ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/5238/24

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів: Богацької Н.С.,

Принцевської Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг

на рішення Господарського суду Одеської області

від 29 січня 2025 року (повний текст складено 03.02.2025)

у справі № 916/5238/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг

до відповідача Комунального некомерційного підприємства Кочубеївський центр первинної медичної допомоги

про стягнення заборгованості за Договором постачання природного газу від 29.11.2021 №20-1227/21-БО-Т в розмірі 124 719,46 грн., з якої 86 596,20 грн. - сума основного боргу, 20 469,26 грн. - пеня, 4 802,05 грн. - 3 % річних, 12 851,95 грн. - інфляційні втрати, -

суддя суду першої інстанції: Шаратов Ю.А.,

місце винесення рішення: м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (далі також Позивач, ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг») звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Комунального некомерційного підприємства (КНП) Кочубеївський центр первинної медичної допомоги (далі також Відповідач, Центр медичної допомоги) про стягнення з останнього 124 719,46 грн., з яких: 86 596,20 грн. - сума основного боргу за Договором постачання природного газу, 20 469,26 грн. - сума пені, 4 802,05 грн - сума 3% річних та 12 851,95 грн - сума інфляційних втрат.

Обґрунтовуючи позову, ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» посилається на неналежне виконання з боку КНП Кочубеївський центр первинної медичної допомоги взятих на себе зобов`язань за Договором постачання природного газу від 29.11.2021 №20-1227/21-БО-Т в частині повної та своєчасної сплати за отриманий природний газ у період з грудня 2021 по лютий 2022 включно та у період листопад-грудень 2022, внаслідок чого за Відповідачем утворилась заборгованість перед Позивачем у розмірі 86 596,20 грн., на яку останній нарахував пеню, 3% річних та інфляційні втрати у заявлених вище розмирах.

В процесі розгляду справи Відповідачем було заявлене клопотання про відмову у задоволенні позовних вимог, які стосуються стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляції, з посиланням на часткове погашення боргу станом на 08.01.2025 та з огляду на те, що Позивач здійснив нарахування пені понад строк, визначений у ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, не зважаючи на те, що сторонами у Договорі не було узгоджено іншого строку нарахування пені, аніж той, який визначено наведеними положеннями законодавства. Тому, з урахуванням дати виникнення у Відповідача грошових зобов`язань перед Позивачем, що починається з моменту отримання актів приймання-передачі природного газу за спірні періоди, тобто з 30.08.2023, на переконання Відповідача, правомірними є вимоги про стягнення з нього пені лише за період з 01.09.2023 по 28.02.2024.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 29.01.2025 у справі №916/5238/24 (суддя Шаратов Ю.А.) позов ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" задоволено частково. Стягнуто з КНП Кочубеївський центр первинної медичної допомоги на користь позивача 86 596,20 грн. основного боргу, 1 023,47 грн. - пені, 4 802,05 грн. - 3% річних, 12 851,95 грн. - інфляційних втрат та витрати на сплату судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Відмовлено в задоволенні позовних вимог ТОВ ГК Нафтогаз Трейдинг про стягнення з відповідача 19 445,79 грн. пені.

У вказаному рішенні Господарський суд Одеської області дійшов висновку про доведеність Позивачем факту неналежного виконання Відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором постачання природного газу від 29.11.2021 №20-1227/21-БО-Т в частині повної оплати газу, оскільки матеріали даної справи свідчать лише про часткову оплату з боку КНП Кочубеївський центр первинної медичної допомоги отриманого ним газу за вказаним Договором. При цьому, місцевий господарський суд не прийняв доводи Відповідача щодо сплати ним частини заборгованості за вказаним Договором, оскільки у наданій КНП Кочубеївський центр первинної медичної допомоги платіжній інструкції від 20.12.2024 №299 на суму 27 559,57 грн. у графі «призначенні платежу» зазначено інший Договір, а саме: від 21.10.2024 № 20-7227/24-БО-Т.

