справі №910/11034/24 та відмовити у відкритті провадження у справі про банкрутство ТОВ "Агротермінал Логістік", судові витрати покласти на АО "Офіс персонального обслуговування адвокатської фірми "Династія".

Крім того, не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.04.2025 року у справі №910/11034/24 та відмовити у відкритті провадження у справі про банкрутство ТОВ "Агротермінал Логістік", судові витрати покласти на АО "Офіс персонального обслуговування адвокатської фірми "Династія".

Також не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, АТ КБ "Приватбанк" звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.04.2025 року у справі №910/11034/24 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви АО "Офіс персонального обслуговування адвокатської фірми "Династія" про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Агротермінал Логістік", судові витрати покласти на ТОВ "Агротермінал Логістік".

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Козир Т.П., Отрюх Б.В.

05.05.2025 року супровідним листом Господарського суду міста Києва №910/11034/2618/25 від 02.05.2025 року витребувані матеріали даної справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою суду від 12.05.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Дніпровський елеватор" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.04.2025 року у справі №910/11034/24, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 12.06.2025 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

У поданих суду відзивах на дану апеляційну скаргу боржник просить суд закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Дніпровський елеватор", а у разі відмови у задоволенні вищевказаного клопотання - залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін, в свою чергу ініціюючий кредитор просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Ухвалою суду від 12.05.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.04.2025 року у справі №910/11034/24, об`єднано в одне апеляційне провадження для спільного розгляду вказану апеляційну скаргу з раніше поданою та прийнятою до провадження апеляційною скаргою ТОВ "Дніпровський елеватор" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.04.2025 року у справі №910/11034/24, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 12.06.2025 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

У поданих відзивах на дану апеляційну скаргу боржник та ініціюючий кредитор просять суд закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , а у разі відмови у задоволенні вищевказаного клопотання - залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Ухвалою суду від 12.05.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ КБ "Приватбанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.04.2025 року у справі №910/11034/24, об`єднано в одне апеляційне провадження для спільного розгляду вказану апеляційну скаргу з раніше поданими та прийнятими до провадження апеляційними скаргами ТОВ "Дніпровський елеватор" та ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.04.2025 року у справі №910/11034/24, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 12.06.2025 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

У поданих відзивах на дану апеляційну скаргу боржник просить суд закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ КБ "Приватбанк", а у разі відмови у задоволенні вищевказаного клопотання - залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін, в свою чергу ініціюючий кредитор просить суд закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ КБ "Приватбанк".

04.06.2025 року від представника ОСОБА_1 адвоката Чехути В.М. та 09.06.2025 року від арбітражного керуючого Дробота Д.М. надійшли заяви про участь в судовому засіданні 12.06.2025 в режимі відеоконференції, проведення якого просять забезпечити поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів, за наслідками розгляду яких ухвалою суду від 09.06.2025 року вказані заяви було задоволено та призначено розгляд справи в режимі відеоконференції.

До дня судового засідання від АТ КБ "Приватбанк" надійшли письмові пояснення по справі на відзиви ініціюючого кредитора та боржника на апеляційну скаргу АТ КБ "Приватбанк", а від ТОВ "Дніпровський елеватор" - заперечення щодо відзиву боржника на його апеляційну скаргу.

Судове засідання, призначене на 12.06.2025 року, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Козир Т.П. у відпустці.

Після виходу судді Козир Т.П. з відпустки ухвалою суду від 16.06.2025 справу №910/11034/24 призначено до розгляду на 10.07.2025 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

19.06.2025 року через систему "Електронний суд" від АТ КБ "Приватбанк" надійшли письмові пояснення по справі.

24.06.2025 року через систему "Електронний суд" від ТОВ "Агротермінал Логістік" надійшли додаткові пояснення у справі.

25.06.2025 року через систему "Електронний суд" від ТОВ "Агротермінал Логістік" надійшли додаткові пояснення у справі.

30.06.2025 року через систему "Електронний суд" до суду від ТОВ "Дніпровський елеватор" надійшли заперечення проти відзиву ТОВ "Агротермінал Логістік" на апеляційну скаргу АТ КБ "Приватбанк", заперечення проти відзиву АО "Офіс персонального обслуговування адвокатської фірми "Династія" на апеляційну скаргу АТ КБ "Приватбанк", заперечення проти відзиву АО "Офіс персонального обслуговування адвокатської фірми "Династія" на апеляційну скаргу ТОВ "Дніпровський елеватор", заперечення проти відзиву АО "Офіс персонального обслуговування адвокатської фірми "Династія" на апеляційну скаргу ОСОБА_1.

01.07.2025 року через систему "Електронний суд" від арбітражного керуючого ОСОБА_1. надійшла заява про проведення судового засідання 10.07.2025 в режимі відеоконференції, проведення якого просить забезпечити поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів.

03.07.2025 через систему "Електронний суд" від арбітражного керуючого Дробота Д.М. надійшло клопотання про проведення судового засідання 10.07.2025 в режимі відеоконференції, проведення якого просить забезпечити поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів.

04.07.2025 року через систему "Електронний суд" від ТОВ "Агротермінал Логістік" надійшли додаткові пояснення у справі, а від АО "Офіс персонального обслуговування адвокатської фірми "Династія" - письмові пояснення.

07.07.2025 року через систему "Електронний суд" від представника ТОВ "Дніпровський елеватор" адвоката Тютюнник В.А. надійшла заява про проведення судового засідання 10.07.2025 року в режимі відеоконференції, проведення якого просить забезпечити поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів.

Ухвалою від 07.07.2025 заяву арбітражного керуючого ОСОБА_1. та клопотання арбітражного керуючого Дробота Д.М. задоволено та призначено проведення судового засідання 10.07.2025 в режимі відеоконференції; у задоволенні відповідної заяви представника ТОВ "Дніпровський елеватор" адвоката Тютюнник В.А. відмовлено.

09.07.2025 від представника ТОВ "Дніпровський елеватор" надійшли заперечення проти додаткових пояснень боржника від 03.07.2025.

Представники ТОВ "Дніпровський елеватор" і АТ КБ "Приватбанк" в судовому засіданні 10.07.2025 у приміщенні суду та особисто ОСОБА_1. в режимі відеоконференції вимоги апеляційних скарг підтримали, просили їх задовольнити, скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.04.2025 у справі №910/11034/24 та відмовити у відкритті провадження у справі про банкрутство ТОВ "Агротермінал Логістік".

Представники АО "Офіс персонального обслуговування адвокатської фірми "Династія" та ТОВ "Агротермінал Логістік" в судовому засіданні проти доводів апелянтів, викладених в апеляційних скаргах, заперечували, просили закрити апеляційне провадження за вказаними апеляційними скаргами у зв`язку із відсутністю у скаржників права на подання апеляційних скарг, а у разі відмови у закритті апеляційного провадження - залишити апеляційні скарги без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Арбітражний керуючий Дробот Д.М. на зв`язок в режимі відеоконференції не вийшов, у телефонному режимі повідомив про неможливість взяти участь у розгляді справи, що зафіксовано у протоколі судового засідання.

У відповідності до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

10.07.2025 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представників учасників провадження у справі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційне провадження за апеляційними скаргами АТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.04.2025 року у справі №910/11034/24 підлягає закриттю, в свою чергу, у задоволенні апеляційної скарги ТОВ "Дніпровський елеватор" слід відмовити, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи у вересні 2024 року Адвокатське об`єднання "Офіс персонального обслуговування адвокатської фірми "Династія" звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Агротермінал Логістік" у зв`язку із наявністю у боржника непогашеної кредиторської заборгованості у розмірі 330 280,00 грн. (в тому числі судовий збір 30 280,00 грн.), яка виникла у зв`язку із неналежним виконанням боржником своїх зобов`язань за договором про надання правничої допомоги.

На підтвердження заявленої заборгованості, звертаючись до суду про ініціювання процедури банкрутства ТОВ "Агротермінал Логістик", заявником надано копії договору про надання правничої допомоги від 02.08.2024 №138, рахунку на оплату від 05.08.2024 №17 і акту надання послуг від 22.08.2024 №23.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.09.2024 року у справі №910/11034/24, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2024 року, подану заяву АО "Офіс персонального обслуговування адвокатської фірми "Династія" про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Агротермінал Логістік" та додані до неї документи повернуто заявнику.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.01.2025 року касаційну скаргу АО "Офіс персонального обслуговування адвокатської фірми "Династія" задоволено частково, постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2024 року та ухвалу господарського суду міста Києва від 12.09.2024 року у справі №910/11034/24 скасовано, справу №910/11034/24 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

За наслідками нового розгляду справи №910/11034/24 ухвалою суду від 26.02.2025 року прийнято заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство до розгляду та в подальшому ухвалою від 10.04.2025 року, зокрема, відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ "Агротермінал Логістік", визнано грошові вимоги АО "Офіс персонального обслуговування адвокатської фірми "Династія" до боржника у розмірі 330 280,00 грн., введено процедуру розпорядженням майном та призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Дробота Д.М.

Приймаючи оскаржувану ухвалу від 10.04.2025 року, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення поданої ініціюючим кредитором заяви у передбачений діючим законодавством спосіб шляхом відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Агротермінал Логістік".

ТОВ "Дніпровський елеватор", ОСОБА_1 та АТ КБ "Приватбанк" з даною ухвалою суду не погоджуються та в поданих апеляційних скаргах посилаються на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права.

За твердженням скаржників, суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали не перевірив можливість боржника виконати майнові зобов`язання, строк виконання яких настав; не надав оцінки наявності у даній справі спору про право, конфлікту інтересів кредитора і боржника та можливого фіктивного банкрутства.

Щодо порушень судом норм процесуального права, то скаржниками наголошено, що місцевим господарським судом належним чином не розглянуто клопотання ініціюючого кредитора про передачу його заяви для приєднання та одночасного розгляду із заявою АО "Офіс персонального обслуговування адвокатської фірми "Династія" у справі №910/10955/24, а також не надано оцінки поштовому відправленню кредитором заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Агротермінал Логістик".

Щодо права ТОВ "Дніпровський елеватор", АТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 на подання апеляційних скарг, а також доводів ініціюючого кредитора та боржника про відсутність такого права, суд зазначає наступне.

За змістом частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону про банкрутство, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Таке право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Пунктом 9 частини третьої статті 2 ГПК України передбачено, що одним із принципів господарського судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Приписами статті 129 Конституції України встановлено основні засади судочинства, до яких, зокрема, віднесено забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом, законність, рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 2 статті 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

У відповідності до статті 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України.

Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена на належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що учасники справи, яка є предметом судового розгляду та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи.

