ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2025 Справа № 914/191/23

Господарський суд Львівської області у складі судді Мазовіти А.Б. за участю секретаря судового засідання Амбіцької І.О., розглянув матеріали позовної заяви

за позовом: заступника керівника Франківської окружної прокуратури м. Львова в інтересах держави, м. Львів

до відповідача-1: Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача-2: Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Львів-автокар», м. Винники, Львівська область

про: визнання недійсними рішень, скасування державної реєстрації прав

за участю представників:

прокурор: Леонтьєва Н.Т.;

від відповідача-1: не з`явився;

від відповідача-2: не з`явився;

Обставини розгляду справи.

10.01.2023 на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява заступника керівника Франківської окружної прокуратури м. Львова в інтересах держави, м. Львів до Львівської міської ради, м. Львів, Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Львів-автокар», м. Винники, Львівська область про визнання недійсними рішень, скасування державної реєстрації прав.

Ухвалою суду від 16.01.2023 позовну заяву залишено без руху.

23.01.2023 на адресу суду надійшла заява прокурора про усунення недоліків позовної заяви

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 30.01.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 27.02.2023.

24.10.2023 через канцелярію суду від Львівської міської ради надійшов відзив на позовну заяву (вх. №3653/23 від 24.10.2023).

Ухвалою від 27.02.2023 суд відклав підготовче засідання на 13.03.2023.

13.03.2023 через канцелярію суду від Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Львів-автокар» надійшло клопотання про продовження строку на подання відзиву на позовну заяву (вх. №6245/23 від 13.03.2023).

Ухвалою від 13.03.2023 суд задовольнив клопотання відповідача-2 про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву, продовжив відповідачу-2 строк для подання відзиву на позовну заяву на 5 календарних днів, продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів, відклав підготовче засідання на 03.04.2024.

29.03.2023 через канцелярію суду від Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Львів-автокар» надійшли відзив на позовну заяву (вх. №7808/23 від 29.03.2023) та клопотання про витребування доказів (вх. №7810/23 від 29.03.2023).

Ухвалою від 03.04.2023 суд витребував у Львівської міської ради докази, відклав підготовче засідання на 20.04.2023.

04.04.2023 через підсистему «Електронний суд» від прокурора надійшла відповідь на відзив (вх. №8433/23 від 04.04.2023).

20.04.2023 через канцелярію суду від Львівської міської ради надійшло клопотання про надання витребуваних документів (вх. №9727/23 від 20.04.2023).

20.04.2024 через канцелярію суду від Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Львів-автокар» надійшло клопотання про приєднання доказів (вх. №9837/23 від 20.04.2023).

Ухвалою від 20.04.2023 суд задовольнив клопотання відповідача-2 про приєднання доказів (вх.№ 9837/23 від 20.04.2023) та долучив до матеріалів справи докази, що додані відповідачем-2 до зазначеного клопотання, відклав підготовче засідання на 15.05.2023.

12.05.2023 через підсистему «Електронний суд» від прокурора надійшли пояснення щодо належності та допустимості доказів (вх. №11906/23 від 12.05.2023).

Ухвалою від 15.05.2023 суд відклав підготовче засідання на 12.06.2023.

01.06.2024 через канцелярію суду від Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Львів-автокар» надійшли клопотання про закриття провадження у справі (вх. №13800/23 від 01.06.2023), клопотання про залишення позову без розгляду (вх. №13802/23 від 01.06.2023)

09.06.2023 через підсистему «Електронний суд» від прокурора надійшли заперечення на клопотання про закриття провадження у справі та заперечення на клопотання про залишення позову без розгляду (вх. №14437/23 від 09.06.2023).

В підготовчому засіданні 12.06.2023 було оголошено перерву до 26.06.2023.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді, підготовче засідання, призначене на 26.06.2023, не відбулось.

Ухвалою суду від 04.07.2023 підготовче засідання призначено на 13.07.2023.

Ухвалою від 13.07.2023 суд відклав підготовче засідання на 20.07.2023.

13.07.2023 через канцелярію суду від Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Львів-автокар» надійшло клопотання про зупинення провадження у справі (вх. №2732/23 від 13.07.2023).

17.07.2023 через канцелярію суду від прокурора надійшло заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі (вх. №17682/23 від 17.07.2023).