Порушення Відповідачем вказаного зобов`язання стало правомірною підставою для нарахування Позивачем відповідних сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, що обумовлено положеннями чинного законодавства та умовами Договору. Враховуючи вказане, перевіривши розрахунок Позивача щодо нарахованих ним 3% річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції дійшов висновку про його обґрунтованість та правильність.

Водночас, суд часткового погодився з доводами Відповідача стосовно нарахування Позивачем пені понад строк, визначений у ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та дійшов висновку про неправомірність нарахування Позивачем пені у період з 01.07.2023 по 15.08.2023. Господарський суд встановив, що належною сумою пені, яка підлягає стягненню у даних спірних правовідносинах є сума у розмірі 16 940,98 грн. Однак, врахувавши часткове погашення КНП Кочубеївський центр первинної медичної допомоги основної заборгованості; відсутність у матеріалах справи доказів понесення Позивачем збитків внаслідок порушення Відповідачем строку виконання грошових зобов`язань за спірним Договором; інтереси сторін; компенсацію Позивачу втрат від інфляції та стягнення 3% річних, суд першої інстанції реалізував свої дискреційні повноваження, які передбачені ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій та зменшив розміром пені до 1 023,47 грн.

Не погоджуючись зі вказаним рішенням суду першої інстанції, ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 29.01.2025 у справі №916/5238/24 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 19 445,79 грн. та ухвалити нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" до КНП Кочубеївський центр первинної медичної допомоги задовольнити. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на відповідача по справі.

Так, Позивач не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо визначення іншої дати закінчення нарахування штрафних санкцій та здійсненим розрахунком судом, враховуючи те, що за твердженням ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг", судом було допущено арифметичну помилку. Зокрема, апелянт вказує, що за умовами Договору остаточна оплата за поставку природного газу у грудні 2022 повинна мала бути здійснена до 15.02.2023. Тому, з урахуванням положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, суми основного боргу та строку прострочення його сплати, розмір пені складає 20 469,26 грн:

- період нарахування за поставкою лютого 2022 з 16.04.2022 по 15.10.2022 складає 183 дні, що у свою чергу становить 6 місяців, 0 днів;

- період нарахування за поставкою листопада 2022 з 17.01.2023 по 16.07.2023 складає 181 день, що у свою чергу становить 6 місяців, 0 днів;

- період нарахування за поставкою грудня 2022 з 16.02.2023 по 15.08.2023 складає 181 день, що у свою чергу становить 6 місяців, 0 днів.

Таким чином, апелянт зазначає, що Позивач правильно визначив період нарахування пені. Термін нарахування пені не перевищував 6 місяців від дати коли зобов`язання мало бути виконано. Отже, висновок суду першої інстанції про неправомірність нарахування Позивачем пені у період з 01.07.2023 по 15.08.2023 є неправильним, а тому, позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 20 469,26 грн. підлягають задоволенню як повністю обґрунтовані.

Крім того, ТОВ «ГК Нафтогаз Трейдинг зазначає, що оскаржуване рішення в частині зменшення пені прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме: ст. 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України та порушенням норм процесуального права - ст. ст. 236 та 238 Господарського процесуального кодексу України, а також з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Так, за доводами апелянта, уклавши спірний Договір, сторонами погоджено його умови, зокрема пункт 7.2 Договору щодо розміру штрафних санкцій за порушення споживачем порядку та строків оплати поставленого постачальником газу. Тобто, Відповідач був обізнаний з тим, що за неналежне виконання умов Договору на нього буде покладено відповідальність.

Апелянт, посилаючись на положення ст. 625 Цивильного кодексу України вказує, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання і виконання умов Договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема кінцевих споживачів, відсутності коштів на рахунках тощо.

Також, Позивач зауважує, що судом не враховано тієї обставини, що постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 було зобов`язано забезпечити безумовне відновлення газопостачання бюджетних установ, а 06.03.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №222 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» (далі Положення ПСО), відповідно до якого на Позивача покладені обов`язки щодо забезпечення галузей національної економіки і населення природним газом. Проте, несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на Позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище останнього, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу.

