ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2025 р. Справа№ 910/19806/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Коробенка Г.П.

Кравчука Г.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2024

у справі №910/19806/23 (суддя Зеленіна Н.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Центренерго"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 228 992,30 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Публічне акціонерне товариство "Центренерго" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення збитків у розмірі 228 992,30 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань по перевезенню вантажів та протиправним відчепленням двох вагонів, позивачем понесені додаткові витрати на оплату за користування вагонами, які перебували у тимчасовій митній зоні. На переконання позивача, зазначені витрати понесені ним з незалежних від нього причин та підпадають під ознаки збитків.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.03.2024 по справі №910/19806/23 відмовлено повністю у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Центренерго" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 228 992,30 грн.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем заявлених позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апелянт вважає, що судом не дотримано ст. 2, 5, 13, 14, 73, 74, 75 76,77,78,79,86, 237 ГПК і було допущено порушення ст.121 Статуту залізниць України, п.16 Правил користування вагонами, рішення прийнято без дослідження належним чином зібраних у справі доказів та не встановлено пов`язаних з ними обставини, що входили до предмета доказування, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно доводів апеляційної скарги позивача:

Судом першої інстанції не було належним чином, у законний спосіб, проаналізовано та досліджено надані докази до позовної заяви.

Не було враховано, що спірні вагони були відправлені за накладними №02334 та №01229 з перевантаженням вагонів на станції Замость - Бортатиче. Тому посилання Відповідача на те, що відповідальність за завантаження вагону лежить на відправникові, не відповідає обставинам справи, адже вагони були перевантажені на залізничній станції, тому відповідальність за нерівномірне завантаження покладається на залізницю.

Судом не враховано те, що вагони під навантаження подає залізниця. В її обов`язки входить надання технічно справних вагонів. Якщо вагон був поданий у технічно справному стані то і вантаж був завантажений у технічно справний вагон, адже залізниця прийняла його до перевезення без зауважень, що підтверджує штемпель залізниці про відправлення. Несправність була виявлена на шляху прямування, отже вона виникла на шляху прямування, а не під час завантаження. До того ж вантаж до моменту виявлення пройшов сотні кілометрів та не одну залізничну станцію, але на жодній несправність не була виявлена. Отже її не було. З цього слідує висновок про те, що несправність виникла на шляху прямування в процесі перевезення, тобто з вини Відповідача.

Судом зроблено висновок про недоведеність позивачем такого елемента цивільно-правової відповідальності як шкода, а матеріали справи не містять доказів сплати позивачем на рахунок залізниці або на рахунок ПрАТ «Київ- Дніпровське МППЗТ» коштів у розмірі 228992,30 грн. В той же час матеріали справи містять Відомості плати за надані послуги та користування вагонами № 2501 0087 від 25.01.2022 та № 20121612 від 20.12.2021, які підтверджують здійснені нарахування за користування вагонами, а також Акт надання послуг №378 від 21.12.2021 та Відомості плати за надані послуги до акту №378 від 21.12.2021, які підтверджують здійснення Трипільською ТЕС оплат в повному обсязі.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2024 у справі №910/19806/23, розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.07.2025 справу №910/19806/23 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Скрипки І.М., суддів: Кравчука Г.А., Коробенко Г.П.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача повністю спростовує доводи апелянта, оскаржуване рішення просить залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

19.03.2023 між АТ "Українська залізниця" (перевізник) та ПАТ "Центренерго" (замовник) було укладено договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, відповідно до умов якого предметом договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних із організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг і проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно до накладної №02334, 05.12.2021 зі станції Яшчув, Польща до станції Трипілля-Дніпровське, Україна, відвантажено партію з 20 вагонів, у тому числі вагон №68119874, із вантажем - вугілля кам`яне.

На станції перетину кордону Ізов (експ.) Львівської залізниці 05.12.2021 на 20 вагонів відправки за накладною №02334 була складена транзитна декларація №205090/2021/001226.

06.12.2021 з 20 вагонів, які перевозилися за накладною №02334, вагон №68119874 було відчеплено через комерційний брак навантаження вагону, про що на станції Здолбунів складено акт загальної форми №12639 від 06.12.2021.

На станцію Трипілля-Дніпровське вагон №68119874 прибув 15.12.2021 за досильною накладною №35342260, в якій міститься посилання на акти загальної форми №1961 від 06.12.2021, №8494 від 07.12.2021, №8496 від 10.12.2021 та №303 від 10.12.2021.

За час очікування прибуття вагону №68119874 Трипільською ТЕС ПАТ "Центренерго" було сплачено 164 192,30 грн плати за користування 19 вагонами з 16 годин 10.12.2021 до 17 години 15.12.2021.

