ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року

м. Київ

cправа № 904/3926/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Письменна О. М.,

за участю представників:

позивача - Тарарука Л. Р. (адвоката, в режимі відеоконференції),

відповідача - Подольського В. О. (адвоката),

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 13.03.2025 (колегія суддів: Іванов О. Г. - головуючий, Чус О. В., Дармін М. О.) та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2024 (суддя Юзіков С. Г.) у справі

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Приватного підприємства "АТЛАНТА-АГРО"

про стягнення 4 503 204,60 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. У листопаді 2022 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця") звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного підприємства "АТЛАНТА-АГРО" (далі - ПП "АТЛАНТА-АГРО") про стягнення з відповідача на користь позивача 3 244 500,00 грн плати за користування вагонами та 1 258 704,60 грн збору за зберігання вантажу.

1.2. Позовні вимоги АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" обґрунтовані тим, що відповідач не сплатив позивачу плату за користування вагонами та збір за зберігання вантажу за період часу, коли вагони були в розпорядженні відповідача.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.02.2023, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 15.06.2023 у справі № 904/3926/22, задоволено позов АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця".

Вирішено стягнути з ПП "АТЛАНТА-АГРО" на користь АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" 3 244 500,00 грн плати за користування вагонами та 1 258 704,60 грн збору за зберігання вантажу.

2.2. Господарські суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця", встановили, що матеріалами справи доведено наявність підстав для нарахування плати за користування вагонами та збору на зберігання вантажу. Крім того, за висновками господарських судів попередніх інстанцій, відповідач не довів обставин, які звільняють ПП "АТЛАНТА-АГРО" від сплати платежів за користування вагонами та за зберігання вантажу.

2.3. Постановою Верховного Суду від 21.11.2023 скасовано постанову Центрального апеляційного господарського суду від 15.06.2023 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.02.2023 у справі № 904/3926/22, а справу № 904/3926/22 передано на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

2.4. Верховний Суд, скасовуючи судові рішення господарських судів попередніх інстанцій та направляючи цю справу на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначив, що відповідно до частини 2 статті 13 Закону України ?Про залізничний транспорт? AT ?Укрзалізниця? має право запроваджувати, за погодженням з центральним органом виконавчої влади в галузі транспорту, тимчасові обмеження щодо перевезень у окремі райони під час стихійного лиха, виникнення інших надзвичайних обставин, скупчення нерозвантажених транспортних засобів у пунктах призначення. Крім того, Верховний Суд із посиланням на підпункт 40 пункту 4 Положення про Міністерство інфраструктури України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.06.2015 № 460, статтю 29 Статуту залізниць України, дійшов висновку про те, що реалізація такої складової господарського повноваження, як тимчасові обмеження щодо перевезень, здійснюється за погодженням із центральним органом виконавчої влади (особою, яка здійснює владні повноваження). Водночас, як зазначив Верховний Суд, усупереч положенням статті 13 Закону України ?Про залізничний транспорт?, статті 29 Статуту залізниць України, матеріали справи не містять погодження з Міністерством інфраструктури України тимчасового обмеження щодо перевезень, яким заборонено навантаження на станцію Чорноморськ-Порт-Е. За висновком Верховного Суду, господарські суди попередніх інстанцій, обмежившись посиланням на те, що на цей час Міністерство інфраструктури України не встановило порядок тимчасового обмеження перевезень у окремі райони під час виникнення надзвичайних обставин, не надали належної правової оцінки співвідношенню Закону України ?Про залізничний транспорт? і наказу Міністерства транспорту України від 30.05.2002 № 344, а також не врахували того, що сам факт відсутності процедури погодження не є підставою для звільнення органу виконавчої від виконання покладених на нього обов`язків. Крім того, як зазначив Верховний Суд, господарські суди не дослідили в повному обсязі подані сторонами докази, на підставі яких можливо було би встановити наявність / відсутність вини однієї чи іншої сторони у справі в затримці вагонів та наявність / відсутність підстав для звільнення відповідача від плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу, що є ключовим питанням для правильного вирішення цього спору. Верховний Суд також зазначив про недослідження господарськими судами причин продовження відправником забирання порожніх вагонів зі станції та їх навантаження на під`їзній колії її власника.

2.5. За результатами нового розгляду справи рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2024, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 13.03.2025 у справі № 904/3926/22, відмовлено в задоволенні позову АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця".

