ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2025 Справа № 914/3244/24

Господарський суд Львівської області у складі судді Мазовіти А.Б. за участю секретаря судового засідання Григорчук Н.В., розглянув матеріали позовної заяви

за позовом: Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «РОМЗЕН», м. Львів

про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою

за участю представників:

від позивача: Кадикало Р.Є. - представник;

від відповідача: Безвенюк В.В. - адвокат.

Обставини розгляду справи.

30.12.2024 на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Львівської міської ради, м. Львів до Товариства з обмеженою відповідальністю «РОМЗЕН», м. Львів про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Ухвалою від 31.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 27.01.2025.

Підготовче засідання, призначене на 27.01.2025, не відбулось у зв`язку з надходженням повідомлення про замінування будівлі Господарського суду Львівської області.

Ухвалою суду від 27.01.2025 судове засідання призначено на 10.02.2024.

10.02.2025 через канцелярію суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «РОМЗЕН» надійшов відзив на позовну заяву (вх. №3466/25 від 10.02.2025).

В підготовчому засіданні 10.02.2025 було оголошено перерву до 06.03.2025.

Ухвалою суду від 06.03.2025 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, підготовче засідання відкладено на 20.03.2025.

В підготовчому засіданні 20.03.2025 було оголошено перерву до 07.04.2025.

Ухвалою від 07.04.2025 суд відклав підготовче засідання на 28.04.2025.

В підготовчому засіданні 28.04.2025 було оголошено перерву до 08.05.2025.

08.05.2025 через канцелярію суду від Львівської міської ради надійшла заява про виправлення описки (вх. №12014/25 від 08.05.2025).

З огляду на те, що за результатами підготовчого провадження було вирішено усі необхідні завдання, сторонами подані усі докази, які доводять обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, суд ухвалою від 08.05.2025 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 22.05.2025.

В судовому засіданні 22.05.2025 було оголошено перерву до 19.06.2025.

22.05.2025 через канцелярію суду від Львівської міської ради надійшло клопотання про долучення документів (вх. №13587/25 від 22.05.2025).

В судовому засіданні 19.06.2025 було оголошено перерву до 07.07.2025.

Заяв про відвід суду не поступало.

Суть спору та правова позиція сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що територіальна громада м. Львова в особі Львівської міської ради є власником земельної ділянки на вул. Володимира Великого, 49 у м. Львові. Рішенням Господарського суду Львівської області від 26.04.2012 у справі №5015/634/12 було визнано за ТзОВ «Інвестиційні ділові системи» право власності на будівлю магазину літ. «Б-1» площею 45,2 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Володимира Великого, 49. На підставі рішення Господарського суду Львівської області від 26.04.2012 у справі №5015/634/12 11.06.2012 було зареєстровано право власності за ТОВ «Інвестиційні ділові системи» на вищевказану будівлю магазину. Надалі ТзОВ «Інвестиційні ділові системи» відчужило своє право власності на цю будівлю ТзОВ «Салон «Же-О-Зе». 22.02.2013 ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» відчужило право власності на будівлю відповідачу. 10.04.2013 Львівським апеляційним господарським судом прийнято постанову у справі №5015/634/12, якою скасовано рішення господарського суду Львівської області від 26.04.2012 у вказаній справі.

Згідно інформації, наданої Управлінням архітектури та урбаністики департаменту містобудування Львівської міської ради, Управління земельних ресурсів Львівської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, Управління контролю за використанням та охороною земель, містобудівні умови та обмеження на проектування об`єкта будівництва за адресою: м. Львів, вул. Володимира Великого, 49 не надавались, інформація щодо прийнятих міською радою рішень про передачу у власність чи надання у користування земельної ділянки для обслуговування будівлі загальною площею 45,2 кв.м за адресою: м. Львів, вул. Володимира Великого, 49 відсутня, а також в ході проведення обстеження не виявлено тимчасових споруд, розташованих на вул. Володимира Великого, 49 у м. Львові загальною площею 45,2 кв.м.