Скаржник вказує, що при вирішенні питання про зменшення розміру пені суд першої інстанції мав об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, а не лише відповідача.

При цьому, посилаючись на постанову Верховного Суду у справі 922/1010/16 від 12.06.2018, ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» вважає, що Відповідач не обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань, зокрема, шляхом перенесення оплати, взаємозаліку, залучення кредитних коштів, зменшення власних витрат тощо.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом від 20.02.2025, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг на рішення Господарського суду Одеської області від 29.01.2025 у справі №916/5238/24 та вирішено розгляд вказаної апеляційної скарги здійснювати у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи. Крім того, вказаною ухвалою Відповідачу встановлено строк на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

КНП Кочубеївський центр первинної медичної допомоги своїм правом щодо надання відзиву на апеляційну скаргу не скористалось, відзив суду не надало, проте, згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У зв`язку із перебуванням судді-члена колегії Діброви Г.І. з 30.06.2025 по 01.08.2025 у відпустці, розпорядженням керівника апарату суду від 16.07.2025 №164 призначено повторний автоматизований розподіл справи №916/5238/24.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.2025 для розгляду справи №916/5238/24 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів: Богацької Н.С., Принцевської Н.М.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.07.2025 вказана судова колегія прийняла справу №916/5238/24 до свого провадження.

Апеляційний суд враховує, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Разом з цим Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013, Папазова та інші проти України від 15.03.2012).

Європейський суд щодо тлумачення положення розумний строк в рішенні у справі Броуган та інші проти Сполученого Королівства роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

З огляду на зазначене, з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду апеляційної скарги, враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням в Україні воєнного стану постійні тривали повітряні тривоги, відключення електропостачання та інші чинники тощо; приймаючи до уваги навантаження суду, принцип незмінності складу суду, перебування суддів-членів колегії у відпустках та відрядженнях, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, апеляційна скарга ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» розглядається у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з апеляційної скарги ТОВ ГК Нафтогаз Трейдинг, зміст її доводів зводиться до тверджень про необґрунтований висновок суду першої інстанції щодо неправомірності нарахування Позивачем пені у період з 01.07.2023 по 15.08.2023, а також незгодою зі зменшенням судом стягуваної суми пені до 1 023,47 грн. З огляду на таке, враховуючи положення ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів переглядає оскаржуване судове рішення лише в межах цих вимог апеляційної скарги.

Матеріали справи свідчать про те, що 29.11.2021 між ТОВ ГК Нафтогаз Трейдинг (Постачальник) та КНП Кочубеївський центр первинної медичної допомоги (Споживач) був укладений Договір постачання природного газу №20-1227/21-БО-Т (надалі - Договір) (а.с. 22-32), відповідно до якого Відповідачу протягом грудня 2021 - лютого 2022 та листопада 2022 - грудня 2022 передано природний газ на загальну суму 126 691,96 грн, що підтверджується відповідними актами прийманняпередачі природного газу, наявними у матеріалах справи (а.с. 33-37) і про що не заперечує Відповідач.

Вказане також підтверджується даними Інформаційної платформи Оператора ГТС, за якими Відповідачем, спожито 12 562,48 м3 газу, в тому числі по місяцях: грудень 2021 1 117,98 м3; січень 2022 1 304,14 м3; лютий 2022 1 361,04 м3; листопад 2022 491,00 м3; грудень 2022 3 379,12 м3.

Відповідно до п. 1.2. Договору газ, що постачається за цим Договором, використовується споживачем для власних потреб.

Положеннями п. 3.5. Договору встановлено, що приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу, який Постачальник надає Споживачу у кількості 2-х примірників, з огляду на те, що Споживач протягом 2-х (двох) робочих днів з дати одержання акту повинен повернути Постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником Споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання (підпункти 3.5.1, 3.5.2, 3.5.3 цього пункту).

При цьому, підпунктом 3.5.4 п. 3.5. Договору передбачено, що у випадку неповернення Споживачем підписаного оригіналу акту до 15-го (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від Споживача відповідно до підпункту 3.5.1 цього пункту, та даних щодо остаточної алокації відборів Споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС, обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність Споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених в розділі 4 цього Договору.