Окрім того, відповідно до накладної №01229, 09.01.2022 зі станції Славкув, Польща, до станції Трипілля-Дніпровське, Україна, відвантажено партію з 9 вагонів, у тому числі вагон №61848974, із вантажем - вугілля кам`яне.

На станції перетину кордону Ізов (експ.) Львівської залізниці 12.01.2022 на 9 вагонів відправки за накладною №01229 була складена транзитна декларація №205090/22/000044.

14.01.2022 з 9 вагонів, які перевозилися за накладною №001229, вагон №61848974 було відчеплено через технічну несправність корпусу автосцепки, що впливало на безпеку руху вагонів, про що на станції Бердичів складено акт загальної форми №21 від 14.01.2022 та повідомлення №9847 на ремонт та технічне обслуговування вагону №61848974.

На станцію Трипілля-Дніпровське вагон №61848974 прибув 21.01.2022 за досильною накладною №34080523, в якій міститься посилання на акт загальної форми №21 від 14.01.2022.

За час очікування прибуття вагону №61848974 Трипільською ТЕС ПАТ "Центренерго" було сплачено 64 800 грн плати за користування 8 вагонами, що перебували у тимчасовій митній зоні.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що понесені позивачем витрати на оплати за користування вагонами за час перебування вагонів у митній зоні в очікуванні двох вагонів є збитками, які завдані позивачу в результаті протиправної поведінки відповідача, а відтак просить стягнути з відповідача збитки у загальному розмірі 228 992,30 грн.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначає, що затримка вагонів сталася не з вини відповідача, а тому вина відповідача відсутня. Затримка вагонів була здійснена митними органами у зв`язку із проведенням митних формальностей. Окрім того, стягнення збитків з перевізника не передбачено нормами Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, на підставі якої здійснювалося перевезення вантажу, та умовами укладеного між сторонами договору. Також відповідач вказує на відсутність у його діях всіх елементів складу цивільного правопорушення, які є підставою для стягнення збитків, та пропуск позивачем позовної давності.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

За змістом ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у вказаній справі становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням обставин вказаної господарської справи, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Положення статті 1166 Цивільного кодексу України вимагають встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди); у свою чергу, спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

При цьому, встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Разом з тим, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача, і є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Відповідно ст. 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Згідно ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Як передбачено ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За приписами ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

У відповідності до ч. ч. 2, 3 ст. 909 Цивільного кодексу України договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно ч. 3 ст. 307 Господарського кодексу України вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про залізничний транспорт" законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із законів України "Про транспорт", «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативно-правові акти, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Відповідно до ст. 6 Статуту залізниць України накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

Згідно ст. 4 Статуту залізниць України перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Оскільки в період грудень 2021 - січень 2022 позивачу надавались послуги з перевезення вантажів в прямому міжнародному сполученні, то до спірних правовідносин застосовується Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення.

Перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951, яка встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу у прямому міжнародному залізничному сполученні та в прямому міжнародному залізнично-паромному сполученні.

Відповідно до ст. 5 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення за відсутності відповідних положень в цій Угоді застосовується національне законодавство тієї сторони, в якій уповноважена особа реалізує свої права.

За приписами статті 8 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення порядок застосування умов цієї Угоди, а також спеціальні умови перевезень окремих видів вантажів встановлюються Правилами перевезень вантажів (додаток 1 до цієї Угоди).

Відповідно до договору перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти ввірений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, узгодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу. Перевізник здійснює на умовах УМВС перевезення вантажу, якщо здійсненню перевезення не перешкоджають обставини, яким перевізник не може запобігти і усунення яких від нього не залежить. Укладення договору перевезення підтверджується накладною. Кожен наступний перевізник, приймаючи до перевезення вантаж разом із накладною, вступає тим самим в договір перевезення та приймає на себе виникаючі за ним зобов`язання. Вагон для перевезення вантажу надає перевізник або відправник. Для перевезення надаються вагони, допущені до обігу в міжнародному сполученні (ст. 14 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення).

Як передбачено ст. 15 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, у накладній повинні міститися такі відомості: найменування відправника і його поштову адресу; найменування одержувача і його поштову адресу; найменування договірного перевізника; найменування залізниці і станції відправлення; найменування залізниці і станції призначення; найменування прикордонних станцій переходів; найменування вантажу і його вод; номер відправки; рід упаковки; кількість місць вантажу; маса вантажу; номер вагона (контейнера), ким надано вагон для перевезення вантажу (відправником або перевізником); перелік супровідних документів, прикладених відправником до накладної; про оплату провізних платежів; кількість і знаки пломб; спосіб визначення маси вантажу; дата укладення договору перевезення.

