17.07.2025Справа № 910/2645/25
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Норма Плюс"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Акціонерне товариство "Комерційний банк "Глобус"
про визнання банківської гарантії такою, що не підлягає виконанню, та стягнення коштів у розмірі 1205151,60 грн.
Суддя Усатенко І.В.
Секретар судового засідання Скобіола О.П.
Представники сторін: згідно протоколу судового засідання
У судовому засіданні 17.07.2025 в порядку ст. 240 Господарського процесуального кодексу України було проголошено скорочене рішення.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Норма Плюс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" про визнання банківської гарантії такою, що не підлягає виконанню, та стягнення 1205151,60 грн.
Ухвалою суду від 10.03.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Акціонерне товариство "Комерційний банк "Глобус", призначено підготовче засідання на 03.04.2025.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.06.2025 позов задоволено частково. Вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (03065, м. Київ, проспект Гузара Любомира, 44, ідентифікаційний код 42795490) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Норма Плюс" (08170, Київська область, Фастівський район, с. Віта-Поштова, вулиця Набережна, 33, ідентифікаційний код 32917708) грошові кошти у сумі 1205151 (один мільйон двісті п`ять тисяч сто п`ятдесят одну) грн 60 коп., судовий збір у розмірі 14461 (чотирнадцять тисяч чотириста шістдесят одну) грн 82 коп. В частині позовних вимог про визнання банківської гарантії № 30133 від 07.12.2022, виданої Акціонерним товариством Комерційний банк "Глобус" Товариству з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" такою, що не підлягає виконанню - відмовлено.

25.06.2025 від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу у сумі 42000,00 грн та судового збору у розмірі 16884,30 грн.

Ухвалою суду від 30.06.2025 розгляд заяви призначено на 17.07.2025.

03.07.2025 від відповідача надійшли заперечення проти заяви позивача, в яких він просив зменшити розмір витрат на правову допомогу на 99,9% та в зв`язку з його необґрунтованістю і не співмірністю просив відмовити у стягненні витрат на правову допомогу.

В судове засідання 17.07.2025 представник третьої особи не з`явився, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином.

Неявка представника третьої особи не перешкоджає розгляду заяв по суті.

В судовому засіданні представник позивача просив не розглядати вимогу про розподіл судового збору, оскільки, вона була заявлена помилково, в решті вимог підтримав свою заяву та просив її задовольнити.

Представник відповідача підтримав свої письмові заперечення, просив відмовити у стягненні витрат або зменшити їх розмір.

Розглянувши подані заяви та додані до них документи і матеріали, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до приписів статті 221 Господарського процесуального кодексу України (в редакції чинній на момент подання заяви) якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; судом не вирішено питання про судові витрати.

Положеннями частини 3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України (в редакції чинній на момент подання заяви) унормовано, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі та в тому самому порядку, що й судове рішення.

Згідно з частинами 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація вказаного принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України.

У позовній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю "Норма Плюс" вказувало, що попередній (орієнтовний) розмір судових витрат складається із судового збору та витрат на правову допомогу, докази в підтвердження розміру останніх будуть подані в порядку передбаченому ч. 8 ст. 129 ГПК України.

У заяві від 25.06.2025 року позивач просив суд стягнути з відповідачів на його користь витрати на оплату професійної правничої допомоги у загальному розмірі 42000,00 грн. Від вимоги про стягнення судового збору у розмірі 16884,30 грн в судовому засіданні 17.07.2025 позивач відмовився.

В підтвердження розміру витрат на правову допомогу позивач надав договір № 13/23 про надання правової допомоги від 23.12.2023, укладений між Адвокатським об`єднанням "Міжнародна правова безпека" (адвокатське об`єднання) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Норма Плюс" (клієнт), відповідно до п. 1.1 якого цей договір регулює правовідносини сторін, за якою адвокатське об`єднання зобов`язується надавати правову допомогу клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно п. 3.1 договору за правову допомогу, передбачену цим договором, клієнт сплачує адвокатському об`єднанню гонорар у розмірі , встановленому за домовленістю сторін у додатку до договору.