Ухвалою від 20.07.2023 суд зупинив провадження у справі №914/191/23 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у справі № 925/1133/18.

Ухвалою від 12.09.2024 суд провадження у справі поновив, справу призначив до розгляду на 30.09.2024.

30.09.2024 через підсистему «Електронний суд» від Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Львів-автокар» надійшли пояснення (вх. №23647/24 від 30.09.2024).

В підготовчому засіданні 30.09.2024 було оголошено перерву до 31.10.2024.

Ухвалою суду від 31.10.2024 підготовче засідання призначено на 14.11.2024.

14.11.2024 через підсистему «Електронний суд» від Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Львів-автокар» надійшли заява про залишення позову без розгляду (вх. №4228/24 від 14.11.2024) та заява про залишення позовної заяви без руху (вх. №27646/224 від 14.11.2024)

В підготовчому засіданні 14.11.2024 було оголошено перерву до 05.12.2024.

З огляду на те, що за результатами підготовчого провадження було вирішено усі необхідні завдання, сторонами подані усі докази, які доводять обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, суд ухвалою від 05.12.2024 в задоволенні клопотань відповідача-2 про закриття провадження (вх. №13800/23 від 01.06.2023), про залишення позову без розгляду (вх. №13802/23 від 01.06.2023), про залишення позовної заяви без руху (вх. №27646/224 від 14.11.2024), про залишення позову без розгляду (вх. №4228/24 від 14.11.2024) відмовив, закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 23.12.2024.

Ухвалою від 23.12.2024 суд відклав судове засідання на 20.01.2025.

20.01.2025 через підсистему «Електронний суд» від Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Львів-автокар» надійшло клопотання про зупинення провадження у справі (вх. №236/25 від 20.01.2025).

В судовому засіданні 20.01.2025 було оголошено перерву до 06.02.2025.

03.02.2025 через канцелярію суду від прокурора надійшло заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі (вх. №2696/25 від 03.02.2025).

Судове засідання, призначене на 06.02.2025, не відбулось, оскільки протягом часу, визначеного судом для проведення даного засідання, у місті Львові тривала повітряна тривога.

Ухвалою суду від 06.02.2025 судове засідання призначено на 03.03.2025.

Судове засідання, призначене на 03.03.2025, не відбулось, оскільки протягом часу, визначеного судом для проведення даного засідання, у місті Львові тривала повітряна тривога.

Ухвалою суду від 03.03.2025 судове засідання призначено на 20.03.2025.

Ухвалою від 20.03.2025 суд відклав судове засідання на 07.04.2025.

Ухвалою від 20.03.2025 суд в задоволенні клопотання відповідача-2 про зупинення провадження у справі відмовив, відклав судове засідання на 07.04.2025.

Судове засідання, призначене на 07.04.2025, не відбулось у зв`язку з надходженням повідомлення про замінування будівлі Господарського суду Львівської області.

Ухвалою суду від 07.04.2025 судове засідання призначено на 05.05.2025.

05.05.2025 через підсистему «Електронний суд» від Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Львів-автокар» надійшли письмові пояснення (вх. №11636/25 від 05.05.2025).

Ухвалою від 05.05.2025 суд відклав судове засідання на 26.05.2025.

Ухвалою від 06.05.2025 суд відклав судове засідання на 03.06.2025.

Ухвалою від 03.06.2025 суд відклав судове засідання на 26.06.2025.

Ухвалою від 26.06.2025 суд відклав судове засідання на 09.07.2025.

Заяв про відвід суду не поступало.

Суть спору та правова позиція сторін.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на те, що на підставі рішень №4843, 4838 від 12.11.2020 Рясне-Руська сільська рада Яворівського району Львівської області передала ОК «Гаражно-будівельний кооператив «Львів-автокар» у власність земельні ділянки площею 0,0997 га та 0,0998 га відповідно (кадастрові №№:11:016:0056, :11:016:0057), для будівництва та обслуговування гаражів. Надалі вищевказані земельні ділянки разом з іншими земельними ділянками було об`єднано в одну площею 0,1995 га з кадастровим №:11:016:0086.

