ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2025 Справа № 914/1161/25

За позовом: Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс», м. Львів,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпрес», м.Львів,

про стягнення 984'066,46 грн заборгованості.

Суддя Б. Яворський,

при секретарі О. Муравець.

Представники сторін:

від позивача: Н. Лелів,

від відповідача: не з`явився.

Відводів складу суду сторонами не заявлялося.

Відповідно до ст.222 ГПК України фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу vkz.court.gov.ua.

Суть спору. На розгляд Господарського суду Львівської області через систему Електронний суд надійшла позовна заява Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпрес» про стягнення 984'066,46 грн заборгованості за договором комісії №00615 від 03.10.2022, з яких: 932'970,37 грн основний борг, 41'050,69 грн інфляційні втрати та 10'045,40 грн 3% річних (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 13.06.2025).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 11.04 2025 року справу № 914/1161/25 передано на розгляд судді Яворському Б.І.

Ухвалою суду від 16.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; суд встановив строк для реалізації учасниками справи процесуальних прав.

Ухвала про відкриття провадження у справі та прийняття справи до розгляду була надіслана за адресою відповідача, що міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, та повернута засобами поштового зв`язку із зазначенням у довідці про повернення «за закінченням терміну зберігання». Отримання поштової кореспонденції залежить від волевиявлення відповідача та на нього як на особу, яка здійснює підприємницьку діяльність, покладається організація належного отримання поштової кореспонденції, пов`язаної із здійсненням ним такої діяльності. Отже, негативні наслідки неодержання підприємцем звернення до нього, якщо таке звернення здійснене добросовісно і розумно, покладаються на нього (аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.05.2020 у справі №910/719/19). Відтак, в розумінні ст. 242 ГПК України відповідач повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Крім того, процесуальні документи щодо розгляду спору у даній справі офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua та знаходяться у вільному доступі. Причини відкладення розгляду справи викладено у відповідних ухвалах суду.

Ухвалою від 30.06.2025 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Аргументи позивача.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем у період з листопада 2022 року до жовтня 2024 року умов договору комісії в частині реалізації проїзних карток споживачам послуг комітента за встановленою комітентом ціною від свого імені, але за рахунок комітента. Упродовж цього строку у комісіонера виникла заборгованість з проїзних карток у розмірі 934?500,37 грн., що підтверджується актами прийому-передачі послуг (звітами комісіонера) та довідкою про розрахунки. За неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань позивачем нараховано 41'050,69 грн інфляційних втрат та 10'045,40 грн 3% річних, які просить стягнути з відповідача.

Аргументи відповідача.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався, з заявами та клопотаннями на адресу суду не звертався.

Представник позивача у судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити.

У підготовчі та судове засідання повноважний представник відповідача не з?являвся, з заявами та клопотаннями на адресу суду не звертався.

Суд відзначає, що в силу приписів ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно пункту 1 ч.3 ст.202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 ст.202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Таким чином, оскільки відповідача було належним чином повідомлено про відкриття провадження та судові засідання, на засадах відкритості та гласності судового процесу сторонам створено всі необхідні умови для можливості захисту їх прав та охоронюваних законом інтересів, а відповідач, у свою чергу, не скористався наданим йому правом на подання відзиву на позовну заяву, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч.9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

У судовому засіданні 14.07.2025 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

03 жовтня 2022 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерпрес» (комісіонер) та Львівським комунальним підприємством «Львівелектротранс» (комітент) укладено договір комісії №00615, відповідно до умов якого комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за встановлену в договорі плату реалізовувати разові квитки для проїзду в міському електротранспорті, а також багаторазові квитки (тридцятиденні проїзні картки) для проїзду в міському електротранспорті (надалі - проїзні картки) споживачам послуг комітента за встановленою комітентом ціною від свого імені, але за рахунок комітента.

Відповідно до п.1.2 договору комісіонер здійснює продаж проїзних карток у своїй роздрібній торговельній мережі (кіосках, павільйонах, магазинах) на території м.Львова. Обсяг проїзних карток, який передається для реалізації комісіонерові, зазначається у накладній і складає кількість (п.2.4 договору).