Реалізація конституційного права на апеляційне оскарження судового рішення названим законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Процесуальна діяльність суду щодо здійснення правосуддя має чітко визначені в законі мету, завдання і коло учасників - носіїв процесуальних прав і обов`язків. Реалізація своїх процесуальних прав обумовлена виключно процесуальним статусом учасника (позивач, відповідач, третя особа, а у справах про банкрутство - боржник, кредитор, інші учасники у справі).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у рішенні у справі "Белле проти Франції" ("Bellet v. France", заява N 13343/87) від 04.12.1995 Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права". Як засвідчує позиція Європейського суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

Відповідно до частини 1 статті 17 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Аналіз наведених норм свідчить, що ГПК України виокремлено коло осіб, наділених процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які умовно можна поділити на дві групи: 1) учасники справи; 2) особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

Відповідно до частини другої статті 255 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції можуть подавати учасники справи відповідно до цього Кодексу та Закону про банкрутство.

Частиною 6 ст. 12 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому ГПК України для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

У справах про банкрутство склад учасників справи визначається Законом про банкрутство (частина п`ята статті 41 ГПК України).

Судом враховується, що з 21.10.2019 введено в дію КУзПБ від 18.10.2018 №2597-VIII, який встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника-юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Згідно п. 2 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ з дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність, зокрема, Закон про банкрутство.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ передбачено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону про банкрутство. Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Законодавцем за темпоральним принципом (принцип дії закону у часі) визначено пряму дію норм КУзПБ та їх застосування при розгляді справ про банкрутство незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, за винятком справ, які на день введення в дію цього Кодексу 21.10.2019 перебувають на стадії санації.

Частиною 1 ст. 2 КУзПБ передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Суб`єктний склад учасників господарського процесу за ГПК України є іншим, ніж склад учасників у справі про банкрутство за КУзПБ. Водночас, перелік учасників провадження у справі про банкрутство не є вичерпним, оскільки до учасників справи про банкрутство наведеними нормами віднесено також інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство.

Коло осіб (в позовному провадженні), які мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, а також оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції визначено приписами статей 254, 255 ГПК України.

У справі про банкрутство коло осіб, які мають право оскаржити судові рішення, звужено до учасників такої справи задля попередження необґрунтованого втручання інших осіб, які не є учасниками справи, у хід процедури банкрутства.

Відповідна правова позиція не має законодавчого відтворення ані в ГПК України, ані в Законі про банкрутство (до 21.10.2019), КУзПБ (з 21.10.2019), однак є усталеною під час перегляду справ про банкрутство та викладена суддями судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах від 07.07.2020 у справі №Б-39/27-09, від 11.06.2020 у справі №916/3206/17, від 03.06.2020 у справі №910/18031/14, від 19.05.2020 у справі №908/2332/19, від 03.03.2020 у справі №904/7965/16, від 20.02.2019 у справі №5005/2329/2011, від 16.01.2020 у справі №911/5186/14.

Така позиція згодом підтримана Верховним Судом у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 16.07.2020 року у справі №910/4475/19.

Відповідно до ст. 1 КУзПБ учасниками у справі про банкрутство (неплатоспроможність) є сторони, арбітражний керуючий, державний орган з питань банкрутства, інші учасники справи про банкрутство, щодо прав або обов`язків яких існує спір, а також у випадках, передбачених цим Кодексом, Фонд державного майна України, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника.

Цією статтею КУзПБ визначено, що сторонами у справі про (неплатоспроможність) - конкурсні кредитори (голова комітету кредиторів), забезпечені кредитори, боржник (банкрут);

За приписами згаданої статті КУзПБ кредитор - кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Порядок набуття кредитором (окрім кредитора, за заявою якого відкрито провадження у справі про банкрутство) статусу учасника провадження у справі про банкрутство визначається ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства.

Приписами статті 45 КУзПБ встановлено, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Забезпечені кредитори зобов`язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення. Забезпечені кредитори можуть повністю або частково відмовитися від забезпечення. Якщо вартості застави недостатньо для покриття всієї вимоги, кредитор повинен розглядатися як забезпечений лише в частині вартості предмета застави. Залишок вимог вважається незабезпеченим. Кредитори за вимогами щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також за вимогами щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю громадян, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування мають право протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують (пункт 56.8 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 16.07.2020 у справі №910/4475/19).

Отже, набуття статусу кредитора законодавець пов`язує з наявністю у особи (як фізичної, так і юридичної) грошових вимог до боржника, поданих у встановленому Законом порядку (правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №916/1965/13).

У світлі наведеного суд звертається до висновку Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду викладеного у пункті 56.16 постанови від 16.07.2020 у справі №910/4475/19, згідно з яким лише після вчинення всіх передбачених Законом про банкрутство (стаття 23) чи КУзПБ (стаття 45) дій, прийняття судом відповідної ухвали про повне або часткове (частина шоста статті 23 Закону про банкрутство, частина шоста статті 45 КУзПБ) визнання його вимог, кредитор набуває статусу учасника провадження у справі про банкрутство та повну процесуальну дієздатність (здатність особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді, стаття 44 ГПК України).

Тобто, лише за сукупністю встановлених Законом про банкрутство та КУзПБ дій (пред`явлення грошових вимог; доведення свого права вимоги перед судом; розгляд грошових вимог судом (перевірка наявності такого права у кредитора; правомірність його набуття; невтрата цього права у зв`язку з позовною давністю, тощо); визнання їх судом) кредитор може набути правового статусу учасника у справі про банкрутство.

З`ясовуючи питання про те, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків скаржника, суд апеляційної інстанції виходить з того, що законодавством про банкрутство передбачено певну процедуру набуття кредиторами статусу учасника провадження у справі про банкрутство, яка формалізується ухвалою суду про визнання поданих вимог кредитора боржника, і дозволяє таким кредиторам оскаржувати прийняті у справі судові рішення.

У справах про банкрутство, особа, яка має до боржника кредиторські вимоги, набуває саме процесуального статусу кредитора - сторони та учасника провадження у справі про банкрутство з правом на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, які визначають права та обов`язки учасників провадження у справі про банкрутство, після звернення із заявою із кредиторськими вимогами у справі про банкрутство, розгляду такої заяви судом та визнання його вимог до боржника господарським судом з прийняттям відповідного рішення.

Як було зазначено вище, провадження у справі №910/11034/24 про банкрутство ТОВ "Агротермінал Логістік" відкрито ухвалою господарського суду міста Києва від 10.04.2025 року за заявою АО "Офіс персонального обслуговування адвокатської фірми "Династія".

Згідно ч. 9 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства з метою виявлення кредиторів та осіб, які виявили бажання взяти участь у санації боржника, на офіційному веб-порталі судової влади України не пізніше наступного дня з дня постановлення ухвали суду про відкриття провадження у справі господарський суд оприлюднює повідомлення про відкриття провадження у справі боржника (офіційне оприлюднення).

Доступ до інформації про провадження у справах, розміщеної на офіційному веб-порталі судової влади України, є вільним та безоплатним.

Відповідне оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Агротермінал Логістік" офіційно оприлюднено на веб-сайті Судової влади України 14.04.2025 року за №75799.

В силу положень ч.ч. 1,2 ст.45 КУзПБ, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Разом з тим, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, станом на дату подання апеляційних скарг та їх розгляду судом апеляційної інстанції АТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 , як розпорядник майна ТОВ "Боріваж", не звертались до суду у справі №910/11034/24 із заявами про визнання їх грошових вимог до боржника, відповідні вимоги судом першої інстанції не розглядались та не визнавались, як наслідок до реєстру вимог кредиторів ТОВ "Агротермінал Логістік" не включались.

Колегія суддів зазначає, що станом як на дату звернення з апеляційними скаргами (14.04.2025 року та 22.04.2025 року), так і на дату прийняття проведення судового засідання ухвали (10.07.2025 року) попереднє засідання у даній справі №910/11034/24 Господарським судом міста Києва проведено не було, реєстр вимог кредиторів не затверджено, грошові вимоги заявлених кредиторів судом першої інстанції не розглядались по суті з прийняттям відповідного процесуального документа про їх визнання чи відхилення (повністю або частково), та відповідно до реєстру вимог кредиторів боржника не внесені.

Наразі справа №910/11034/24 про банкрутство перебуває на проміжному етапі до проведення попереднього засідання, на якому відсутні інші, окрім боржника, ініціюючого кредитора та розпорядника майна, учасники провадження у справі, так як інші кредитори можуть набути статусу учасника провадження у справі виключно у порядку, встановленому ст. 45 КУзПБ, а відтак, за висновками суду, АТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 не набули статусу кредиторів у даній справі про банкрутство та не є учасниками справи про банкрутство ТОВ "Агротермінал Логістік".

Водночас, особи, які не брали участі у справі також мають право подавати апеляційні скарги на такі судові рішення, нарівні з іншими учасниками відповідної справи. Однак на відміну від оскарження судового рішення учасником справи не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. Разом з тим судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або якщо суд вирішив питання про обов`язки цієї особи чи про її інтереси у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині цього рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав по права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в п.1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Отже при розгляді апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважає, що місцевим господарським судом вирішено питання про її права та обов`язки, суд апеляційної інстанції перевіривши матеріали апеляційної скарги на предмет їх відповідності статті 258, 259 ГПК України, та за відсутності підстав для залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги чи для відмови у відкритті апеляційного провадження з інших підстав, відкриває апеляційне провадження за апеляційною скаргою такої особи та має належним чином дослідити і встановити, чи вирішив суд в оскаржуваному рішенні питання про права, інтереси та (або) обов`язки заявника апеляційної скарги.

Якщо ж при цьому судом апеляційної інстанції буде встановлено, що права, інтереси та (або) обов`язки такої особи оскаржуваним судовим рішенням не порушені та що питання про її права, інтереси та (або) обов`язки у справі судом першої інстанції не вирішувалися, то апеляційний господарський суд не позбавлений права закрити апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 264 ГПК України (правовий висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 14.08.2019 року у справі №62/112 та в подальшому знайшов своє відображення, в тому числі, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.04.2021 року у справі №910/17428/19).

Як встановлено судом, з матеріалів справи не вбачається та скаржниками (АТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 ) при зверненні з апеляційними скаргами не доведено, що оскаржуваною ухвалою місцевого господарського суду вирішено питання про права, інтереси та обов`язки останніх.

Так, предметом розгляду ухвали було встановлення наявності/відсутності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Агротермінал Логістік" і правова оцінка правам та обов`язкам АТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 , як розпорядника майна ТОВ "Боріваж", судом не надавалась.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою АТ КБ "Приватбанк" зазначає, що ухвала стосується його прав та обов`язків, оскільки АТ КБ "Приватбанк" є заставним кредитором ТОВ "Боріваж" у справі №904/1926/23. ТОВ "Агротермінал Логістік" володіє на праві власності об`єктом нерухомого майна - єдиним цілісним майновим комплексом, а саме: морським перевантажувально-складським комплексом зернових вантажів з причалом. А оскільки ТОВ "Боріваж" є засновником ТОВ "Агротермінал Логістік", то в заставі Банку перебувають корпоративні права ТОВ "Боріваж" в ТОВ "Агротермінал Логістік" в розмірі 99,999955%. Таким чином, на переконання скаржника, АТ КБ "Приватбанк" є заставодержателем корпоративних прав засновника боржника у справі №910/11034/24.