Отже, в результаті реєстрації права власності на об`єкт будівлі магазину на вул. Володимира Великого, 49 у м. Львові загальною площею 45,2 кв.м порушено права, майнові інтереси законного власника земельної ділянки - територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради, яка позбавлена можливості використовувати та розпоряджатися належною їй земельною ділянкою. Саме в результаті скасування державної реєстрації права власності буде відновлено порушене право власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради на землю на вул. Володимира Великого, 49. Таким чином, позивач просив суд усунути перешкоди в користуванні позивачем земельною ділянкою за адресою м. Львів, вул. Володимира Великого, 49 шляхом скасування державної реєстрації права власності відповідача на об`єкт нерухомого майна: будівля магазину літ. «Б-1» загальною площею 45,2 кв.м на вул. Володимира Великого, 49 у м. Львові (реєстраційний номер майна 1) із закриттям розділу державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зокрема, відповідач зазначив, що об`єкт нерухомого майна набутий відповідачем 22.02.2013 у ТзОВ «Же-О-Зе» на підставі договору купівлі-продажу будівлі, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу та надалі право власності на такий об`єкт було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На час укладення договору купівлі продажу і реєстраційних дій жодних обмежень щодо відчуження, або обтяження об`єкта нерухомого майна не було. Отже відповідач є добросовісним набувачем. Майже через рік після набрання рішенням першої інстанції законної сили у справі №5015/634/12, апеляційною інстанцією 10.04.2013 було скасовано рішення суду першої інстанції від 26.04.2012. За цей проміжок часу об`єкт нерухомого майна тричі змінив власника у законний спосіб з проведенням реєстраційних дій. Підставою для зміни власників були правочини, які в подальшому не визнавались недійсними. Тобто у всіх випадках проведення реєстрації права власності кожного наступного набувача аж до кінцевого, державні реєстратори діяли в межах і згідно закону.

Державна реєстрація за відповідачем права власності на спірний об`єкт нерухомого майна не порушує безпосередньо прав позивача, адже він не претендує на будівлю. Земельна ділянка, на якій розміщена будівля не сформована, її межі не визначені, отже мова може іти виключно про площу земельної ділянки під будівлею і фактично для обслуговування цієї будівлі.

Крім того позивачем не доведено, що відповідач у справі не є добросовісним набувачем майна, з урахуванням того, що на час придбання спірного майна первісним власником та подальші його відчуження відбувалися у час, коли рішення про визнання права власності за первісним набувачем набрало законної сили і відповідно реєстрація права власності відбулася на законних підставах.

На думку відповідача, позивачем обрано неналежний спосіб захисту. Послуговуючись принципом процесуальної економії суд першої інстанції повинен відмовити у задоволенні цього позову, оскільки згідно з цим принципом, позивачу слід застосовувати такий спосіб захисту, який приведе до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду, оскільки обраний позивачем спосіб захисту який не передбачено законом або договором і є не ефективним для захисту порушеного права в таких правовідносинах. Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити.

У процесі розгляду справи суд встановив наступне.

Територіальна громада м. Львова в особі Львівської міської ради є власником земельної ділянки на вул. Володимира Великого, 49 у м. Львові.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 26.04.2012 у справі №5015/634/12 було визнано за ТзОВ «Інвестиційні ділові системи» право власності на будівлю магазину літ. «Б-1» площею 45,2 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Володимира Великого, 49.

На підставі рішення Господарського суду Львівської області від 26.04.2012 у справі №5015/634/12 11.06.2012 ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» було зареєстровано право власності за ТОВ «Інвестиційні ділові системи» на будівлю магазину літ. «Б-1» площею 45,2 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Володимира Великого, 49.

11.07.2012 ТзОВ «Інвестиційні ділові системи» відчужило цю будівлю ТзОВ «Салон «Же-О-Зе».

22.02.2013 між ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» та ТзОВ «РОМЗЕН» було укладено договір купівлі-продажу будівлі під літ. «Б-1» площею 45,2 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Володимира Великого, 49, відповідно до якого ТзОВ «РОМЗЕН» набуло право власності на вищевказану будівлю.

10.04.2013 Львівським апеляційним господарським судом прийнято постанову у справі № 5015/634/12, якою скасовано рішення Господарського суду Львівської області від 26.04.2012 у вказаній справі. Ухвалою Вищого господарського суду України від 21.06.2013 було ухвалено повернути касаційну скаргу ТзОВ «Інвестиційні ділові системи» без розгляду.

Вказаною постановою встановлено, що місцевим господарським судом помилково застосовано ст. 376 ЦК України, оскільки фактичні обставини справи свідчать про те, що у встановленому законом порядку ТзОВ «Інвестиційні ділові системи» не відводились земельні ділянки Львівською міською радою під об`єкти, на які ТзОВ «Інвестиційні ділові системи» заявив позовну вимогу про визнання права власності. Наявні в справі договори на право тимчасового користування окремими конструктивними елементами благоустрою, договори оренди землі підтверджують факт надання окремих конструктивних елементів благоустрою та земельних ділянок власне для обслуговування малих архітектурних форм та відкритого літнього майданчика. В матеріалах справи відсутні докази погодження будівництва відповідно до Закону України «Про планування і забудову територій» та Закону України «Про основи містобудування».

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на майно, ТзОВ «РОЗМЗЕН» є власником будівлі магазину під літ. «Б-1» площею 45,2 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Володимира Великого, 49 на підставі договору купівлі-продажу від 22.02.2013, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Волинською Л.В.

Згідно листа Управління архітектури та урбаністики департаменту містобудування Львівської міської ради від 26.09.2023 за вих. №4-2401-12886 містобудівні умови та обмеження на проектування об`єкта будівництва за адресою: м. Львів, вул. Володимира Великого, 49 (реєстраційний номер майна 1) не надавались.