За умовами п. 3.6 договору щодватижні (в четвер) комісіонер перераховує на поточний рахунок комітента кошти, отримані від продажу проїзних карток за попередні дні, за винятком належної йому винагороди.

Комісіонер зобов?язався своєчасно проводити розрахунки з комітентом за продані проїзні картки (п.5.1.8 договору).

Згідно з п.6.5 договору щомісячно до 2 числа наступного місяця сторони підписують акт прийому-передачі послуг (звіт комісіонера), який підтверджує фак надання послуг комісіонером.

За умовами п.9.1 договору цей договір вважається укладеним з моменту підписання і діє до 31.12.2022 з правом пролонгації.

Позивач зазначає, що на виконання умов договору за період листопада 2022 року жовтня 2024 року комісіонер здійснив реалізацію проїзних карток на суму 932?970,37 грн, що підтверджується актами прийому-передачі послуг (звітами комісіонера), які долучені до матеріалів справи та довідкою про розрахунки з ТОВ «Інтерпрес». Первинні документи підписані сторонами без зауважень, однак приписів п.3.6 договору відповідач не дотримався, отриманих коштів від продажу не повернув.

03.01.2025 позивач скерував відповідачу претензію з вимогою про погашення існуючої заборгованості упродовж 7 календарних днів (до 30.01.2025), проте така залишена без відповіді та задоволення.

За неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань позивачем за період 31.01.2025-10.06.2025 нараховано 41'050,69 грн інфляційних втрат та 10'045,40 грн 3% річних, які просить стягнути з відповідача.

ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування.

Згідно з ст.74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст.626 ЦК України).

Договір, відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист.

Між сторонами виникли взаємні права та обов`язки на підставі укладеного договору комісії №00615 від 03.10.2022.

Факт здійснення господарських операцій і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Доказів розірвання договору або визнання його недійсним матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Позивачем у повному обсязі виконано прийняті на себе зобов`язання щодо, передачі комісіонерові проїзних карток.

Згідно ст. 1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Відповідно до ст. 1014 ЦК України комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться. Якщо комісіонер вчинив правочин на умовах більш вигідних, ніж ті, що були визначені комітентом, додатково одержана вигода належить комітентові.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України).

Відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань щодо своєчасного проведення розрахунків з позивачем за продані проїзні картки.

Матеріалами справи підтверджується, що у період листопада 2022 року жовтня 2024 року комісіонер здійснив реалізацію проїзних карток на суму 932?970,37 грн, які ним не були повернуті. Відповідач доказів повернення суми заборгованості суду не надав. Вказане свідчить про неналежне виконання договірних зобов`язань зі сторони відповідача. Відтак, вимога про стягнення з відповідача 932?970,37 грн заборгованості за договором підлягає задоволенню.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Положеннями ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат та враховуючи положення ст.14 ГПК України, суд встановив, що до стягнення з відповідача, підлягають заявлені позивачем 10'045,40 грн 3% річних та 40'747,95 грн інфляційних втрат. У задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити.

Оскільки відповідач доводів позивача не спростував, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, які досліджені в ході судового розгляду, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Сплата позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжною інструкцією № 9114 від 10.04.2025 на суму 11'366,39 грн. та платіжною інструкцією №10485 від 13.06.2025 на суму 442,41 грн.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю чи частково незалежно від результатів вирішення спору (ч.9 ст.129 ГПК України). Оскільки у даному випадку спір виник з внаслідок неправильних дій відповідача, суд покладає на нього судовий збір.

Керуючись статтями 2, 3, 12, 13, 42, 46, 73-80, 123, 126, 129, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпрес» (79004, м.Львів, вул.Стрийська, 104; ідентифікаційний код 23948055) на користь Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» (79013, м.Львів, вул.Ак.Сахарова, 2; ідентифікаційний код 03328406) 932?970,37 грн основного боргу, 40'747,95 грн інфляційних втрат, 10'045,40 грн 3% річних та 11'808,80 грн. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 17.07.2025.

Суддя Яворський Б.І.