За положеннями п. 4.1 Договору, ціна газу за 1000 куб. м з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед, становить 16 554,00 грн.

Згідно з п. 5.1 Договору, оплата за природний газ здійснюється Споживачем на рахунок Позивача у наступні строки:

- 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу;

- остаточний розрахунок за фактично поставлений газ - до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем в якому Споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період.

У разі відсутності акту приймання-передачі, фактична вартість використаного Споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4 пункту 3.5 цього Договору.

Пунктом 6.2 Договору встановлено, зокрема, що споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату поставленого природного газу (ч. 4).

У разі прострочення Споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1. та/або строків оплати за пунктом 8.4. цього Договору, Споживач зобов`язується сплатити Постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. 7.2 Договору).

Договір, у відповідності до п. 13.1., набирає чинності з дати його укладення і діє в частині поставки газу до 31.12.2022 включно, а в частині розрахунків до повного їх виконання.

Матеріали справи свідчать, що Відповідач оплату за переданий газ здійснював несвоєчасно та не у повному обсязі, оскільки Споживачем частково оплачено за газ суму в розмірі 40 095,76 грн., а саме: 02.02.2022 платіж на суму 18 507,04 грн., 14.02.2022 платіж на суму 21 588,72 грн. (а.с. 17).

Отже, Споживач не виконував господарські зобов`язання у визначений Договором строк, внаслідок чого за Відповідачем рахується основна заборгованість за поставлений Позивачем природний газ на суму 86 596,20 грн. (126 691,96 грн. 40 095,76 грн), на яку Постачальник здійснив відповідні нарахування та звернувся до суду з даним позовом.

Детальний розрахунок пені (в розмірі 20 469,26 грн.), 3% річних (в розмірі 4 802,05 грн.) та інфляційних втрат (в розмірі 12 851,95 грн.) наявний в матеріалах справи (а.с. 18-20).

Проаналізувавши апеляційну скаргу в межах її доводів та вимог, заслухавши представника ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.

Статтею 629 Цивільного Кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, яка співвідноситься з ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором, а за ч. 1 та ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України такими санкціями є заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, серед яких - застосування штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 1 ст. 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, серед іншого, неустойкою.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, при цьому, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Щодо періодів нарахування пені.

Як зазначалось вище, ухвалюючи оскаржуване рішення, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ТОВ ГК Нафтогаз Трейдінг, однак, вказав, що Позивач неправомірно нарахував пеню у період з 01.07.2023 по 15.08.2023. Водночас, судом першої інстанції жодним чином не обґрунтовано такий висновок.

З цього приводу судова колегія зазначає, що відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У даному випадку умовами п. 5.1 Договору постачання природного газу від 29.11.2021 №20-1227/21-БО-Т, визначено, що оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період (місяць) здійснюється Споживачем наступним чином: 70% вартості фактично переданого (відповідно до акту приймання-передачі) природного газу перераховується у строк до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу. А остаточний розрахунок здійснюється до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем в якому Споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період.

Отже, умовами спірного Договору передбачено підписання сторонами актів приймання-передачі природного газу, на підставі яких Споживач розраховується з Постачальником, виходячи з інформації щодо спожитого ним газу.

На підтвердження заявлених позовних вимог у справі №916/5238/24 Позивачем надано суду, поміж іншого, копії актів приймання-передачі природного газу, які підтверджують факт постачання Позивачем природного газу Відповідачу, а саме:

- Акт від 31.12.2021 щодо постачання Споживачу газу у грудні 2021 в обсязі 1,11798 тис.куб.м. на суму 18 507,04 грн;

- Акт від 31.01.2022 щодо постачання Споживачу газу у січні 2022 в обсязі 1,30414 тис.куб.м. на суму 21 588,72 грн;

- Акт від 28.02.2022 щодо постачання Споживачу газу у лютому 2022 в обсязі 1,36104 тис.куб.м. на суму 22 530,66 грн;

- Акт від 30.11.2022 щодо постачання Споживачу газу у листопаді 2022 в обсязі 0,49100 тис.куб.м. на суму 8 127,96 грн;

- Акт від 31.12.2022 щодо постачання Споживачу газу у грудні 2022 в обсязі 3,37912 тис.куб.м. на суму 55 937,58 грн.