У листі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю за вих. №4-0006-12819 від 25.09.2023 зазначено, що згідно даних Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва інформація про видачу дозвільних документів на виконання будівельних робіт на готовність об`єкта до експлуатації за адресою: м. Львів, вул. Володимира Великого, 49 відсутня.

Відповідно до листа Управління земельних ресурсів Львівської міської ради за вих. №4-2403-14177 від 20.10.2023 інформація щодо прийнятих міською радою рішень про передачу у власність чи надання у користування земельної ділянки для обслуговування будівлі загальною площею 45,2 кв.м за адресою: м. Львів, вул. Володимира Великого, 49 відсутня. Також відсутня інформація стосовно підготовки проектів Львівської міської ради про надання згоди на виготовлення технічної документації щодо земельної ділянки для обслуговування будівлі.

Відповідно до листа Управління контролю за використанням та охороною земель №4-2412-14249 від 23.10.2023 проведено обстеження тимчасових споруд на території Франківського району у м. Львові, в ході якого не виявлено тимчасових споруд, розташованих на вул. Володимира Великого, 49 у м. Львові загальною площею 45,2 кв.м та зареєстрованим правом власності.

Листом Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №4-35- 50948 від 09.11.2023 надано надано інформацію щодо об`єкта за адресою: м. Львів вул. Володимира Великого, 49, та повідомлено, що дана тимчасова споруда демонтована у 2020 році на виконання рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 22.05.2020 №442 «Про демонтаж тимчасової споруди на вул. Науковій, 28-А». Також у даному листі зазначено, що Франківський відділ поліції листом від 16.10.2019 за вих. №14639/41 /04/0619 повідомив, що дана тимчасова споруда належала Данкевич О.М. на підставі договору купівлі продажу від 18.09.2019. Разом з тим, ТзОВ «РОМЗЕН» листом від 19.02.2020 №2-3700-Л-35 надав копію витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1).

Відповідно до листа Управління контролю за використанням та охороною земель №4-2412-5603 від 14.05.2025 проведено обстеження тимчасових споруд на території Франківського району у м. Львові, в ході якого не виявлено тимчасових споруд розташованих на вул. Володимира Великого, 49 у м. Львові загальною площею 45,2 кв.м.

У зв`язку з викладеним, з метою захисту своїх порушених прав, позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, у якому просив суд усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпоряджання майном шляхом скасування державної реєстрації права власності відповідача на об`єкт нерухомого майна із закриттям розділу державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Дослідивши представлені суду докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає позовні вимоги підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина перша статті 373 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Елементом особливої правової охорони землі є норма частини другої статті 14 Конституції про те, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону; право власності на землю гарантується Конституцією України (частина друга статті 373 ЦК України).

Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина четверта статті 373 ЦК України). Цільове призначення земель України покладено законодавцем в основу розмежування правових режимів окремих категорій земель (розділ ІІ «Землі України» ЗК України), при цьому такі режими характеризуються високим рівнем імперативності, відносно свободи розсуду власника щодо використання ним своєї земельної ділянки.

Так само є нормативно регламентованим право власника на забудову земельної ділянки, яке здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (частина третя статті 375 ЦК України). Відповідно до змісту частини четвертої статті 375 ЦК України у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються статтею 376 ЦК України.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

При цьому варто враховувати, що відповідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.04.2020 у справі №916/2791/13 формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Тобто реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті.

Не допускається набуття права власності на споруджені об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або такого іншого речового права на земельну ділянку, що передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на відповідній ділянці. Виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди право власності на об`єкт нерухомого майна набуває той, хто має речове право на земельну ділянку (постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18, від 20.07.2022 у справі № 923/196/20).

Судом встановлено, що земельна ділянка на вул. Володимира Великого, 49 у м. Львові перебуває в комунальній власності Львівської міської ради, і як ТзОВ «Інвестиційні ділові системи», ТзОВ «Салон «Же-О-Зе», так і відповідачу в користування не передавалися.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності не має. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права (постанови від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13, від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц).

Водночас, судом у даній справі встановлено, що 10.04.2013 Львівським апеляційним господарським судом прийнято постанову у справі №5015/634/12, якою скасовано рішення Господарського суду Львівської області від 26.04.2012 у вказаній справі, на підставі якого за ТзОВ «Інвестиційні ділові системи» було зареєстровано право власності на будівлю магазину літ. «Б-1» площею 45,2 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Володимира Великого, 49 та надалі було відчужено відповідачу.

Разом із тим у практиці Великої Палати Верховного Суду закріпився принцип реєстраційного підтвердження речових прав на нерухоме майно (п. 98 постанови від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20). Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 48/340 (підпункт 6.30), від 12.03.2019 у справі №911/3594/17 (підпункт 4.17), від 19.01.2021 року у справі № 916/1415/19 (підпункт 6.13).