Згідно п. 7.1 розділу 2 (накладна) Правил перевезення вантажів додатку 1 до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, перевезення вантажу оформлюється накладною єдиного зразку по формі, що наведена у додатку 1 до Правил. Накладна оформлюється і пред`являється договірному перевізнику. Графи накладної заповнюються відправником і перевізником відповідно до приписів цих правил.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про залізничний транспорт" підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоров`я громадян, які користуються його послугами, а також безпеку руху поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України.

Статтею 23 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення передбачено, що перевізник має право перевірити чи дотримані відправником правила перевезення і відповідає відправка даним вказаними відправником у накладній.

Відповідно до ст. 19 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення навантаження вантажу повинно здійснюватися в технічно справні, придатні для перевезення даного вантажу та очищені вагони. Особа, яка здійснювала навантаження, несе відповідальність за визначення придатності вагонів для перевезення конкретного вантажу, дотримання технічних вимог по розміщенню та кріпленню вантажів у вагонах, а також за всі наслідки незадовільного навантаження.

Як встановлено судом, 06.12.2021 було складено акт загальної форми №1961, обставинами для складання акту визначено комерційну несправність - за даними ТДВВ підозра на повздовжнє зміщення центру маси вантажу більше допустимих норм. На підставі зазначеного акту вагон №68119874 було відчеплено. Аналогічні обставини викладені у акті загальної форми №8494 від 07.12.2021; та окрім того зазначено, що комерційну несправність (повздовжнє зміщення центру маси вантажу більше допустимих норм) буде усунуто після відчеплення вагону, а сам вагон затримано для усунення комерційної несправності.

При цьому, навантаження вагону №68119874 було здійснено відправником (Lubelaki Wegiel Bogdanka SA, можлива описка у назві через неякісне зображення).

Окрім того, 14.01.2022 було складено акт загальної форми №21, у якому встановлено, що вагон №61848974 відчеплено через технічні несправності.

Як вбачається із накладної №01229 навантаження вагону було здійснено відправником (Polbilding Sp., можлива описка у назві через неякісне зображення).

Відповідно до параграфа 1,3 статті 19 УМВС саме особа, яка здійснювала навантаження, несе відповідальність за дотримання технічних вимог по розміщенню та кріпленню вантажів у вагонах, а також всі наслідки незадовільного навантаження.

Згідно параграфа 1 статті 38 УМВС сторони договору перевезення несуть відповідальність за дії третіх осіб, послугами яких вони користуються.

АТ «Укрзалізниця» та договірний перевізник не приймали участі ані у навантаженні вагону №61848974 на станції Яшчув Республіка Польща, ані у перевантаженні вагонів на станції Замость-Бортаче Республіка Польща, доказів зворотного позивачем не надано.

Відповідно до параграфа 4 статті 19 УМВС якщо в накладній відсутні відомості, ким навантажений вагон, то рахується, що він навантажений відправником.

Згідно з відмітками в графі 20, 21 накладної УМВС №02334 «Погружено от правителем. На весах от правителя». Тобто саме відправником, а не залізницею здійснено навантаження вантажу із порушенням встановлених норм, і саме він несе відповідальність за всі наслідки незадовільного навантаження.

Враховуючи, що навантаження вагону №61848974 здійснювалось вантажовідправником (його представником), що підтверджується накладною, а комерційний брак навантаження вагону №61848974 виник не з вини АТ «Укрзлізниця» та впливав на безпеку руху, АТ «Укрзалізниця» правомірно відчепила вагон для здійснення його перевантаження відповідно до технічних норм.

У відповідності до положень статті 23 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, відповідачем здійснено перевірку дотримання відправником правил перевезення вантажу, встановлено наявність комерційних несправностей, які могли вплинути на безпеку руху та прийнято рішення про відчеплення вагонів для усунення несправності.

Верховним Судом у постанові від 17.01.2022 по справі №910/1904/20 вказано, що неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо заподіювач шкоди не був уповноважений на такі дії.

Позивач зазначає, що за накладною УМВС №01229 вагони перевантажувались на станції Замость-Бортаче, що не відповідає дійсності, оскільки за даною накладною перевантаження не здійснювалось, що підтверджується відомостями, які містяться в накладній.

14.01.2022 з 9 вагонів, які перевозилися за накладною №001229, вагон №61848974 було відчеплено через технічну несправність корпусу автосцепки, що впливало на безпеку руху вагонів, про що на станції Бердичів складено акт загальної форми №21 від 14.01.2022 та повідомлення №9847 на ремонт та технічне обслуговування вагону №61848974.