В свою чергу, апеляційну скаргу ОСОБА_1 подано останнім як розпорядником майна ТОВ "Боріваж" у справі №904/1926/23 в інтересах як ТОВ "Боріваж" - засновника ТОВ "Агротермінал Логістік" із частковою 99,99% статутного капіталу, так і кредиторів боржника у справі №904/1926/23.

Апеляційним судом встановлено та учасниками провадження не заперечується, що засновником ТОВ "Агротермінал Логістік" з розміром внеску 224 129 428,00 грн., що складає 99,99% статутного капіталу, є ТОВ "Боріваж".

У провадженні Господарського суду Дніпропетровської області на стадії розпорядження майном боржника перебуває справа №904/1926/23 про банкрутство ТОВ "Боріваж". Повноваження розпорядника майна боржника здійснює арбітражний керуючий ОСОБА_1.

При цьому, АТ КБ "Приватбанк" визнано судом забезпеченим кредитором ТОВ "Боріваж", у заставі якого перебувають корпоративні права ТОВ "Боріваж" в ТОВ "Агротермінал Логістік" в розмірі 99,999955%.

Таким чином, апеляційні скарги подано розпорядником майна засновника боржника, щодо якого також відкрито провадження у справі про банкрутство, та визнаним судом забезпеченим кредитором такого засновника боржника.

З цього приводу судова колегія зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 44 КУзПБ під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, здійснення аналізу його фінансового стану, а також визначення наступної процедури (санації чи ліквідації).

Частинами 10-11 вказаної статті передбачено, що розпорядник майна не має права втручатися в оперативно-господарську діяльність боржника, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а його призначення не є підставою для припинення повноважень керівника чи органу управління боржника.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які розміщені на веб-сайті Міністерства юстиції України, керівником ТОВ "Боріваж" є ОСОБА_2 .

Доказів припинення повноважень органів управління ТОВ "Боріваж" та покладення виконання відповідних обов`язків на розпорядника майна боржника до апеляційної скарги не додано та судом не встановлено.

Отже, арбітражний керуючий ОСОБА_1., як розпорядник майна ТОВ "Боріваж", не є уповноваженим представником такого товариства на звернення до суду з апеляційною скаргою з метою захисту корпоративних прав ТОВ "Боріваж" і не може бути учасником справи у процедурі банкрутства іншої юридичної особи, оскільки на стадії розпорядження майном існують органи управління боржника, утворені відповідно до його установчих документів, до повноваження яких віднесено здійснення оперативно-господарської діяльності боржника.

Більш того, частиною 14 статті 39 КУзПБ визначено, що корпоративні права засновників (учасників, акціонерів) боржника реалізуються з урахуванням обмежень, встановлених цим Кодексом; задоволення вимог засновника (учасника) боржника - юридичної особи про виділення частки у майні боржника у зв`язку з виходом із складу його учасників забороняється; рішення про реорганізацію або ліквідацію юридичної особи - боржника приймається в порядку, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, корпоративні права засновників (учасників, акціонерів) боржника внаслідок відкриття провадження у справі про банкрутство не припиняються, а лише набувають окремих обмежень у реалізації, а їх інтереси у такій справі в силу приписів КУзПБ представляє спеціальний суб`єкт - уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника.

В даному випадку апелянт (арбітражний керуючий ОСОБА_1.) фактично представляє інтереси ТОВ "Боріваж", як одного із засновників боржника, що не відповідає приписам КУзПБ, оскільки в силу положень чинного законодавства, спосіб і порядок захисту прав та інтересів учасників (засновників) боржника у справі про банкрутство здійснюється через їх представництво уповноваженою особою засновників (учасників) боржника, а не кожним із засновників окремо.

В свою чергу, посилання АТ КБ "ПриватБанк" у своїй апеляційній скарзі в якості обґрунтування наявності у нього права на оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 10.04.2025 року у справі №910/11034/24 на укладені між АТ КБ "ПриватБанк" та ТОВ "Боріваж" кредитний договір №DNHSLON06941 від 13.12.2016 року та договір застави частки ТОВ "Боріваж" у статутному фонді ТОВ "Агротермінал Логістік" в розмірі 99,999955% №DNHSLOK271016/DZ від 27.10.2016 року, а також на визнані грошові вимоги АТ КБ "ПриватБанк" до ТОВ "Боріваж" у справі №904/1926/23 про банкрутство ТОВ "Боріваж", жодним чином не спростовують того факту, що судом при відкритті провадження у справі №910/11034/24 про банкрутство ТОВ "Агротермінал Логістік" не вирішувалось питання про права, інтереси та (або) обов`язки безпосередньо АТ КБ "ПриватБанк".

Як слідує з наведених обставин, грошові вимоги АТ КБ "ПриватБанк", як заставного кредитора, виникли у нього саме до ТОВ "Боріваж", а не до ТОВ "Агротермінал Логістік", а отже й реалізовувати свої права, як заставного кредитора, АТ КБ "ПриватБанк" повинен в межах справи №904/1926/23 про банкрутство ТОВ "Боріваж".

При цьому, КУзПБ не передбачає врахування майнового стану учасників юридичної особи-боржника та їх кредиторів при вирішенні питання про відкриття провадження у справі про банкрутство такої юридичної особи.

В свою чергу, твердження скаржника про те, що оскаржувана у справі №910/11034/24 ухвала від 10.04.2025 року впливає на можливість АТ КБ "ПриватБанк" реалізувати свої кредиторські вимоги через імовірне зменшення вартості такого активу, як частка у статутному капіталі боржника, та на порядок її стягнення та реалізації, є безпідставними, будуються на припущеннях, а тому судом апеляційної інстанції відхиляються.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 264 ГПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Згідно ч. 2 наведеної статті про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки скаржники (АТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 ) не мають статусу сторони чи учасника у справі №910/11034/24 про банкрутство ТОВ "Агротермінал Логістік", права апелянтів оскаржуваною ухвалою не порушені, а рішення стосовно їх прав та обов`язків судом не приймалось, то відповідно вони не наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження прийнятих у даній справи процесуальних документів, зокрема на оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 10.04.2025 року, а відтак апеляційне провадження за апеляційними скаргами АТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.04.2025 року у справі №910/11034/24 підлягає закриттю.

Щодо апеляційної скарги ТОВ "Дніпровський елеватор", то судова колегія зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України "Про заставу" застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Аналогічна норма також міститься у статті 572 ЦК України.

Стаття 589 ЦК України передбачає, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Частина 3 ст. 590 ЦК України встановлює, що у разі ліквідації юридичної особи-заставодавця заставодержатель набуває право звернення стягнення на заставлене майно незалежно від настання строку виконання зобов`язання, забезпеченого заставою .

Аналогічні положення містить стаття 20 Закону України "Про заставу".

Частинами першою, другою статті 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. У разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом або при ліквідації юридичної особи - іпотекодавця іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов`язання, якщо іпотекодержатель і правонаступник іпотекодавця не досягнуть згоди про інше.

При цьому, судова колегія враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 21.11.2019 року у справі №925/1205/15, від 16.08.2018 року у справі №916/1950/16, від 13.06.2018 року у справі №914/355/17 та від 17.04.2018 року у справі №904/6950/17, про те, що сукупний аналіз положень Закону про банкрутство, а також положень частини другої статті 33 Закону України "Про іпотеку" дають підстави вважати, що з моменту порушення провадження у справі про банкрутство права забезпеченого кредитора можуть вважатися порушеними, оскільки після порушення провадження у справі про банкрутство пред`явлення забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення може відбуватися лише у порядку, передбаченому Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та в межах провадження у справі про банкрутство, тому забезпечені кредитори набувають статусу учасника провадження у справі про банкрутство з моменту порушення такого провадження, а відтак, набувають і процесуальне право на оскарження процесуальних документів у справі про банкрутство.

Відповідно до висновків про застосування норми права, викладених Верховним Судом у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суд у постанові від 22.10.2019 року у справі №910/11946/18, визначені Законом про банкрутство наслідки, що настають з моменту порушення справи про банкрутство, полягають, зокрема, в обмеженні прав заставодержателя майна боржника вільно обирати способи та процедуру звернення стягнення на передане в заставу (іпотеку) майно, а також в особливостях задоволення вимог забезпечених кредиторів до боржника - лише в порядку, передбаченому Законом про банкрутство, та в межах провадження у справі про банкрутство.

Питання особливого правового захисту прав забезпеченого кредитора знаходило своє відображення у Законі про банкрутство на всіх стадіях процедури банкрутства.

Відповідно до статті 23 Закону про банкрутство забезпечені кредитори зобов`язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство лише в частині вимог, що є не забезпеченими, або за умови відмови від забезпечення. Розпорядник майна зобов`язаний окремо внести до реєстру вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника, згідно з їхніми заявами, а за їх відсутності - згідно з даними обліку боржника, а також внести окремо до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з державним реєстром застав.

Норма статті 23 Закону про банкрутство текстуально відтворена в КУзПБ, а саме: частина восьма статті 45 КУзПБ встановлює, що розпорядник майна зобов`язаний окремо повідомити господарський суд про вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника, згідно з їхніми заявами, а за відсутності таких заяв - згідно з даними обліку боржника, а також внести окремо до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з відповідним державним реєстром.

Отже, з моменту введення в дію КУзПБ правове регулювання статусу забезпеченого кредитора, зокрема в частині порядку набуття ним статусу учасника (сторони) у справі про банкрутство, не змінилося.

Тобто наявність забезпечення виконання грошового зобов`язання у вигляді застави/іпотеки надає такій особі (статус кредитора якої ще не підтверджено) певні особливості у статусі і обсязі протягом процедур банкрутства порівняно з іншими кредиторами боржника.

За вказаних обставин, ухвала про відкриття провадження у справі про банкрутство має наслідком зміну порядку задоволення вимог заставодержателя майна боржника, у зв`язку з чим є судовим рішенням, яке ухвалено про права та інтереси цієї особи, що надає заставодержателю права заперечувати у підготовчому засіданні відкриття провадження у справі про банкрутство боржника з наділенням у такому разі заставодержателя процесуальними правами учасника у справі про банкрутство - щодо подання клопотань, надання доказів тощо, а відповідно, і процесуальним правом на оскарження ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство у розумінні частини першої статті 254 ГПК України. Такий висновок про застосування норми права міститься у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 16.07.2020 року у справі №910/4475/19 та ґрунтується на нормах матеріального права, що регулюють питання застави та відповідних прав (ЦКУ, Закон України "Про заставу", Закон України "Про іпотеку").