Як ствердив прокурор, рішення №4843, 4838 від 12.11.2020 прийнято всупереч вимогам ст.ст. 41, 116, 134 Земельного кодексу України. Зокрема, гаражно-будівельним кооперативам, в порядку ст. 41 ЗК України, земельні ділянки можуть надаватись лише для гаражного будівництва і лише з цільовим призначенням - землі житлової та громадської забудови. Водночас, рішеннями №4843, 4838 від 12.11.2020 відповідачу-2 надано у власність для будівництва та обслуговування гаражів земельні ділянки за категорією земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, з кодом КВЦПЗ 12.04 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, що прямо суперечить ст. 41 ЗК України.

Спірне рішення про передачу гаражно-будівельному кооперативу земельних ділянок прийнято за відсутності встановлення такої можливості у затвердженій містобудівній документації, а тому всупереч ст. 41 ЗК України.

Крім того, відповідач-2 не має на меті здійснення гаражного будівництва для забезпечення потреб його членів, а є юридичною особою, створеною з метою здійснення різних видів діяльності, відмінних від гаражного будівництва для забезпечення потреб членів кооперативу, зокрема отримання прибутку.

Також документація із землеустрою, яка повинна містити, в тому числі, належне обґрунтування (розрахунок) щодо необхідності виділення членам кооперативу відповідних земельних ділянок відповідної площі - відсутня, звернення кооперативу та оспорюване рішення Рясне-Руської сільської ради не містять жодних даних щодо необхідності забезпечення членів Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Львів-автокар» умовами для зберігання транспортних засобів (їх наявності, кількості тощо), а також обгрунтувань розміру земельної ділянки, яка необхідна для цих цілей.

Таким чином, прокурор просив суд:

1) визнати недійсним рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області №4843 від 12.11.2020 «Про передачу у власність ОК «Гаражно- будівельний кооператив «Львів-автокар» земельної ділянки»;

2) визнати недійсним рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області №4838 від 12.11.2020 «Про передачу у власність ОК «Гаражно- будівельний кооператив «Львів-автокар» земельної ділянки»;

3) скасувати державну реєстрацію права власності Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Львів-автокар» на земельну ділянку за кадастровим №:11:016:0086, площею 0,1995 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, номер запису про право власності / довірчої власності: 41554131.

Відповідач-1 у поданому відзиві на позовну заяву позов визнав підставним та обгрунтованим, просив задоволити.

В судових засіданнях представник відповідача-2 проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов. Зокрема, відповідач-2 зазначив, що необґрунтованим є посилання прокурора на Генеральний план м. Львова 2010 року як доказ незаконного розпорядження Рясне-Руською сільською радою земельною ділянкою, оскільки судовими рішеннями у справі № 813/479/17 встановлено, що місто Львів має єдиний Генеральний план 1978 року, який не змінювали у спосіб, передбачений законом. Отже, не можна брати до уваги Генеральний план міста Львова, що затверджений ухвалою Львівської міської ради від 30.09.2010 №3924, та план зонування, що затверджений ухвалою Львівської міської ради від 21.05.2015 № 4657.

Також прокурор безпідставно ототожнює гаражно-будівельний кооператив з обслуговуючим кооперативом. Норми Земельного кодексу України не обмежують прав обслуговуючих кооперативів на отримання земельних ділянок, а також не містять вимог щодо обґрунтувань (розрахунку) площ.

Крім того, Львівська міська рада не є правонаступником Рясне-Руської сільської ради, адже рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №640/15962/20 (яке набрало законної сили 27.05.2022) визнано протиправним та скасовано розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №718-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Львівської області» у частині включення Рясне-Руської сільської ради до складу Львівської ОТГ з адміністративним центром у місті Львові. Станом на час розгляду цієї справи спір переглядається у касаційному порядку. Щодо ухвали Львівської міської ради від 29.12.2020 № 6 «Про функціонування Львівської міської територіальної громади» (якою Львівську міську раду визнано правонаступником прав та обов`язків місцевих рад, що приєднуються до Львівської територіальної громади), то така прийнята на підставі скасованого розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 718-р та, відповідно, втратила чинність у відповідній частині.

Таким чином, суд повинен закрити провадження у справі, оскільки стороною спірних правовідносин є юридична особа (Рясне-Руська сільська рада), яка є офіційно припиненою та не має правонаступників.