Вказані Акти підписані з боку Постачальника та містять відбиток печатки ТОВ ГК Нафтогаз Трейдінг. З боку Споживача жодний з Актів не підписаний.

Разом з тим, матеріали справи свідчать про те, що сума у розмірі 18 507,04 грн, яка була визначена в Акті від 31.12.2021 сплачена Відповідачем 02.02.2022, а сума у розмірі 21 588,72 грн, що зазначена в Акті від 31.01.2022 сплачена Споживачем 14.02.2022.

Тобто, за Актами від 31.12.2021 та від 31.01.2022 Відповідачем у повному обсязі оплачена вартість спожитого ним газу у грудні 2021 та січні 2022 у строки, встановлені умовами Договору від 29.11.2021 №20-1227/21-БО-Т, у зв`язку з чим будь-яких нарахувань неустойки або інфляційних втрат та 3% річних не проводилось.

Водночас, наведене свідчить про те, що Відповідач був обізнаний про суму, яка підлягала оплаті, а з огляду на строки, які були дотримані Споживачем при здійсненні відповідних оплат, апеляційний суд вважає, що КНП Кочубеївський центр первинної медичної допомоги отримував Акти приймання-передачі природного газу вчасно: як ті, що були оплачені, так і ті, які Відповідач не оплатив.

У цьому контексті судова колегія виходить з положень ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Слід зауважити, що тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Отже, оскільки у матеріалах справи містяться Акти, жодний з яких не підписаний Відповідачем, але, частина яких була останнім оплачена, судова колегія відхиляє доводи Відповідача, наведені ним у відповіді на позовну заяву, стосовно отримання Споживачем всіх Актів лише 30.08.2023.

Таким чином, оскільки з боку КНП Кочубеївський центр первинної медичної допомоги не було оплачено спожитий газ за Актами від 28.02.2022, від 30.11.2022, від 31.12.2022, то саме за даними Актами виникла заявлена до стягнення заборгованість, на яку Позивачем було нараховано, зокрема, пеню.

Приписами ст. 231 Господарського кодексу України, які узгоджуються також з ч. 2 ст. 343 цього Кодексу, встановлено, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін у Договорі, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як зазначалось вище, пунктом 7.2. Договору встановлено зобов`язання Відповідача у разі порушення ним порядку та строків оплати отриманого газу, сплатити Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Вказаний пункт Договору узгоджується із положеннями ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань: платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Водночас, згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Так, виходячи з наявного у матеріалах даної справи розрахунку неустойки (а.с. 18-20), вбачається, що заявляючи про стягнення з відповідача пені у розмірі 20 469,26 грн. у визначений Позивачем період, останній врахував дати Актів (період постачання природного газу), суми боргу за кожним Актом; умови оплати, визначені п. 5.1. Договору та норму ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Судом апеляційної інстанції перевірено наданий Позивачем розрахунок пені та встановлено, що він є цілком правильним, оскільки:

- період нарахування пені за поставкою лютого 2022 (Акт від 28.02.2022) становить з 16.04.2022 по 15.10.2022, що складає 6 місяців,

- період нарахування пені за поставкою листопада 2022 (Акт від 30.11.2022) становить з 16.01.2023 (Позивач розраховує з 17.01.2023) по 15.07.2023 (Позивач нараховує по 16.07.2023), що складає 6 місяців,

- період нарахування за поставкою грудня 2022 (Акт від 31.12.2022) становить з 16.02.2023 по 15.08.2023, що складає 6 місяців.

Отже, визначені окремі періоди нарахуванні пені є правомірними та не перевищують 6 місяців від дати, коли зобов`язання мало бути виконано по кожному окремому Акту.