Більш того, згідно позиції Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 27.11.2024 у справі №910/2217/23, ухвалу про відкриття провадження у справі про банкрутство мають право першочергово оспорювати у судах апеляційної та касаційної інстанцій визнані судовим рішенням про відкриття провадження у справі про банкрутство сторони - боржник, ініціюючий кредитор, а також арбітражний керуючий та кредитор, вимоги якого забезпечені заставою майна боржника (незалежно від того, чи такі вимоги були визнані та включені до реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство).

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З наявних у справі документів судом апеляційної інстанції встановлено, що 24.06.2024 року між ТОВ "Дніпровський елеватор" (Первісний кредитор) та ТОВ "Агротермінал Логістік" (Новий кредитор) укладено договір №24/06/24 про відступлення права вимоги до ТОВ "Агронива-Черкаси" на загальну суму 50 000,00 грн.

Згідно п.2.1, 2.2. даного договору Новий кредитор зобов`язується сплатити Первісному кредитору компенсацію у розмірі 5 000,00 грн. шляхом перерахування вказаної суми на поточний рахунок Первісного кредитора або в інший спосіб, що не заборонений законодавством України. Кінцевий строк/термін сплати компенсації Новим кредитором Первісному кредитору - не пізніше 30.08.2024 року включно.

Крім того, 24.06.2024 між ТОВ "Агротермінал Логістік" (заставодавець) та ТОВ "Дніпровський елеватор" (заставодержатель) укладено договір застави №24-06/24-1, за п.1.3 якого заставою забезпечується виконання зобов`язання Заставодавця перед Заставодержателем, визначеного пунктом 2.1. Договору відступлення права вимоги №24/06/24 від 24.06.2024 року, укладеного між ТОВ "Дніпровський елеватор" та ТОВ "Агротермінал Логістік" (надалі - "Основний договір"), а саме: сплатити ТОВ "Дніпровський елеватор" компенсацію у розмірі 5 000,00 грн. шляхом перерахування вказаної суми на його поточний рахунок або в інший спосіб, що не заборонений законодавством України.

Сторони погодили визначити загальну заставну вартість Предмету застави в сумі 50 000,00 грн (п.1.2 договору застави).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що вимоги ТОВ "Дніпровський елеватор" до ТОВ "Агротермінал Логістік" у даній справі мають статус забезпечених на підставі договору застави, а отже ТОВ "Дніпровський елеватор" є заставним кредитором боржника, що свідчить про наявність у нього права на оскарження ухвали господарського суду міста Києва від 10.04.2025 у справі №910/11034/24.

Доводи боржника у відзиві на апеляційну скаргу про погашення вимог заставного кредитора на загальну суму 16 666,60 грн., з яких: 5 000,00 грн. заборгованості, 10 000,00 грн. штрафу, 527,17 грн. інфляції, 303,65 грн. 10% річних та 835,78 грн. пені, з посиланням на те, що ним 14.04.2025 було укладено з ОСОБА_3 договір про виконання обов`язку третьою особою, на підставі якого ОСОБА_3 перерахував на рахунок ТОВ "Дніпровський елеватор" грошові кошти в сумі 16 666,60 грн., що підтверджується доданими до відзиву платіжним документом та повідомленням про погашення вимог кредитора, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки таке погашення відбулось після відкриття провадження у справі про банкрутство, тобто в період дії мораторію на погашення вимог кредиторів, та всупереч положень ч. 7 ст. 41 КУзПБ, яка передбачає право боржника, власника майна (органу, уповноваженого управляти майном) боржника, власника корпоративних прав боржника, а у випадках, передбачених законодавством, - третьої особи протягом провадження у справі про банкрутство з метою погашення вимог кредиторів та закриття провадження у справі задовольнити всі вимоги конкурсних кредиторів відповідно до реєстру вимог кредиторів, крім неустойки (штрафу, пені).

Більш того, згідно наявних у справі доказів, а саме платіжного доручення від 23.05.2025 року №1836, кошти в сумі 16 666,60 грн. були повернуті ТОВ "Дніпровський елеватор" на користь боржника, як неакцептовані.

Посилання кредитора у якості відсутності у ТОВ "Дніпровський елеватор" права на подання апеляційної скарги на те, що вимоги кредитора в даному випадку забезпечені заставою майнових прав, а не заставою майна боржника, також підлягають відхиленню судом, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 КУзПБ забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника.

При цьому, згідно ч.1 ст.190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

В силу приписів ч.1 ст.576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Таким чином, ТОВ "Дніпровський елеватор", як кредитор, вимоги якого забезпечені заставою майна боржника, а саме майнових прав, наділений правом оскаржувати ухвалу суду про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Агротермінал Логістік".

Вищенаведені обставини, встановлені судом, спростовують відповідні протилежні твердження ініціюючого кредитора та боржника.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство (неплатоспроможність) у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства.

Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення оскаржуваної ухвали за апеляційною скаргою ТОВ "Дніпровський елеватор", колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та не вбачає підстав для скасування такої ухвали, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 2 КУзПБ передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

Відповідно до преамбули КУзПБ цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Суд наголошує, що процедура банкрутства щодо боржника переслідує публічний та приватний інтерес. Захист публічного інтересу, зокрема, знаходить свій вияв у недопущенні фіктивного банкрутства, а також недопущення доведення боржника до банкрутства.

Захист приватного інтересу, в свою чергу, полягає в максимальному задоволенні вимог кредиторів, відновленні платоспроможності боржника або його ліквідації та продажу його майна у ліквідаційній процедурі з метою погашення вимог кредиторів.

Отже, однією з основних функцій господарського суду під час провадження у справі про банкрутство є дотримання балансу захисту публічного та приватного інтересів.

Суд також зауважує, що провадження у справах про банкрутство характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань, особливим суб`єктним складом, тривалістю судового провадження, що істотно відрізняють це провадження від позовного.

З огляду на положення процесуального закону, у справах позовного провадження господарський суд, здійснюючи правосуддя, обмежений принципами диспозитивності та змагальності сторін, водночас у справах про банкрутство судовий контроль є невід`ємною складовою цього провадження.

Згідно з частиною 2 ст. 8 КУзПБ право на звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство мають боржник, кредитор.

Частинами першою, другою статті 34 КУзПБ унормовано, що заява про відкриття провадження у справі про банкрутство подається кредитором або боржником у письмовій формі та повинна містити зокрема, виклад обставин, що є підставою для звернення до суду; перелік документів, що додаються до заяви, а також відомості про розмір вимог із зазначенням окремо розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає сплаті. До заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство додаються докази сплати судового збору, крім випадків, коли згідно із законом судовий збір не підлягає сплаті; довіреність чи інший документ, що засвідчує повноваження представника, якщо заяву підписано представником; докази авансування винагороди арбітражному керуючому трьох розмірів мінімальної заробітної плати за три місяці виконання повноважень; докази надсилання боржнику копії заяви і доданих до неї документів.

Наявність боргу при ініціюванні справи про банкрутство підтверджується доказами у відповідному обсязі, виходячи з правової природи правовідносин між боржником та кредитором. Доказами на підтвердження наявності боргу можуть бути, зокрема, судові рішення, господарські правочини, первинні бухгалтерські документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення. Такими доказами можуть бути, зокрема, банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні, довідки, листи, протоколи, та будь-які інші докази, що доводять факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань.

За змістом частини першої статті 35 КУзПБ у разі відсутності підстав для відмови у прийнятті, залишення без руху або для повернення заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство господарський суд приймає заяву до розгляду, про що не пізніше п`яти днів з дня її надходження постановляє ухвалу, в якій, серед іншого, зазначається дата проведення підготовчого засідання суду. Також ухвалою про прийняття заяви про відкриття провадження у справі господарський суд має право вирішити питання про зобов`язання заявника, боржника та інших осіб надати суду додаткові відомості, необхідні для вирішення питання про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Порядок відкриття провадження у справі про банкрутство регламентований статтею 39 КУзПБ.

Відповідно до частин 1-5 ст. 39 КУзПБ перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні, яке проводиться в порядку, передбаченому цим Кодексом. Неявка у підготовче засідання сторін та представника державного органу з питань банкрутства, а також відсутність відзиву боржника не перешкоджають проведенню засідання. У підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, заслуховує пояснення сторін, оцінює обґрунтованість заперечень боржника, вирішує інші питання, пов`язані з розглядом справи. Якщо провадження у справі відкривається за заявою кредитора, господарський суд перевіряє можливість боржника виконати майнові зобов`язання, строк яких настав. Боржник може надати підтвердження спроможності виконати свої зобов`язання та погасити заборгованість. У разі якщо до господарського суду до дня підготовчого засідання надійшло кілька заяв і одна з них прийнята судом до розгляду, інші ухвалою господарського суду приєднуються до матеріалів справи і розглядаються одночасно. У разі визнання вимог заявника необґрунтованими господарський суд оцінює обґрунтованість вимог інших заяв кредиторів, приєднаних до матеріалів справи, і вирішує питання про відкриття провадження у справі у порядку, передбаченому цією статтею. За результатами розгляду заяви про відкриття провадження у справі та відзиву боржника господарський суд постановляє ухвалу про: відкриття провадження у справі; відмову у відкритті провадження у справі.

Отже, завданням підготовчого засідання господарського суду у розгляді заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство є перевірка обґрунтованості вимог ініціюючого кредитора на предмет (1) наявності між заявником і боржником грошового зобов`язання в розумінні абзацу 5 частини першої статті 1 КУзПБ; (2) встановлення наявності спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження; (3) встановлення обставин задоволення таких вимог до проведення підготовчого засідання у справі.

Поряд з цим, у силу частини восьмої статті 39 КУзПБ в ухвалі про відкриття провадження у справі про банкрутство, серед іншого, зазначається про введення мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Згідно з частиною третьою статті 41 КУзПБ протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Таким чином, стадія відкриття провадження у справі про банкрутство має своїми наслідками не лише заходи процесуального характеру, а й майнового. При цьому, внаслідок введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, ухвала про відкриття провадження у справі про банкрутство поширюється на майнові відносини між боржником та невизначеним на момент винесення ухвали підготовчого засідання колом осіб - конкурсних кредиторів.

За таких обставин, обов`язком ініціюючого кредитора є надання суду достатніх належних доказів існування непогашеного грошового зобов`язання боржника перед кредитором з метою виключення у майбутньому розумних сумнівів інших кредиторів боржника в обґрунтованості відкриття провадження у справі про банкрутство (постанова Верховного Суду від 18.02.2021 у справі №904/3251/20).