Відповідач-2 додатково зазначив, що відсутні підстави для представництва інтересів держави прокурором, адже відсутній інтерес держави - у разі задоволення позову благо отримає територіальна громада, а не держава. Львівська міська рада не делегувала свої повноваження прокурору. Прокурор помилково стверджує про відсутність органу, уповноваженого державою здійснювати функції захисту її інтересів у спірних правовідносинах. Таким органом відповідно до Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» є Виконавчий комітет Львівської міської ради.

Також прокурор порушив визначений ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» порядок звернення до суду з позовом, адже не повідомляв Львівську міську раду про звернення з позовом перед його поданням. Крім того, позовну заяву підписав та подав заступник керівника Франківської окружної прокуратури міста Львова. Він має право вчиняти відповідні дії за умови відсутності на дату підписання та подання позову керівника окружної прокуратури та його першого заступника. Однак до позову не долучено доказів відсутності на дату підписання і подання позову керівника Франківської окружної прокуратури міста Львова та його першого заступника.

У процесі розгляду справи суд встановив наступне.

Львівською міською радою, беручи до уваги ухвали міської ради від 16.11.2017 №2588 «Про затвердження меморандуму про порозуміння між Львівською міською радою та Рясне-Руською сільською радою» та від 07.12.2017 №2677 «Про внесення змін до ухвал міської ради від 14.07.2015 №4968 та від 01.10.2015 № 5143», звернення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району від 17.12.2018 №1132, 14.02.2019 прийнято ухвалу №4647 від «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації частини земель міста Львова», згідно з якою затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації частини земель міста Львова орієнтовною площею 209,0 га (території, які межують з Рясне-Руською сільською радою), у тому числі земельної ділянки №1 площею 26,5865 га (кадастровий номер №:11:016:0001), у тому числі площею 5,5847 га у межах червоних ліній вулиці, (код КВЦПЗ 16.00 - землі запасу) за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (п.1.1).

Пунктом 3 вказаної ухвали вирішено передати зазначену у пункті зокрема 1.1 цієї ухвали земельну ділянку №1 площею 26,5865 га (кадастровий номер №:11:016:0001) комунальної власності Львівської міської ради до земель державної власності та пунктом 5 - рекомендувати Львівській обласній державній адміністрації розглянути питання прийняття зазначених земельних ділянок у державну власність з подальшою передачею цих земель у комунальну власність територіальної громади Рясне-Руської сільської ради Яворівського району.

Згідно даних Державного реєстру прав на нерухоме майно, 19.03.2019 зареєстровано право комунальної власності Львівської міської ради на земельну ділянку за кадастровим№:11:016:0001.

Розпорядженням Львівської обласної державної адміністрації від 23.08.2019 №916/0/5-19 «Про прийняття земельних ділянок комунальної власності у державну власність», до земель державної власності із земель комунальної власності Львівської міської ради прийнято зокрема земельну ділянку площею 26,5865 га (кадастровий номер :11:016:0001, КВЦПЗ - 16.00).

Згідно даних Державного реєстру прав на нерухоме майно, 29.11.2019 зареєстровано право державної власності Львівської обласної державної адміністрації на земельну ділянку за кадастровим №:11:016:0001.

Розпорядженням Львівської обласної державної адміністрації від 15.12.2019 №1483/0/5-19 «Про передачу земельних ділянок з державної власності у комунальну власність», передано до земель комунальної власності Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області земельні ділянки державної власності, серед яких зокрема земельна ділянка за кадастровим №:11:016:0001.

Рішенням Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області від 18.12.2019 №3365 «Про прийняття земельних ділянок у комунальну власність» прийнято у комунальну власність зокрема земельну ділянку за кадастровим №:11:016:0001, 19.12.2019 зареєстровано право комунальної власності.

03.01.2020 Рясне-Руською сільською радою Яворівського району Львівської області прийнято рішення №3432 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок (при поділі)», яким надано дозвіл зокрема на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки за кадастровим №:11:016:0001 площею 26,5865 га на 7 земельних ділянок, зокрема земельну ділянку №4 площею 8,1837 га.

Рішенням Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області №3700 від 19.05.2020 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки загальною площею 26,5865 га, на 7 земельних ділянок, зокрема земельну ділянку №4 площею 8,1837 га №:11:016:0004.