Враховуючи визначений апеляційним судом строк для відповідного нарахування неустойки у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення та суми боргу за кожним Актом, апеляційний суд здійснив наступний розрахунок:

По Акту від 28.02.2022:

Сума заборгованості - 22 530,66 грн, період прострочення 16.04.2022 - 15.10.2022

Період розрахункуКількість днівСума боргуОблікова ставка НБУРозрахункова ставка Пеня
16.04.2022 - 02.06.0,6610,000%20,000%592,59 грн.
03.06.2022 15.10.20,6625,000%50,000%4 166,63 грн.
Разом183 4 759,22 грн.

По Акту від 30.11.2022:

Сума заборгованості 8 127,96 грн, період прострочення 16.01.2023 - 15.07.2023

Період розрахункуКількість днівСума боргуОблікова ставка НБУРозрахункова ставка Пеня
16.01.2023 - 15.07.20231818 127,9625,000%50,000%2 015,29 грн.
Разом181 2 015,29 грн.

По Акту від 31.12.2022:

Сума заборгованості 55 937,58 грн, період прострочення 16.02.2023 - 15.08.2023

Період розрахункуКількість днівСума боргуОблікова ставка НБУРозрахункова ставка Пеня
16.02.2023 27.07.202316255 937,5825,000%25,000%12 413,55 грн.
28.07.2023 15. 937,5822,000%44,000%1 281,20 грн.
Разом181 13 694,75 грн.
Процентна ставка пені 2-х ставок НБУ розраховується за формулою:

[Пеня] = [Сума боргу] Ч 2 Ч [Ставка НБУ] / 100% / [Кількість днів у році] Ч [Кількість днів], де:

[Сума боргу] сума простроченого боргу.

[Ставка НБУ] - облікова ставка Національного банку України

[Кількість днів у році] 360 днів

[Кількість днів] кількість днів прострочення зобов`язання.

Судова колегія зазначає, що наведені вище розрахунки пені апеляційного суду повністю узгоджуються з розрахунками Позивача, які у загальному обсязі дорівнюють сумі 20 469,26 грн., що і була зазначена ТОВ ГК Нафтогаз Трейдінг у позовній заяві при зверненні до суду (4 759,22 грн. + 2 015,29 грн. + 13 694,75 грн.).

Таким чином, судова колегія не може погодиться із визначеним місцевим господарським судом періодом нарахування пені та її розміром, з огляду на що за результатами апеляційного перегляду стягненню з КНП Кочубеївський центр первинної медичної допомоги підлягає пеня саме у розмірі 20 469,26 грн.

Тобто, у цій частині доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження.

Щодо зменшення судом першої інстанції розміру пені.

Апеляційним судом враховується, що за змістом ст. 233 Господарського кодексу України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Разом з цим, слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів та обставин справи у їх сукупності у кожному конкретному випадку.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 11.02.2020 у справі №911/867/19 та 25.02.2020 у справі №904/2542/19.

При цьому, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язань боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання; незначності прострочення у виконанні зобов`язання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто врахувати інтереси обох сторін.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 367/7401/14-ц міститься висновок, що у ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність однієї з них.

При цьому, апеляційна колегія наголошує, що в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (подібний висновок міститься у п. 67 постанови Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 922/266/20).

Зменшення неустойки (штрафу, пені) є протидією необґрунтованого збагачення однією з сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення штрафу направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

Апеляційний суд вказує, що положеннями ст. 3 Цивільного кодексу України до загальних засад цивільного законодавства відносять справедливість, добросовісність та розумність.

Верховний Суд неодноразово вказував, що принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цих принципів (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону (правова позиція, викладена у постанові об`єднаної плати Верховного Суду Касаційного господарського суду від 06.12.2019 у справі №910/353/19).

Отже, застосування неустойки та визначення в договорі розміру річних відсотків має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості.