На станцію Трипілля-Дніпровське вагон №61848974 прибув 21.01.2022 за досильною накладною №34080523, в якій міститься посилання на акт загальної форми №21 від 14.01.2022.

Оскільки відповідно до параграфу 1,3 статті 19 УМВС навантаження повинно здійснюватися в технічно справні, придатні для перевезення даного вантажу та очищені вагони і відповідальність за дотримання цих умов несе вантажовідправник, а згідно із п.2 параграфу 6 статті 39 УМВС перевізник звільняється від відповідальності за перевищення строку доставки вантажу, якщо це перевищення було викликано виною відправника або отримувача, саме вантажовідправник несе відповідальність за визначення вагону №61848974 технічно справним.

АТ «Укрзалізниця» задля забезпечення безпеки руху на залізничному транспорті, виявивши несправність вагону, яка могла призвести до втрати/відчеплення частини вагонів, вчинила всі необхідні дії по його відчепленню та ремонту.

З огляду на викладене, відсутня вина АТ «Укрзалізниця» у виявленій технічній несправності відчепленого для ремонту вагону.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність вини відповідача у затримці вагонів №68119874 та №61848974, що зумовило нарахування позивачу плати за користування вагонами, які перебували у митній зоні.

Не доведення позивачем наявності необхідного складового елемента цивільно-правової відповідальності у вигляді вини правильно встановлено судом першої інстанції, внаслідок чого правильним є висновок про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування шкоди.

За змістом вимог ст. 16, 22 Цивільного кодексу України відшкодування збитків як спосіб захисту цивільних прав та інтересів є різновидом відшкодування майнової шкоди, завданої особі у результаті порушення її цивільного права.

За загальним правилом збитками є втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у неодержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконане боржником.

Колегія звертає увагу на те, що згідно параграфа 1 статті 37 УМВС, на підставі якої здійснювалось перевезення вантажу, перевізник несе відповідальність лише перед відправником або отримувачем вантажу і лише випливаючи виключно із договору перевезення, в той час як позивач не є платником спірних платежів.

Статтею 37 УМВС не передбачено відповідальність перевізника за завдану шкоду/збитки, позивачем заявлено позовні вимоги, які не випливають із договору перевезення.

При цьому колегією суддів відхиляються доводи апелянта про наявність у справі Відомості плати за надані послуги та користування вагонами № 2501 0087 від 25.01.2022 та № 20121612 від 20.12.2021, які підтверджують здійснені нарахування за користування вагонами, а також Акт надання послуг №378 від 21.12.2021 та Відомості плати за надані послуги до акту №378 від 21.12.2021, які підтверджують здійснення Трипільською ТЕС оплат в повному обсязі, оскільки заявлена до стягнення сума не списувалась АТ «Укрзалізниця» з особового рахунку ПАТ «Центренерго», вказані послуги не надавались.

Відповідач не може нести відповідальність за міжнародне перевезення іншу, ніж передбачено нормами УМВС, в той же час пред`явлені вимоги стосуються стягнення збитків з перевізника, що не передбачено нормами УМВС.

Виходячи з матеріалів справи в їх сукупності, суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову про відшкодування шкоди. З огляду на висновки суду про недоведеність позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позову, клопотання відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності обґрунтовано залишено без розгляду.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З огляду на встановлені обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Доводи апелянта про не дотримання судом ст. 2, 5, 13, 14, 73, 74, 75 76,77,78,79,86, 237 ГПК, допущення порушення ст.121 Статуту залізниць України, п.16 Правил користування вагонами, прийняття рішення без дослідження належним чином зібраних у справі доказів та не встановлення пов`язаних з ними обставини, що входили до предмета доказування, які мають значення для правильного вирішення справи, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, а наявні в матеріалах справи докази свідчать про обґрунтованість викладених в оскаржуваному рішенні висновків суду.

При цьому, колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом апеляційної інстанції, інші доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не беруться до уваги, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції про відмову в позові, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б дійти висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Доводи та міркування скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги у тій мірі, в якій вони узгоджуються з викладеним у даній справі, та не впливають на прийняття рішення у даному спорі, внаслідок чого у задоволенні апеляційної скарги позивача належить відмовити.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, доводи позивача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про відмову в позові.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276 ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2024 у справі №910/19806/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2024 у справі №910/19806/23 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Публічне акціонерне товариство "Центренерго".

4. Матеріали справи №910/19806/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Г.П. Коробенко

Г.А. Кравчук