03.06.2020 зареєстровано право комунальної власності Рясне-Руської сільської ради на земельну ділянку за кадастровим №:11:016:0004.

11.09.2020 Рясне-Руською сільською радою Яворівського району Львівської області прийнято рішення №4194 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок (при поділі)», яким надано дозвіл зокрема на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки за кадастровим №:11:016:0004 площею 8,1837 га.

Рішенням Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області №4377 від 19.10.2020 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки загальною площею 8,1837 га, в результаті чого утворено, зокрема, земельні ділянки за кадастровими №№:11:016:0056, :11:016:0057, площами 0,0997 га та 0,0998 га відповідно.

04.11.2020 зареєстровано право комунальної власності Рясне-Руської сільської ради на земельні ділянки за кадастровими №№:11:016:0056, :11:016:0057.

04.11.2020 до Рясне-Руської сільської ради надійшло звернення ОК «Гаражно- будівельний кооператив «Львів-автокар» про передачу у власність обслуговуючого кооперативу 9 земельних ділянок, площами: 0,0983 га, 0,0992 га, 0,0998 га, 0,099 га, 0,0982 га, 0,0982 га, 0,099 га, 0,0997 га, 0,092 га. До звернення кооперативу долучено виписку з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

12.11.2020 рішеннями Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області №4843, 4838 дві земельні ділянки, площами 0,0997 га та 0,0998 га відповідно (кадастрові №№:11:016:0056, :11:016:0057), Львівська область, м. Львів, (територія, що межує з Рясне-Руською сільською радою) передано у власність Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Львів-автокар» для будівництва та обслуговування гаражів код КВЦПЗ 16.00 Землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам) за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, із земель запасу, що не надані у власність або користування громадянам чи іншим юридичним особам.

Пунктом 2.3 вказаних рішень зобов`язано кооператив забезпечити зміну виду використання земельної ділянки з КВЦПЗ 16.00 Землі запасу на КВЦПЗ 12.04 Для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства (для розміщення та обслуговування гаражного кооперативу).

23.11.2020 зареєстровано право приватної власності ОК «ГБК «Львів-автокар» на земельні ділянки за кадастровими №№:11:016:0056, :11:016:0057.

Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 14.04.2021 вищевказані об`єкти нерухомого майна - земельні ділянки за кадастровими № №:11:016:0056, :11:016:0057 закрито, у зв`язку з об`єднанням. В подальшому, 14.04.2021 зареєстровано право власності ОК «ГБК «Львів-автокар» на земельну ділянку за кадастровим №:11:016:0086, площею 0,1995 га на підставі заяви №46, посвідченої 04.02.2021 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Глод А.Р., рішень Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області №№4843, 4838 від 12.11.2020.

Дослідивши представлені суду докази, заслухавши пояснення прокурора, представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 10 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до частини 1 статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що в разі звернення з вимогами про визнання незаконним та скасування, зокрема, правового акту індивідуальної дії, виданого органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, встановленню та доведенню підлягають як обставини того, що оскаржуваний акт суперечить актам цивільного законодавства (не відповідає законові), так і обставини, що цей акт порушує цивільні права або інтереси особи, яка звернулась із відповідними позовними вимогами, а метою захисту порушеного або оспорюваного права є відповідні наслідки у вигляді відновлення порушеного права або охоронюваного інтересу саме особи, яка звернулась за їх захистом. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.03.2023 у справі №920/456/19, від 14.06.2022 у справі №903/1173/15, від 09.11.2021 у справі №906/1388/20, від 26.08.2021 у справі №924/949/20, від 23.10.2018 у справі №903/857/18, від 20.08.2019 у справі №911/714/18, від 13.10.2020 у справі №911/1413/19.

Водночас, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування. Зазначені правові позиції неодноразово висловлювалися Верховним Судом та узагальнено викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі №903/1030/19.

Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто, цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18 (пункт 63), від 08.02.2022 у справі №209/3085/20 (пункт 24), від 21.09.2022 у справі №908/976/190 (пункти 5.6, 5.9)).