А тому, в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності, може бути застосований також закріплений законодавцем в ст. 3 Цивільного кодексу України принцип можливості обмеження свободи договору (ст. 6, 627 цього Кодексу) і як норма прямої дії, і як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Верховний Суд у постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 вказав, що зменшення судом неустойки до певного розміру відбувається із визначенням її у конкретній грошовій сумі, що підлягає стягненню, тоді як переведення зменшуваного розміру неустойки у частки, а відповідно і апелювання у спорах про зменшення розміру неустойки такими категоріями, як частка або процент, на який зменшується неустойка, не відображає об`єктивний стан сукупності обставин, які є предметом судового дослідження при вирішенні питання про зменшення неустойки.

У справі, яка розглядається, вказуючи на наявність підстав для зменшення розміру пені, суд першої інстанції взяв до уваги, що:

- на момент подачі позовної заяви Відповідачем було частково сплачено вартість поставленого йому природного газу;

- Позивачем не подано доказів, які підтверджують факт понесення ним збитків, у зв`язку з простроченням оплати поставленого газу згідно з договором та їх розміру. Доказів погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності в результаті саме дій Відповідача, матеріали справи також не містять;

- інтереси Позивача додатково захищено (компенсовано негативні наслідки прострочення боржника) шляхом пред`явлення вимог про стягнення суми, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів;

- крім суми інфляційних втрат, Позивачем також нараховано Відповідачу суму 3% річних, яка також має компенсаційний характер та є способом захисту майнового права та інтересу Продавця, який полягає в отриманні компенсації за неналежне виконання боржником зобов`язання;

- пеня є лише фінансовою санкцією за невиконання зобов`язання, спрямованою на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання, а не засобом безпідставного збагачення.

Апеляційна колегія підтримує вказану позицію суду першої інстанції та додатково враховує, що пеня не є основним боргом, а тому при зменшенні розміру пені Позивач не несе значного негативного наслідку у своєму фінансовому стані.

Разом з цим, апеляційний суд звертає увагу, що апелянтом оскаржено стягнення штрафних санкцій, що, в свою чергу, не є основним доходом ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» і не може впливати на його господарську діяльність.

Водночас, як зазначалось вище, в межах розгляду даної справи до Відповідача вже було застосовано таку міру відповідальності, як стягнення 3% річних, інфляційних нарахувань та частково суми пені, що в певній мірі забезпечує баланс інтересів сторін та врахування матеріального стану не лише Відповідача, а і Позивача, що співвідноситься з аналогічною правовою позицією, яка знайшла своє відображення у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №761/26293/16-ц.

Наведеним спростовується посилання Позивача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції при зменшенні пені не врахував інтереси ТОВ ГК Нафтогаз Трейдінг.

При цьому, сукупний розмір правомірно заявлених штрафних та компенсаційних нарахувань становить (пеня, інфляційні втрати та 3% річних) більш, ніж 44% розміру основної заборгованості, що покладає надмірний фінансовий тягар на Відповідача.

Крім того, судовою колегією встановлено, що КНП Кочубеївський центр первинної медичної допомоги включено до Реєстру неприбуткових установ та організацій на підставі рішення контролюючого органу ДФС № 010 від 06.06.2018 та використовує газ для опалення приміщень та постачання гарячої води під час надання послуг відвідувачам лікарняного закладу.

Враховуючи усе вищенаведене, з огляду на обставини даної справи, керуючись вищевикладеними приписами законів, правових позиції Великої Палати Верховного Суду, рішенням Конституційного Суду України, приймаючи до уваги те, що матеріалами справи не встановлено понесення збитків Позивачем, а заявлені санкції загалом складають більш 44% від суми боргу, що є очевидною неспівмірністю заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді пені, інфляційних нарахувань і процентів річних (враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання), дотримуючись розумного балансу між інтересами боржника та кредитора, судова колегія вважає, що зменшення судом першої інстанції пені до 1 023,47 грн. забезпечує дотримання принципів розумності, справедливості та пропорційності, оскільки Позивач, як кредитор, не позбавляється можливості захистити власні інтереси також шляхом стягнення суми інфляційних втрат та суми річних у тому розмірі, який відповідно до обставин справи виконує компенсаційну функцію для кредитора, та, в той же час, деякою мірою відновлює майнову сферу боржника.