Сторонами було підписано додаткову угоду № 4 від 27.01.2025, в якій визначено, що 1 година надання послуг коштує 3000,00 грн.

Позивач надав: акт наданих послуг за березень місяць від 31.03.2025, яким підтверджено надання наступних послуг: 05.03-10.03.2025 підготовка та подача позовної заяви до Господарського суду міста Києва до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" про визнання банківської гарантії такою, що не підлягає виконанню та стягнення коштів у розмірі 1205151,60 грн тривалістю 8 годин, загальною вартістю 24000,00 грн;

акт надання послуг за квітень місяць від 28.04.2025, яким підтверджено надання наступних послуг по даному спору - 01.04.-10.04.2025 підготовка та подача відповіді на відзив у справі № 910/2645/25 тривалістю 3 години на суму 9000,00 грн; 01.04.-17.04.2025 участь представника в судовому засіданні по справі № 910/2645/25 тривалістю 2 години на суму 6000,00 грн;

акт наданих послуг за травень 2025 від 27.05.2025, яким підтверджено надання наступних послуг по даному спору - 15.05.2025 участь представника в судовому засіданні по справі № 910/2645/25 тривалістю 1 година на суму 3000,00 грн.

Акти підписані та скріплені печатками обох контрагентів без зауважень та підтверджують надання позивачу правової допомоги у справі № 910/2645/25 загальною вартістю 42000,00 грн.

Позивач надав суду копії платіжних інструкцій від 31.03.2025 року № 4747 на суму 69000,00 грн, від 28.05.2025 року № 4946 на суму 108000,00 грн та від 28.04.2025 року № 4858 на суму 63000,00 грн на оплату послуг професійної правничої допомоги за Договором. Суд відзначає, що позивачем було оплачену загальну вартість послуг, визначену у поданих до суду актах, яка включає правову допомогу загалом за певний місяць, в тому числі і в даній справі.

У той же час, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Однак, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Суд зазначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони у разі наявності її заперечень щодо співрозмірності заявленої суми компенсації має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а їх розмір є розумним та виправданим. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Судом враховано, що надані позивачем документи на підтвердження розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію, зокрема, розумної необхідності таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 11.12.2018 року в справі № 910/2170/18.

З аналізу поданих доказів, предмету спору та ціни позову, чуд не вбачає, що розмір правової допомоги, визначений позивачем є надмірним чи не співмірним.

Відповідно до частини 1 статті 15 Господарського процесуального кодексу України, пропорційність у господарському суді, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до ч. 4 ст 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем було заявлено 2 позовні вимоги у справі № 910/2645/25. Судом задоволено одну вимогу про стягнення грошових коштів та відмовлено у задоволенні вимоги про визнання банківської гарантії такою, що не підлягає виконання.

Оскільки, позов було задоволено частково (одну вимогу задоволено, в одній відмовлено), суд вважає обґрунтованим розподілити витрати на правову допомогу пропорційно кількості задоволених вимог, а отже з відповідача підлягає стягненню 50% від вартості витрат позивача на правову допомогу.

Зважаючи на вищенаведені обставини, з урахуванням предмету та підстав позовних вимог, а також складності справи, та заперечення відповідача, оцінюючи фактичні витрати позивача з урахуванням всіх аспектів цієї справи, з огляду на те, що заявлений позивачем до відшкодування розмір судових витрат на правову допомогу, на переконання суду, відповідає критеріям співмірності, пропорційності та розумної необхідності, керуючись принципом розумності судових витрат та з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що справедливим та співрозмірним є стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 21000,00 грн., що становить 50 % від суми таких витрат, вказаних в актах прийому-передачі наданих послуг.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Норма Плюс" про стягнення витрат на правничу допомогу задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (03065, м. Київ, проспект Гузара Любомира, 44, ідентифікаційний код 42795490) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Норма Плюс" (08170, Київська область, Фастівський район, с. Віта-Поштова, вулиця Набережна, 33, ідентифікаційний код 32917708) витрати на правову допомогу у розмірі 21000 (двадцять одна) грн 00 коп.

3. В іншій частині заяви - відмовити

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 18.07.2025

Суддя І.В.Усатенко