Тож, важливим питанням при відкритті провадження у справі про банкрутство є питання обґрунтованості кредиторських вимог ініціюючого кредитора, за заявою якого відкривається провадження у справі.

Колегія суддів зазначає, що з моменту відкриття провадження у справі банкрутство боржник перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника (аналогічний за змістом правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 року у справі №918/420/16 та в низці постанов Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справах про банкрутство).

Тому, з огляду на важливі правові наслідки відкриття провадження у справі про банкрутство, які, крім заявника та боржника, стосуються невизначеного кола осіб - потенційних кредиторів боржника, ухваленню відповідного рішення суду має передувати системний аналіз обставин, пов`язаних із правовідносинами, з посиланням на які заявник обґрунтовує свої вимоги до боржника, на підставі поданих доказів. Лише після з`ясування та перевірки таких обставин суд може встановити обґрунтованість вимог кредитора до боржника, а також наявність чи відсутність спору про право у цих правовідносинах, як передумови для відкриття провадження у справі (постанова Верховного Суду від 16.02.2021 у справі №911/2042/20).

Отже, звернення кредитора до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство по суті є реалізацією кредитором права на судовий захист власних майнових прав за відсутності належного виконання грошового зобов`язання боржником. У зв`язку з цим, кредитор повинен надати суду докази на підтвердження наявності у нього права, яке підлягає захисту, та навести обставини, що є підставою для звернення до суду.

При цьому, на господарський суд покладається обов`язок перевірки обґрунтованості вимог ініціюючого кредитора та з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство, що, враховуючи принцип дотримання балансу захисту публічного та приватного інтересів, має здійснюватися судом незалежно від погодження боржником із заявленими вимогами чи, навпаки, пасивної процесуальної поведінки боржника у вигляді неподання ним відзиву на заяву про відкриття відповідного провадження.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 22.09.2021 у справі №911/2043/20.

Разом з тим, використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданої заяви з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника і відкриття на підставі такої заборгованості провадження у справі про банкрутство. Наведене порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами, а також порушує права боржника у справі про банкрутство.

Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог. Така правова позиція викладалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 23.09.2021 року у справі №910/866/20, від 27.05.2021 у справі №924/556/20, від 07.10.2020 року у справі №914/2404/19, від 11.02.2020 у справі №904/8484/16, від 07.08.2019 року у справі №922/1014/18.

При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що фактом невиконання боржником зобов`язання перед кредитором не може бути будь-яка заборгованість, а лише та заборгованість, яка є дійсно безспірною та очевидною для всіх учасників справи та суду, тобто не викликає розумного сумніву в її наявності.

Таким чином, для належного відкриття провадження у справі про банкрутство за заявою кредитора, суд має ретельно перевірити заяву ініціюючого кредитора та додані до неї документи на предмет відповідності вимогам Кодексу України з процедур банкрутства та інших нормативно-правових актів з метою встановлення на підставі належних та допустимих доказів наявності заборгованості боржника та неможливості виконання боржником грошових зобов`язань і постановити таку ухвалу про відкриття провадження у справі про банкрутство, яка має бути обґрунтованою та мотивованою, де будуть встановлені всі ознаки неплатоспроможності боржника.

Так, у даній справі №910/11034/24 Адвокатське об`єднання "Офіс персонального обслуговування адвокатської фірми "Династія" ініціювало питання відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Агротермінал Логістік" з підстав наявності у боржника заборгованості за Договором про надання правничої допомоги від 02.08.2024 №138, яку останній неспроможний погасити.

Вирішуючи питання обґрунтованості заявлених вимог та, як наслідок, наявності/відсутності підстав для відкриття провадження у справі, судом першої інстанції вірно встановлено, що 02.08.2024 року між Адвокатським об`єднанням "Офіс персонального обслуговування Адвокатської фірми "Династія" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротермінал Логістік" укладено договір про надання правничої допомоги №138 за умовами якого адвокатське об`єднання зобов`язувалось здійснювати захист, представництво інтересів клієнта та надавати інші види правничої допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором, Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та іншим чинним законодавством України, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги (гонорар) та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 1.1. договору).

Згідно п. 2.1 договору у строк до 20.08.2024 адвокатське об`єднання має: здійснити правовий аналіз всіх судових справ, де клієнт є учасником (позивачем, відповідачем, третьою особою тощо), а також всіх наданих клієнтом процесуальних та інших документів у таких судових справах; надати узагальнюючі консультації з питань правозастосування українського законодавства, яким регулюються господарські, адміністративні, цивільні, земельні, фінансові, податкові, трудові та інші види правовідносин в розрізі діяльності клієнта; здійснити аналіз судової практики в частині, що стосується діяльності клієнта, з наданням клієнту практичних пропозицій та рекомендацій за наслідками такого аналізу.

Положеннями п. 2.3 договору передбачено, що адвокатське об`єднання, має право, зокрема на отримання гонорару за надані послуги у порядку та розмірі згідно з договором; на покриття фактичних витрат, пов`язаних з виконанням договором; ініціювати перегляд розміру гонорару за договором.

Відповідно до п. 3.2 договору клієнт зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі оплатити гонорар і відшкодувати фактичні витрати адвокатського об`єднання, пов`язані з виконанням договору.

У п. 4.1 договору сторони погодили, що за надання юридичних послуг (правничої допомоги), передбачених даним договором, клієнт сплачує адвокатському об`єднанню гонорар у розмірі 300 000,00 (триста тисяч) грн.

Оплата гонорару здійснюється у національній валюті України шляхом перерахування на банківський рахунок адвокатського об`єднання протягом 2 календарних днів з моменту укладення договору на підставі виставленого рахунку (п. 4.2. договору).

Відповідно до п. 4.4 договору адвокатське об`єднання за результатами надання послуг, надсилає клієнту акт наданих послуг. Клієнт підписує акт наданих послуг або надсилає адвокатському об`єднанню мотивовану відмову від його підписання протягом 1 календарного дня після одержання акту наданих послуг.

У разі, якщо адвокатське об`єднання не одержить від клієнта підписаний акт наданих послуг або мотивовану відмову від його підписання протягом встановлених строків, сторони визнають, що акт наданих послуг вважається підписаним, а послуги наданими адвокатським об`єднанням і прийнятими клієнтом в повному обсязі і на умовах, зазначених у такому акті надання послуг.

В п. 5.1 договору сторони також погодили, що крім гонорару клієнт зобов`язується забезпечити адвокатське об`єднання коштами, необхідними для покриття фактичних витрат, пов`язаних з виконанням договору. У склад фактичних витрат включається, в тому числі, але не виключно: транспортні витрати, витрати на відрядження адвокатів (юристів), витрати на відправку кореспонденції, пов`язаної з виконанням умов договору, засобами поштового зв`язку, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладів та нотаріального посвідчення документів тощо.

На виконання укладеного договору адвокатським об`єднанням на адресу клієнта надіслано рахунок на оплату від 05.08.2024 №17, в якому зазначена сума, що відповідає п. 4.1 договору - 300 000,00 (триста тисяч) грн.

Крім того, судом встановлено, що 22.08.2024 між сторонами АО "Офіс персонального обслуговування Адвокатської фірми "Династія" в особі голови об`єднання Кохляков В.С. та ТОВ "Агротермінал Логістик" в особі директора ОСОБА_4. було підписано акт надання послуг №23, відповідно до якого правнича допомога (юридичні послуги) була надана на суму 300 000,00 грн. Замовник претензій по об`єму, якості та строкам надання послуг не має

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 ЦК України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

У поданому суду керівником ТОВ "Агротермінал Логістік" ОСОБА_4 відзиві боржник підтвердив наявність заборгованості перед АО "Офіс персонального обслуговування адвокатської фірми "Династія" в розмірі 300000,00 грн.

При цьому, у даному відзиві вказано про відсутність достатнього обсягу грошових коштів та зазначено, що ТОВ "Агротермінал Логістік" не виконало вищенаведене грошове зобов`язання перед АО "Офіс персонального обслуговування адвокатської фірми "Династія" у зв`язку з несприятливою фінансовою ситуацією на підприємстві, яка склалася у ТОВ "Агротермінал Логістік" у зв`язку із зміною директорів, та загальному й ситуацією в Україні.

Разом з тим, у поданому відзиві керівник ТОВ "Агротермінал Логістік" ОСОБА_4 зазначає, що на даний час йому відомо про рахунок боржника в установах банків та інших фінансово-кредитних установах: № НОМЕР_1 в АТ "АкцентБанк", МФО 307770.

Також, за наявною у нього, як директора ТОВ "Агротермінал Логістік", інформацією, враховуючи, відсутність загального доступу до інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ТОВ "Агротермінал Логістік" на праві власності належить морський перевантажувально-складський комплекс зернових вантажів з причалом, який розташований за адресою Одеська область, Лиманський район, селищна рада Новобілярська, комплекс будівель та споруд №5, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 27 та рухоме майно у кількості 1251 одиниць, із земельними ділянками для розташування: :02:001:0281, :01:002:0001 та :01:002:0002.

В оренді у ТОВ "Агротермінал Логістік" перебувають земельні ділянки:

- площею 6,4526 га, цільове призначення - 11.02 - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, кадастровий номер: :01:002:0001, що розташована за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, Новобілярська селищна рада (за межами населених пунктів), та має нормативну грошову оцінку станом на 06.02.2023 року у розмірі 20 653 926,58 грн;

- площею 7,0308 га, цільове призначення - 11.02 - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, кадастровий номер: :01:002:0002, що розташована за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, Новобілярська селищна рада (за межами населених пунктів), та має нормативну грошову оцінку станом на 10.02.2023 року у розмірі 19 101 980,52 грн;

- площею 2,1747 га, цільове призначення - 12.02 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд морського транспорту, кадастровий номер: :02:001:0281, що розташована за адресою: Одеська область, Лиманський район, смт Нові Біляри, та має нормативну грошову оцінку станом на 06.02.2023 року у розмірі 2 900 387,32 грн;

- площею 234,2050 га, цільове призначення - 11.02 - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, кадастровий номер: :02:002:0009, що розташована за адресою: Одеська область, м. Южне, вулиця Заводська, 3 та має нормативну грошову оцінку станом на 19.01.2023 року у розмірі 2 054 024 691,00 грн. У межах цієї земельної ділянки (відповідно до договору про встановлення земельних сервітутів №19/25 від 17.04.2009 року) землекористувач в інтересах сервітуарія встановлює постійні платні земельні сервітути на площу 2,3982 га для прокладання та експлуатації залізничних колій, транспортної галереї з інженерними спорудами (пункту вигрузки вагонів, вагового пункту, електророзподільчого пункту, трансформаторної підстанції, інших об`єктів транспортної інфраструктури), а також прокладання інженерних комунікацій, включаючи системи дренажу.