З огляду на наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що у розгляді цієї справи суд першої інстанції реалізували надане йому дискреційне право на зменшення заявленої Позивачем суми пені за наслідками аналізу, оцінки доказів та дослідженню конкретних обставин безпосередньо цієї справи, враховуючи умови конкретних правовідносин та надані сторонами докази.

Окремо, судова колегія звертає увагу, що зменшення судом розміру пені не є звільненням боржника від відповідальності, оскільки зі змісту ст. 219 Господарського кодексу України, яка регулює межі господарсько-правової відповідальності, порядок і умови зменшення розміру та звільнення від відповідальності, чітко вбачається, що зменшення судом розміру стягуваної пені є проявом обмеження відповідальності боржника, а не звільненням його від відповідальності.

Апеляційний суд зауважує, що присуджені до стягнення штрафні санкції є справедливою компенсацією за несвоєчасне виконання зобов`язання, у зв`язку з чим доходить висновку, що зменшення розміру неустойки у цій справі не призвело до нівелювання самого значення пені як відповідальності за порушення Відповідачем зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів Позивача у зв`язку з порушенням його права на своєчасне (відповідно до строків, передбачених Договором) отримання плати за поставлений газ.

Судова колегія також наголошує, що визначення розміру, на який зменшуються нараховані позивачем санкції, є суб`єктивним правом суду.

Судовою колегією відхиляються посилання ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» на невстановленість місцевим судом винятковості обставин та неправильного застосування ст. 233 Цивільного кодексу України, адже зауваження апелянта відносно недостатності обґрунтування з боку суду підстав зменшення нарахованих санкцій носять оціночний характер.

Апеляційний суд наголошує на тому, що цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Така позиція апеляційного суду узгоджується із правової позицією, яка викладена в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013; постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №913/89/18, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

Отже, висновки суду першої інстанції у даній справі узгоджуються з нормами закону, які регулюють можливість зменшення розміру пені та є засобом недопущення їх використання ані як інструменту для отримання необґрунтованих доходів, ані як способу Відповідача уникнути відповідальності.

З огляду на фактичні обставини справи, приймаючи до уваги ступінь виконання зобов`язання Відповідачем, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, апеляційна колегія вважає, що господарський суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені, заявленого до стягнення, а тому висновок місцевого господарського суду про часткове задоволення позову відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Водночас, враховуючи вищенаведений висновок суду апеляційної інстанції щодо неправильного визначення місцевим господарським судом періоду нарахування пені та, відповідно, належного розміру останньої, що мав бути зазначеним Позивачем у позовній заяві, судова колегія вважає, що згадане твердження суду першої інстанції підлягає виключенню з мотивувальної частини оскаржуваного рішення.

За змістом ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Відтак, приймаючи до уваги положення чинного законодавства і встановлені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що у відповідності до ч. 4 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, слід змінити мотивувальну частину оскаржуваного рішення суду першої інстанції шляхом виключення висновків суду щодо періоду нарахування пені, а саме: неправомірності нарахування Позивачем пені у період з 01.07.2023 по 15.08.2023, та, відповідно, висновку про належність суми пені, яка підлягає стягненню у даних спірних правовідносинах у розмірі 16 940,98 грн.

Водночас, резолютивна частина оскаржуваного рішення, відповідно до якої позовні вимоги задоволені частково, з огляду на зменшення суми пені до 1 023,47 грн, - залишається без змін, а відтак, вимоги апеляційної скарги ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» залишають без задоволення.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 29.01.2025 у справі №916/5238/24 в оскаржуваної частині змінити, виключивши з його мотивувальної частини наступні висновки суду:

«Отже нарахування Позивачем пені у період з 01.07.2023 по 15.08.2023 є неправомірним.

Судом встановлено, що пеня за прострочення оплати за договором у періоди з 16.04.2022 по 30.06.2023 складає суму в розмірі 16 940,98 грн.»

В решті рішення Господарського суд Одеської області від 29.01.2025 у справі №916/5238/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Богацька Н.С.

Суддя Принцевська Н.М.