Згідно з принципом процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу (тобто вирішення одного спору у декількох судових справах в одній чи декількох судових юрисдикціях) є неприпустимим. Вирішення справи у суді в одному судовому процесі має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18 (пункт 63), від 19.01.2021 у справі №916/1415/19 (пункт 6.13), від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц (пункт 82), від 02.02.2021 у справі №925/642/19 (пункт 50), від 06.04.2021 у справі №910/10011/19 (пункт 94), від 20.10.2021 у справі №9901/554/19 (пункт 19), від 08.02.2022 у справі №209/3085/20 (пункт 24), від 21.09.2022 у справі №908/976/190 (пункт 5.6), від 22.09.2022 у справі №462/5368/16-ц (пункт 44)).

Інакше кажучи, не є ефективним той спосіб захисту, який у разі задоволення відповідного позову не відновлює повністю порушене, оспорюване право, а відповідне судове рішення створює передумови для іншого судового процесу, у якому буде відбуватися захист права позивача, чи таке рішення об`єктивно неможливо буде виконати.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11.02.2025 у справі №922/985/24.

Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (статті 387, 388, 1212 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина 2 статті 52 ЗК України).

Предметом позову про витребування майна є вимога власника, який не є володільцем цього майна, до особи, яка заволоділа майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Метою позову про витребування майна є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном, зокрема землями сільськогосподарського призначення, означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, призводить до ефективного захисту прав власника саме цього майна.

Таким чином, у разі державної реєстрації права власності за новим володільцем (відповідачем), власник, який вважає свої права порушеними, має право пред`явити позов про витребування відповідного майна.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справі № 633/408/18.

За обставинами даної справи, фактичним володільцем земельної ділянки, кадастровий №:11:016:0086 є ОК «Гаражно-будівельний кооператив «Львів-автокар» (реєстраційне володіння).

А тому, належним та ефективним способом захисту прав та інтересів позивача у даній справі має бути віндикаційний позов. Такий спосіб захисту є найбільш ефективним засобом (способом), про що неодноразово наголошував Верховний Суд.

Однак, у даній справі прокурором не заявлено позовних вимог про витребування спірної земельної ділянки.

Разом з тим, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип диспозитивності, що передбачено в статті 14 ГПК України, за яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Прокурор у цій справі заявив позовну вимогу про визнання недійсним рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області №4843, 4838 від 12.11.2020 про передачу у власність ОК «Гаражно-будівельний кооператив «Львів-автокар» земельної ділянки.

Проте, Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що вимога про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом, є неефективним способом захисту прав особи. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням, а можливість його скасування не дозволить позивачу ефективно відновити володіння відповідною земельною ділянкою (пункт 8.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №912/2797/21; пункт 9.67 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі №483/448/20, пункт 180 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.09.2023 у справі №910/8413/21).

Не є належним способом захисту права або інтересу позивача і вимога про скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, оскільки воно вичерпує свою дію в момент цієї реєстрації. Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 04.09.2018 у справі №915/127/18, від 29.05.2019 у справі №367/2022/15-ц, від 05.10.2022 у справі №922/1830/19.

Крім того, Львівська міська рада попередньо не була власником спірної земельної ділянки, речові права на земельні ділянки з кадастровими №№:11:016:0056, :11:016:0057, які надалі були об`єднані в одну з кадастровим №:11:016:0086, за нею не були зареєстровані, а тому скасування державної реєстрації прав власності (припинення відповідних прав) не відновлює право власності Львівської міської ради на спірне майно.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19.

З огляду на викладене, суд вважає, що прокурор звернувся у цій справі із способом захисту, який не призведе до поновлення прав держави, відновлення володіння, користування або розпорядження земельною ділянкою, що є самостійною підставою для відмови у позові.

При цьому, суд вважає, що з огляду на наведені вище обставини, відпала необхідність дослідження судом фактичних обставин справи, оскільки такі висновки мотивувальної частини судового рішення можуть сприйматися як преюдиційні під час розгляду інших справ за участі сторін цього спору (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №906/1336/19 від 08.06.2021).

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оскільки спір виник з вини прокурора, судові витрати по розгляду справи в відповідно до ст. 129 ГПК України необхідно покласти на прокурора.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 237, 241, 326, 327 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову заступника керівника Франківської окружної прокуратури м. Львова в інтересах держави відмовити.

2. Судові витрати покласти на прокурора.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 21.07.2025.

Суддя Мазовіта А.Б.