Щодо рухомого майна, то за наявною у директора ТОВ "Агротермінал Логістік", інформацією, у Товариства наявний у власності автотранспорт: автомобіль марки FIAT, модель DOBLO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2013 року випуску; автомобіль марки HYUNDAI, модель IX35, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2011 року випуску; автомобіль марки NISSAN, модель QASHQAI, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2008 року випуску; автомобіль марки MITSUBISHI, модель L 200, реєстраційний номер НОМЕР_5 , 2008 року випуску; автомобіль марки SKODA, модель RAPID, реєстраційний номер НОМЕР_6 , 2013 року випуску; автомобіль марки FIAT, модель LINEA, реєстраційний номер НОМЕР_7 , 2013 року випуску.

Крім того, як вказує боржник та встановлено судом, 30.07.2024 року загальними зборами учасників ТОВ "Агротермінал Логістік" було прийнято рішення про звільнення директора товариства - ОСОБА_5 та призначення нового директора - ОСОБА_4

09.08.2024 ОСОБА_5 подав до Міністерства юстиції України скаргу на дії державного реєстратора, за результатами розгляду якої наказом Мін`юсту №2612/5 від 03.09.2024 анульовано реєстраційні дії щодо зміни керівника ТОВ "Агротермінал Логістік" на ОСОБА_4 .

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.11.2024 у справі №910/10935/24, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2025 (відповідно, рішення набрало законної сили 22.01.2025), було задоволено позовні вимоги, зокрема, ОСОБА_4 до Міністерства юстиції України та ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування наказу, визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства юстиції України №2612/5 від 03.09.2024 "Про задоволення скарг", яким були анульовано реєстраційні дії стосовно зміни, зокрема, керівника ТОВ "Агротермінал Логістік" на ОСОБА_4 , внесені приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко С.О., відновлено становище, що існувало до моменту порушення прав позивачів шляхом зобов`язання Міністерства юстиції України та/або його структурних підрозділів скасувати реєстраційні записи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, здійснених на виконання наказу Міністерства юстиції України №2612/5 від 03.09.2024 "Про задоволення скарг" та поновити реєстраційну дію, проведену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко С.О. стосовно, зокрема, ТОВ "Агротермінал Логістік" - державна реєстрації змін до відомостей про вказану юридичну особу від 30.07.2024 №029100619 "Зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи".

Таким чином, суд вказує, що фактично рішенням Господарського суд міста Києва від 12.11.2024 року у справі №910/10935/24 було встановлено, що ОСОБА_5 був незаконно поновлений на посаді директора ТОВ "Агротермінал Логістік" та відновлено в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис, згідно якого керівником ТОВ "Агротермінал Логістік" з 30.07.2024 є ОСОБА_4 .

Отже, у зв`язку із набранням законної сили рішенням Господарського суду міста Києва від 12.11.2024 року у справі №910/10935/24 було відновлено порушені права керівника ТОВ "Агротермінал Логістік" ОСОБА_4 .

Як зазначає керівник ТОВ "Агротермінал Логістік" ОСОБА_4 фактичне виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2024 у справі №910/10935/24 відбулося 26.02.2025, що підтверджується доданим до цього відзиву витягом з ЄДРЮОФОПГФ від 24.03.2025 року. Лише після цього ОСОБА_4 , як директор ТОВ "Агротермінал Логістік", мав повноваження вимагати передати йому всю документацію та повідомити про стан справ ТОВ "Агротермінал Логістік" від колишнього нелегітимного директора, однак, станом на даний час, колишнім директором її передано не було.

Таким чином, боржник наголошує, що через відсутність доступу до документації та печаток підприємства, а також, враховуючи необхідність проведення інвентаризації для встановлення фактичної наявності активів товариства, ТОВ "Агротермінал Логістік" позбавлене можливості надати в повному обсязі всі відомості, визначені ч. 2 ст. 36 КУзПБ.

Отже, вищеописаними обставинами справи підтверджується та ТОВ "Агротермінал Логістік" у поданому відзиві не заперечується обґрунтованість грошових вимог АО "Офіс персонального обслуговування адвокатської фірми "Династія" на заявлену суму.

Перевіривши долучені кредитором до заяви та наявні у справі докази у їх сукупності, беручи до уваги, що боржником визнається заявлена заборгованість з оплати отриманих послуг за Договором про надання правничої допомоги №138 від 02.08.2024 року, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про визнання заявленої кредитором заборгованості до боржника у розмірі 330 280,00 грн (в тому числі й судовий збір 30 280,00 грн).

Посилання скаржника на те, що судом першої інстанції не досліджено фінансовий стан боржника, згідно яким розмір активів суттєво перевищує розмір пасивів та, як наслідок, підтверджує можливість виконати майнові зобов`язання без відкриття провадження у справі про банкрутство, є безпідставними та такими, що не узгоджується з чинним законодавством з огляду на наступне.

Згідно ч. 6 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства суд відмовляє у відкритті провадження у справі про банкрутство, якщо: вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження; вимоги кредитора (кредиторів) задоволені боржником у повному обсязі до підготовчого засідання суду; заяву подано про порушення справи про банкрутство оптового постачальника електричної енергії.

Отже, наведена стаття КУзПБ визначає лише три підстави для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство, і такий перелік є вичерпним.

Тобто, КУзПБ не передбачено такої підстави для відмови суду у відкритті справи про банкрутство як підтвердження боржником спроможності виконати свої зобов`язання та погасити заборгованість.

Більш того, суд звертає увагу апелянта, що питання про те, чи знаходиться боржник у стані неплатоспроможності, чи ні, вирішується судом не за наслідками розгляду заяви про відкриття справи про банкрутство, а за результатами підсумкового засідання суду, на якому виноситься ухвала про санацію боржника чи постанова про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури або ухвала про закриття провадження у справі про банкрутство.

Таким чином, для відкриття справи про банкрутство не вимагається встановлення даних про перевищення розміру заборгованості боржника над вартістю його майнових активів. Недостатність активів над пасивом боржника є предметом дослідження суду при встановленні його неоплатності, що має місце при визнанні боржника банкрутом.

Доводи скаржника про наявність спору про право та фактичної можливості і наміру боржника погасити заборгованість ініціюючого кредитора також є безпідставними з огляду на наступне.

Однією з підстав для відмови у відкритті провадження у справі, положення частини шостої ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства визначають те, що вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження, про що також вказує скаржник в своїй апеляційній скарзі.

Відсутність спору про право, в розрізі процедури банкрутства, полягає у відсутності неоднозначності у частині вирішення питань щодо сторін зобов`язання, суті (предмету) зобов`язання, підстав виникнення зобов`язання, суми зобов`язання та структури заборгованості, а також строку виконання зобов`язання тощо.

Методом встановлення таких фактів є дослідження господарським судом відзиву боржника, заслуховування пояснень представника боржника або дослідження Єдиного реєстру судових рішень, відомості з якого є відкритими та загальнодоступними, на предмет наявності на розгляді іншого суду позову боржника до ініціюючого кредитора з питань, що зазначені вище. Водночас, відсутність будь-яких заперечень боржника з приводу зазначеної вимоги кредитора може свідчити про її визнання, а відтак, і про відсутність спору між сторонами про право (висновок, викладений Верховним Судом у постановах від 13.08.2020 у справі №910/4658/20, від 03.09.2020 у справі №910/4658/20, від 16.09.2020 у справі №911/593/20, від 15.06.2021 у справі №904/3074/20, від 15.10.2020 у справі №922/1174/20).

Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

Таким чином, спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також не доведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права.

Встановлення відсутності спору про право щодо вимог ініціюючого кредитора є обов`язковою умовою для відкриття провадження у справі про банкрутство боржника. (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 13.08.2020 у справі №910/4658/20, від 19.08.2020 у справі №910/2522/20, від 03.09.2020 у справі №910/4658/20, від 16.09.2020 у справі №911/593/20.

Так, скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що боржником надано суду першої інстанції докази перерахування 16.09.2024 року на користь кредитора грошових коштів у розмірі 302 781,61 грн. в рахунок погашення заборгованості (з урахуванням інфляційних втрат та річних).

Ініціюючий кредитор, в свою чергу, в цей самий день повернув кошти боржнику, як неакцептовані, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Також з метою погашення заборгованості перед ініціюючим кредитором боржником внесено на депозит нотаріусу грошові кошти в сумі 302 783,61 грн., що підтверджується відповідною банківською випискою від 13.09.2024 року.

Таким чином, на переконання скаржника, між ініціюючим кредитором та боржником наявний спір про право щодо грошових вимог, які є предметом у справі №910/11034/24, а також відсутній борг, як такий, що має наслідком відмову у відкритті провадження у справі про банкрутство.

З цього приводу судова колегія зазначає, що відповідні докази погашення вимог кредитора, а також внесення коштів на депозит нотаріусу було подано суду першої інстанції 04.03.2025 року разом із відзивом ТОВ "Агротермінал Логістік" на заяву АО "Офіс персонального обслуговування адвокатської фірми "Династія", підписаним представником боржника адвокатом Целіком В.В.

Разом з тим, 24.01.2025 року до суду надійшло клопотання, в якому директор ТОВ "Агротермінал Логістик" ОСОБА_4. просить суд, зокрема, вважати припиненими повноваження директора ТОВ "Агротермінал Логістік" - ОСОБА_5., вважати припиненими повноваження всіх представників ТОВ "Агротермінал Логістик", яких ОСОБА_5. уповноважив на представництво інтересів ТОВ "Агротермінал Логістик", не приймати до уваги та не розглядати по суті будь-які подані заяви від представників, яких ОСОБА_5. уповноважив на представництво.

У даному клопотанні ОСОБА_4. також повідомив про розірвання всіх договорів про надання юридичних, правових (адвокатських) послуг, які були укладені від імені та в інтересах ТОВ "Агротермінал Логістик" з будь-якими юридичними та фізичними особами, окрім ОСОБА_7.

Крім того, 04.03.2025 року до суду надійшла заява ОСОБА_4., як керівника ТОВ "Агротермінал Логістік", в якій він зазначив про припинення повноважень всіх представників, незаконно уповноважених ОСОБА_5. діяти від імені та в інтересах ТОВ "Агротермінал Логістік", у зв`язку із припиненням повноважень ОСОБА_5. як неналежного керівника товариства, а також просив залишити без розгляду та/або без врахування відзиву на заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Агротермінал Логістік" від 25.02.2025 року, поданого за підписом Целіка В.В.

Екстраполювавши на національне законодавство України висновки ЄСПЛ щодо застосування доктрини "плодів отруйного дерева" (Fruit of the Poisonous Tree), суд першої інстанції дійшов висновку, що якщо директор ОСОБА_5 фактично визнаний судом нелегітимним, то всі дії, вчинені ним у період його незаконного перебування на посаді директора ТОВ "Агротермінал Логістік", є такими ж.