Отже, державна реєстрація права приватної власності відповідача на будівлю магазину літ. «Б-1» площею 45,2 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Володимира Великого, 49, як на нерухоме майно - це офіційне визнання та підтвердження державою факту набуття ним права власності на таке майно.

Верховний Суд у постанові від 05.02.2025 у справі № 914/2511/23 зазначив, що якщо право власності на об`єкт самочинного будівництва зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, суд у мотивувальній частині рішення повинен надати належну оцінку законності такої державної реєстрації.

Якщо суд дійде висновку про незаконність державної реєстрації права власності на об`єкт самочинного будівництва, таке судове рішення є підставою для закриття розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи з огляду на положення пункту 5 частини першої статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовується рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ).

Відповідні записи в Державному реєстрі створюють для позивача перешкоди у реалізації ним прав власника спірних земельних ділянок, зокрема відчуження або передачі у користування цих земельних ділянок іншим особам, оскільки відповідно до статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна, одночасно переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт.

Процедура внесення державним реєстратором відомостей до Державного реєстру регламентована Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За загальним правилом, у разі скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав чи їх обтяжень, державний реєстратор повинен керуватися нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», чинними на момент вчинення ним дій на підставі такого судового рішення (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в пункті 127 постанови від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20).

Абзацами другим та четвертим частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у чинній редакції передбачено, зокрема, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Державна реєстрація прав у випадках, передбачених цією частиною, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, крім випадку визнання її вчиненою з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора про державну реєстрацію на підставі рішення Міністерства юстиції України, що виконується посадовою особою Міністерства юстиції України відповідно до статті 37 цього Закону.

За змістом пункту 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у чинній редакції державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Отже, якщо суд дійшов висновку, що право власності позивача на земельну ділянку було порушено незаконною реєстрацією права власності на нерухоме майно за відповідачами, з якими позивач не перебував у зобов`язальних відносинах, державний реєстратор на підставі судового рішення про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке набрало законної сили, проводить державну реєстрацію припинення права власності відповідачів, що усуває для позивача перешкоди у здійсненні ним правоможності розпоряджатись своїми земельними ділянками (схожі висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.042024 у справі № 496/1059/18).

При цьому в силу положень абзацу першого частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у чинній редакції, відомості про право власності відповідачів не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. Натомість державний реєстратор вчиняє нову реєстраційну дію - внесення до Державного реєстру відомостей про припинення права власності відповідачів на нерухоме майно на підставі судового рішення ( висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в пунктах 132, 133 постанови від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20).

У частині першій статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зазначено, що розділ Державного реєстру та реєстраційна справа закриваються в разі: 1) знищення об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості; 2) поділу, об`єднання об`єктів нерухомого майна або виділу частки з об`єкта нерухомого майна; 3) виключення об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості з проектної документації на будівництво у зв`язку із змінами проектної документації на будівництво; 4) скасування державної реєстрації земельної ділянки; 5) набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовується рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ; 6) визнання прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання Міністерством юстиції України рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ, - у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. Закритий розділ Державного реєстру та реєстраційна справа не підлягають поновленню.

Відповідно до частини сьомої статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі ухвалення судом рішення про закриття розділу Державного реєстру у випадках, передбачених цією статтею, закриття відповідного розділу допускається виключно у разі, якщо таким судовим рішенням вирішується питання щодо набуття та/або припинення речових прав, обтяжень речових прав на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, щодо якого закривається розділ у Державному реєстрі.

Враховуючи, що державна реєстрація прав приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю «РОМЗЕН» на будівлю магазину літ. «Б-1» площею 45,2 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Володимира Великого, 49, як на нерухоме майно була здійснена помилково, така державна реєстрація підлягає скасуванню із закриттям відповідного розділу Державного реєстру.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати по розгляду справи відповідно до ст. 129 ГПК України необхідно покласти на відповідача.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 237, 241, 326, 327 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Усунути перешкоди в користуванні Львівською міською радою земельною ділянкою за адресою м. Львів, вул. Володимира Великого, 49 шляхом скасування державної реєстрації права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «РОМЗЕН» (ідентифікаційний код 36738733) на об`єкт нерухомого майна: будівля магазину літ. «Б-1» загальною площею 45,2 кв.м на вул. Володимира Великого, 49 у м. Львові (реєстраційний номер майна 1) із закриттям розділу державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РОМЗЕН», м. Львів, вул. Демнянська, 16/32 (ідентифікаційний код 36738733) на користь Львівської міської ради, м. Львів, площа Ринок, 1 (ідентифікаційний код 04055896) 3 028,00 грн судового збору.

4. Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 17.07.2025.

Суддя Мазовіта А.Б.