Таким чином, враховуючи наявну в матеріалах справи заяву ОСОБА_4 , як керівника ТОВ "Агротермінал Логістік", про відсутність повноважень у адвоката Целіка В.В., то підписаний адвокатом Целіком В.В. відзив від 25.02.2025 року, який надійшов 04.03.2025 року, не було прийнято місцевим господарським судом, оскільки поданий особою, яка не має повноважень на представництво інтересів ТОВ "Агротермінал Логістік".

Тобто, в даному конкретному випадку судом першої інстанції правомірно не досліджувались додані до відзиву за підписом адвоката Целіка В.В. докази.

Більш того, з наявних у справі письмових пояснень кредитора та боржника, а також наданих усно в судовому засіданні суду апеляційної інстанції вбачається, що ухвалою Господарського судом міста Києва від 06.09.2024 року у справі №910/10935/24, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2024 року, було застосовано заходи забезпечення позову шляхом:

- зупинення дії наказу Міністерства юстиції України №2612/5 від 03.09.2024 року "Про задоволення скарг" до набрання законної сили рішенням суду;

- заборони Міністерству юстиції України та/або його структурним підрозділам, в тому числі, але не виключно, Офісу протидії рейдерству, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України вчиняти будь-які дії, зокрема шляхом внесення відповідних записів про скасування (анулювання) реєстраційних дій до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, щодо виконання наказу Міністерства юстиції України №2612/5 від 03.09.2024 року "Про задоволення скарг", в тому числі шляхом заборони Міністерству юстиції України (його структурним підрозділам, департаментам) скасовувати реєстраційні дії у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 30.07.2024 року №032094083 та від 30.07.2024 року №029100619, окрім проведення скасування реєстраційних дій, що здійснюється на підставі рішення суду, до набрання законної сили рішенням суду;

- заборони ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , Міністерству юстиції України та його територіальним органам, державним реєстраторам, а також будь-яким іншим суб`єктам, які наділені владними повноваження щодо здійснення реєстраційних дій, в тому числі нотаріусам, - проводити будь-які реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно по Товариству з обмеженою відповідальністю "Агротермінал Логістік" (ідентифікаційний код 39296647) та Товариству з обмеженою відповідальністю "Боріваж" (ідентифікаційний код 32307678), на виконання рішень керівників та всіх інших органів управління ТОВ "Агротермінал Логістік" та ТОВ "Боріваж" і їх уповноважених осіб до набрання законної сили рішенням суду;

- заборони ОСОБА_6 та ОСОБА_5 вчиняти будь-які дії від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротермінал Логістік" (ідентифікаційний код 39296647) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Боріваж" (ідентифікаційний код 32307678) в якості керівників зазначених юридичних осіб, в тому числі але не виключно представляти інтереси вказаних юридичних осіб перед громадянами, юридичними особами, в усіх без винятку установах, на підприємствах, в організаціях, незалежно від форми власності, підпорядкування, організаційно - правової форми, у тому числі в органах державної влади та управління, міністерствах, відомствах та їх структурних підрозділах; виконавчих органах будь-якого рівня та їх структурних підрозділах; державних комітетах та підвідомчим їм органах; в органах юстиції, в органах державної виконавчої служби, приватних виконавців, в органах нотаріату, приватних нотаріусів, державних реєстраторів; в будь-яких структурних підрозділах органів внутрішніх справ України; в органах прокуратури; у будь-яких інших контролюючих та правоохоронних органах України; в органах місцевого самоврядування та їх структурних підрозділах будь-якого рівня та будь-якої направленості; у Центрі/службі надання адміністративних послуг та дозвільних процедур органів місцевого самоврядування; у фондах, інспекціях, адміністраціях, комісіях, комітетах, радах, громадських організаціях та об`єднаннях громадян, самозайнятих осіб; в судах усіх юрисдикцій та інстанцій; видавати довіреності, підписувати, подавати та отримувати будь-які документи; укладати правочини тощо.

Отже, як повідомили апеляційному суду представники кредитора та боржника, ОСОБА_5 як особисто, так через представників не мав права від імені боржника вчиняти будь-які дії, в тому числі і погашати вимоги ініціюючого кредитора, оскільки це суперечить вимогам вищевказаної ухвали про забезпечення позову у справі №910/10935/24 .

Враховуючи вищевикладене, колегією суддів встановлено, що в матеріалах справи відсутні належні докази задоволення боржником заявлених кредитором у заяві про відкриття провадження у справі про банкрутство вимог.

Разом з тим, матеріали справи також не містять жодних доказів існування будь-якого спору у вигляді позову, предметом якого є оспорення боржником обставин, на яких ґрунтуються вимоги кредитора, який подано до суду до подання заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство ТОВ "Агротермінал Логістік" за заявою АО "Офіс персонального обслуговування адвокатської фірми "Династія" та, як наслідок, про наявність таких для відкриття провадження у справі про банкрутство.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на порушення Господарським судом міста Києва правил виключної підсудності, встановлені ГПК України, є безпідставними та відхиляються судом з огляду на наступне.

За змістом п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України (в редакції на час подання заяв про відкриття провадження у справі про банкрутство) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Відповідно до ч. 13 ст. 30 ГПК України справи, передбачені пунктами 8 та 9 частини першої статті 20 цього Кодексу, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням боржника.

Вказані норми кореспондуються з положеннями статті 8 КУзПБ - справи про банкрутство (неплатоспроможність) розглядаються господарськими судами за місцезнаходженням боржника - юридичної особи, місцем проживання фізичної особи або фізичної особи - підприємця. Зміна боржником зареєстрованого місцезнаходження або місця проживання після подання кредитором або боржником заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) не впливає на зміну територіальної підсудності господарського суду.

Щодо територіальної юрисдикції (підсудності) справи про банкрутство у разі зміни боржником адреси місцезнаходження після подання заяви про визнання його банкрутом, суд звертається до висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 26.04.2023 у справі №904/2154/22.

Територіальна юрисдикція (підсудність) справ про банкрутство є виключною. Виключна підсудність - правило, відповідно до якого справа має бути розглянута тільки певним господарським судом. Виключна підсудність означає, що певні категорії справ не можуть розглядатися за загальними правилами підсудності, а також за правилами альтернативної підсудності. В цих категоріях справ не допускається також договірна підсудність.

У ч. 2 ст. 31 ГПК України зазначено, що справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду.

Системний аналіз процесуальних норм, що регулюють процедуру відкриття провадження у справі як у позовному провадженні, так і у справі про банкрутство, у сукупності зі ст. 31 ГПК України вказує на ключове значення поняття "справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності".

Розкриваючи зміст цього поняття, його слід розглядати не як результат у вигляді процесуального рішення (ухвали про відкриття провадження у справі), а як процес у динаміці, як послідовний розвиток процесуальних правовідносин, які виникають між судом та заявником (ініціюючим кредитором).

Такі правовідносини розпочинаються процесуальним юридичним фактом звернення до господарського суду шляхом подання заяви до суду або здачі на пошту чи передачі іншими відповідними засобами зв`язку. Ці правовідносини зазнають послідовних змін завдяки процесуальним діям кредиторів, боржника та процесуальним рішенням суду. Ці процесуальні правовідносини закінчується постановленням судом ухвали про відкриття провадження у справі, що визначає також закінчення цієї стадії процесу та перехід до наступної стадії - процедури розпорядження майном.

В динаміці розвитку процесуальних правовідносин з часу звернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство не має юридичного значення факт зміни місцезнаходження боржника, оскільки він не породжує правових наслідків у вигляді процесуальних дій чи рішень.

Адже, суд, отримавши заяву кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство, у питанні визначення місцезнаходження боржника, послуговується відомостям про це, зазначеним у заяві.

Для цілей визначення підсудності відповідно до норм ГПК України місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи-підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (частини 1, 2 статті 27 ГПК України)

Таким чином, словосполучення "справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності" слід розуміти таким чином, що територіальна юрисдикція суду визначена згідно з даними місцезнаходження, зазначеного у заяві про відкриття провадження у справі про банкрутство відповідно до даних ЄДР про місцезнаходження боржника на дату звернення із заявою до господарського суду. На підставі цих даних суд встановлює, чи належить вказана у заяві адреса місцезнаходження до територіальної юрисдикції даного суду.

Виходячи з наведеного, Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 26.04.2023 у справі №904/2154/22 дійшов висновку, що територіальна юрисдикція справи про банкрутство юридичних осіб за критерієм місцезнаходження боржника у випадку відкриття провадження у справі про банкрутство юридичних осіб має визначатись на дату подання кредитором заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство відповідно до реєстраційних даних боржника. Відповідно, днем подання цієї заяви є день безпосереднього подання заяви в суд першої інстанції, здавання її на пошту чи подання іншими відповідними засобами зв`язку.

У постанові від 29.08.2023 у справі №903/135/23 Верховний Суд зазначив, що за правилами щодо моменту (дати) вчинення процесуальної дії у господарській справі (відповідно і у справі про банкрутство) першою заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство (поданою раніше за інші) у розумінні положень частини п`ятої статті 38 та абзацу другого частини четвертої статті 39 КУзПБ є та заява, що календарно була подана раніше (незалежно від способу її подання: безпосередньо до суду - через канцелярію суду, або направлена через засоби поштового зв`язку), однак не та заява, що надійшла до суду та була зареєстрована в суді раніше.

Судом враховано висновки, що були зроблені у постанові Верховного Суду від 26.04.2023 у справі №904/2154/22, зокрема, щодо застосування абз. 1 частини 3 статті 34, частини 8 статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства щодо визначення порядку дій господарського суду при розгляді заяв про відкриття провадження у справі про банкрутство різних кредиторів до одного й того ж боржника, поданих до різних господарських судів за правилами територіальної підсудності у зв`язку зі зміною місцезнаходження боржника, а у справі №903/135/23 розглядалося питання щодо порядку визначення особи кредитора (ініціюючого кредитора), що першим звернувся із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Боржника та, відповідно ініціював цю справу про банкрутство.

У свою чергу суд відзначає, що у даній справі склалася ситуація, в якій Адвокатським об`єднанням "Офіс персонального обслуговування адвокатської фірми "Династія" було подано до Господарського суду міста Києва дві ідентичні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Агротермінал Логістік": одна заява була подана поштою 04.09.2024 та надійшла до суду 09.09.2024 (справа №910/11034/24), а друга - безпосередньо до канцелярії суду 06.09.2024 та відразу призначена ухвалою від 06.09.2024 до розгляду (справа №910/10955/24).

В подальшому ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.10.2024 матеріали справи №910/10955/24 за заявою АО "Офіс персонального обслуговування Адвокатської фірми "Династія" про відкриття провадження у справі банкрутство ТОВ "Агротермінал Логістик" передано за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області, яка залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2025 року.

Натомість, як вірно зазначено судом першої інстанції, оскільки первісна заява була подана засобами поштового зв`язку саме 04.09.2024, про що свідчить наявні в матеріалах справи опис вкладення в цінний лист та фіскальний чек про відправлення (надійшла до суду 09.09.2024), якій присвоєно єдиний унікальний номер №910/11034/24, та станом на момент подачі заяви 04.09.2024 ТОВ "Агротермінал Логістік" мало зареєстроване місце знаходження: пров. Новопечерський 19/3, корп. 3, оф. 2, м. Київ, 01042, то за таких обставин, вказана заява має розглядатися саме Господарським судом міста Києва, незважаючи на те, що 05.09.2024 року місцезнаходження ТОВ "Агротермінал Логістік" було змінено на: 49005, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, пр. Яворницького Дмитра, будинок 12; ідентифікаційний номер 39296647.

Відтак, місцевим господарським судом правомірно встановлено, що заява АО "Офіс персонального обслуговування Адвокатської фірми "Династія" про відкриття провадження у справі банкрутство ТОВ "Агротермінал Логістик", яка була подана поштою 04.09.2024 (надійшла 09.09.2024) та якій присвоєно номер №910/11034/24, належала до територіальної юрисдикції Господарського суду міста Києва станом на час її подання та, як наслідок, цілком законно розглянута саме Господарським судом міста Києва.

В даному випадку, апеляційним судом не встановлено порушення правил виключної підсудності розгляду заяви ініціюючого кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Агротермінал Логістік".

В свою чергу, порушення Правил надання поштового зв`язку, затверджених Постановою КМУ від 05.03.2009 №270, щодо правил оформлення адрес відправлення та відсутності на ньому деяких реквізитів ДПСЗ, на які посилається апелянт, не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки встановлення правил оформлення прийняття поштових відправлень усіх типів, а також здійснення контролю за їх дотримання належить виключно до компетенції підприємства поштового зв`язку. Прийняття та здійснення поштового відправлення з порушенням встановлених правил не може ставитись в провину адресанту, оскільки до кола його обов`язків не належить перевірка таких правил.

Тобто, з моменту відправлення поштового відправлення, адресант не несе відповідальності за його доставку, у тому числі за дотримання правил доставки кореспонденції, встановлених службою поштового зв`язку. Така позиція відповідає висновкам Верховного Суду, наведеним у постанові від 30.08.2023 у справі №910/10477/22, в якій суд касаційної інстанції зазначив, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника чи суду.

Доводи апеляційної скарги про наявність конфлікту інтересів з посиланням на здійснення представництва боржника та ініціюючого кредитора одними й тими ж особам з підстав ідентичності або подібності найменувань адвокатських об`єднань та наявності спільних учасників у складі цих адвокатських об`єднань також не підлягають задоволенню.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", конфлікт інтересів - це суперечність між особистими інтересами адвоката та його професійними правами і обов`язками, наявність якої може вплинути на об`єктивність або неупередженість під час виконання адвокатом його професійних обов`язків, а також на вчинення чи невчинення ним дій під час здійснення адвокатської діяльності.

Суд зазначає, що в даному випадку представництво інтересів ініціюючого кредитора та боржника здійснювали не адвокатські об`єднання, як юридичні особи, а адвокати на підставі ч.1 ст. 58 ГПК України, повноваження яких були належним чином підтверджені та відповідали вимогам ч. 4 ст. 60 ГПК України.

Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та Господарський процесуальний кодекс України імперативно не передбачають можливості здійснення представництва інтересів сторони у судовій справі юридичною особою у формі адвокатського об`єднання. Таке представництво здійснюється виключно окремим адвокатом, який є самостійним суб`єктом правовідносин. Більше того, адвокат у будь-якому судовому провадженні здійснює представництво не як представник адвокатського об`єднання та не як його працівник. В чинному законодавстві України відсутня правова норма, яка б надавала адвокатському об`єднанню право вказувати адвокату, який здійснює представництво інтересів клієнта, спосіб його процесуальної поведінки, незалежно від того, чи є така поведінка вигідною для клієнта. Адвокатське об`єднання є виключно організаційно-правовою формою здійснення адвокатської діяльності, спрямованою на забезпечення виконання завдань адвоката, що не пов`язані безпосередньо з представництвом інтересів клієнтів у суді.

Слід також зазначити, що представники обох сторін перебували у складі різних адвокатських об`єднань, які є окремими юридичними особами, що спростовує твердження апелянта про здійснення представництва інтересів осіб однією і тією ж фізичною особою.

З огляду на вищевикладене, доводи апелянта про наявність конфлікту інтересів не ґрунтуються на об`єктивно встановлених обставинах справи та чинному законодавстві, а фактично є помилковим ототожненням адвокатів ініціюючого кредитора та боржника із їх клієнтами, тобто сторонами, яких вони представляють.

Що стосується тверджень апелянта про те, що місцевим господарським судом належним чином не розглянуто клопотання ініціюючого кредитора про передачу його заяви для приєднання та одночасного розгляду із заявою АО "Офіс персонального обслуговування адвокатської фірми "Династія" у справі №910/10955/24, то судова колегія звертає увагу скаржника на зміст оскаржуваної ухвали, згідно якого у підготовчому засіданні 27.03.2025 року за клопотанням представника заявника залишено без розгляду заяву про передачу заяви АО "Офіс персонального обслуговування адвокатської фірми "Династія" про відкриття провадження у справі №910/11034/24 про банкрутство ТОВ "Агротермінал Логістік" для приєднання до одночасного розгляду із заявою у справі №910/10955/24.

Згідно ч. 8 ст. 39 Кодексу питання введення процедури розпорядження майном боржника та призначення розпорядника майна, встановлення розміру його винагороди та джерела її сплати вирішується господарським судом в ухвалі про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Приписами ст. 28 КУзПБ встановлено, що кандидатура арбітражного керуючого для виконання повноважень розпорядника майна або керуючого реструктуризацією визначається судом шляхом автоматизованого відбору із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з числа арбітражних керуючих, внесених до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України, за принципом випадкового вибору. В ухвалі про прийняття заяви про відкриття провадження у справі господарський суд пропонує трьом визначеним шляхом автоматизованого відбору арбітражним керуючим подати заяву про участь у справі.

У заяві про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Агротермінал Логістік" заявник просив суд призначити розпорядникам майна боржника арбітражного керуючого Дробота Д.М., заяву про участь якого долучено до поданої заяви.

Крім того, безпосередньо арбітражним керуючим Дроботом Д.М. подано суду заяву про участь у справі про банкрутство із доданими до неї документами.

Приписами п. 2-1 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що Заява ініціюючого кредитора або боржника - фізичної особи про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), крім відомостей, передбачених частиною першою статті 34, частиною другою статті 116 цього Кодексу, повинна містити пропозицію щодо кандидатури арбітражного керуючого для виконання повноважень розпорядника майна або керуючого реструктуризацією.

Ініціюючий кредитор або боржник - фізична особа додає до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) заяву арбітражного керуючого, зазначеного в абзаці другому цього пункту, про участь у справі, яка повинна відповідати вимогам, встановленим частиною третьою статті 28 цього Кодексу.

Господарський суд, відкриваючи провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), призначає арбітражного керуючого, зазначеного в абзаці другому цього пункту, розпорядником майна або керуючим реструктуризацією.

У разі якщо заява ініціюючого кредитора або боржника - фізичної особи про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) не містить пропозиції щодо кандидатури арбітражного керуючого для виконання повноважень розпорядника майна або керуючого реструктуризацією або до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) не додано заяви цього арбітражного керуючого про участь у справі, або з підстав, визначених частиною третьою статті 28 цього Кодексу, цього арбітражного керуючого не може бути призначено розпорядником майна або керуючим реструктуризацією, або заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство подано боржником - юридичною особою, призначення арбітражного керуючого для виконання повноважень розпорядника майна або керуючого реструктуризацією здійснюється господарським судом самостійно з числа осіб, внесених до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України, у порядку, що діяв до дня введення цього Кодексу в дію, шляхом застосування автоматизованої системи.

Частиною 3 ст. 28 Кодексу України з процедур банкрута встановлено, що розпорядником майна, керуючим реструктуризацією, керуючим санацією, ліквідатором, керуючим реалізацією не можуть бути призначені арбітражні керуючі: 1) які є заінтересованими особами у цій справі; 2) які здійснювали раніше управління цим боржником - юридичною особою, крім випадків, коли з дня відсторонення від управління зазначеним боржником минуло не менше трьох років; 3) яким відмовлено в допуску до державної таємниці, якщо такий допуск є необхідним для виконання обов`язків, визначених цим Кодексом; 4) які мають реальний чи потенційний конфлікт інтересів; 5) виключено; 6) які є близькими особами боржника - фізичної особи.

Відомостей про те, що арбітражний керуючий Дробот Д.М. здійснював управління боржником або ж є заінтересованою особою стосовно боржника та кредиторів, судом не встановлено, не встановлено також обмежень, визначених ч. 3 ст. 28 Кодексу України з процедур банкрута, кандидатура арбітражного керуючого не належить до жодної з категорій осіб, зазначених у вказаній статті.

За таких обставин, враховуючи імперативні приписи п. 2-1 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо призначення розпорядником майна ТОВ "Агротермінал Логістік" арбітражного керуючого Дробота Д.М. з процесуальними наслідками, встановленими Кодексом України з процедур банкрутства.

В силу положень процесуального законодавства та численної практики Верховного Суду судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції", національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти російської федерації" зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України").

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Трофимчук проти України" зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Таким чином, судом апеляційної інстанції в повній мірі досліджено та надано оцінку всім наявним у справі доказам та обставинам справи, а доводи скаржника щодо неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права і неповноти з`ясування обставин, що мають значення для справи, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Інші доводи скаржника судом апеляційної інстанції відхиляються як такі, що не впливають на суть прийнятого судового рішення і не потребують детальної відповіді з огляду на прийняте судом рішення у справі.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що ухвалу місцевого господарського суду прийнято відповідно до норм чинного законодавства, доводи ТОВ "Дніпровський елеватор", викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, безпідставними, недоведеними, спростовуються матеріалами справи та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак правових підстав для її задоволення та скасування оскаржуваного судового рішення не вбачається.

Згідно ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, у спорах, що виникають з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційним судом не встановлено підстав для задоволення апеляційної скарги ТОВ "Дніпровський елеватор" та скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 10.04.2025 року у даній справі, така апеляційна скарга залишається без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін. Судові витрати, пов`язані із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, згідно ст.129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 231, 255, 264, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України та Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.04.2025 року у справі №910/11034/24 закрити.

2.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський елеватор" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.04.2025 року у справі №910/11034/24 залишити без задоволення.

3.Ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.04.2025 року у справі №910/11034/24 залишити без змін.

4.Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

5.Справу повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови підписано 22.07.2025 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді Б.В. Отрюх

Т.П. Козир