2.6. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця", господарські суди попередніх інстанцій установили, що позивач із посиланням на запровадження в Україні відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/22 "Про введення воєнного стану в Україні" воєнного стану із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, пункт 2.4.1 договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 25.05.2020, статтю 29 Статуту залізниць України, ввів розпорядженням від 24.02.2022 № ЦЦО/99 тимчасове обмеження перевезень, у тому числі заборонив перевезення до станції Чорноморськ-Порт-Е (припортова дирекція залізничних перевезень-ДН-5) регіональної філії "Одеська залізниця" для всіх одержувачів. Однак, як зазначили господарські суди, АТ "Українська залізниця" розпорядженням від 24.02.2022 ввело конвенційну заборону № ЦЦО/99 за відсутності повноважень на введення таких обмежень. За висновками господарських судів, реалізація такої складової господарського повноваження, як тимчасові обмеження щодо перевезень, здійснюється за погодженням із центральним органом виконавчої влади (особою, яка здійснює владні повноваження). Водночас, як установили господарські суди, матеріали справи не містять погодження з Міністерством інфраструктури України тимчасового обмеження щодо перевезень, яким заборонено навантаження на станцію Чорноморськ-Порт-Е, що, за висновками господарських судів, суперечить положенням статті 13 Закону України ?Про залізничний транспорт?, статті 29 Статуту залізниць України.

Оскільки перевезення вантажів до станції Чорноморськ-Порт-Е були обмежені (заборонені) розпорядженням позивача від 24.02.2022 № ЦЦО/99, то господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що ПП "АТЛАНТА-АГРО" не може відповідати за будь-які наслідки у зв`язку з такою забороною. При цьому господарські суди виснували, що саме позивач є відповідальним за затримку в наданні послуг щодо перевезення вантажів. За таких обставин господарські суди дійшли висновку про те, відповідач підтвердив відсутність його вини стосовно затримки вагонів. Крім того, господарські суди попередніх інстанцій, дослідивши надані учасниками справи докази, встановили, що відповідач продовжував навантаження вагонів після отримання повідомлення позивача про запровадження заборони розпорядженням АТ "Укрзалізниця" від 24.02.2022 № ЦЦО/99. Оскільки така заборона є незаконною, а позивач не надав доказів на підтвердження скупчення вагонів на станції призначення, то суди дійшли висновку про те, що у відповідача не виникло обов`язку відмови від завантаження поданих позивачем вагонів. Тому, за висновками господарських судів, у цьому випадку відсутні підстави для стягнення з відповідача 3 244 500,00 грн плати за користування вагонами та 1 258 704,60 грн збору за зберігання вантажу.

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

3.1. Не погоджуючись із постановою Центрального апеляційного господарського суду від 13.03.2025 та рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.02.2023 у справі № 904/3926/22, до Верховного Суду звернулося АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" з касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця".

3.2. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" зазначає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця", звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

3.3. На думку скаржника, на цей час відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування приписів статей 11, 526 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 13 Закону України "Про залізничний транспорт", статей 119- 121 Статуту залізниць України, пунктів 12, 16 Правил користування ваганами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, пункту 31 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644.

3.4. ПП "АТЛАНТА-АГРО" у відзиві на касаційну скаргу просить касаційну скаргу АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" залишити без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін. ПП "АТЛАНТА-АГРО" вважає, що АТ "Українська залізниця" за відсутності погодження Міністерства інфраструктури України не мало самостійних повноважень на запровадження обмежень перевезення вантажів, а тому розпорядження від 24.02.2022 № ЦЦО/99 прийнято з порушенням законодавства. При цьому ПП "АТЛАНТА-АГРО" вважає, що саме позивач спричинив виникнення умов для затримки в наданні послуг.

4. Обставини справи, встановлені судами

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що відповідач приєднався до публічного договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, що підтверджується електронними документами: заявою від 16.03.2020 № 32150080/2020-001 про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) щодо укладення договору, яка підписана електронним цифровим підписом представника відповідача (замовника); повідомленням від 16.03.2020 № 99-32150080/2020-001 про укладення договору, в якому повідомляється про укладення договору та присвоєння кодів замовника, а саме: як відправника / одержувача - 8678; як платника - 8203375.

4.2. Предметом договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних із організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах залізниці (перевізника), вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника, пов`язаних із цим супутніх послуг і проведення розрахунків за ці послуги. У розумінні договору користування вагоном не є орендою майна, а плата за користування власним вагоном перевізника не є орендною платою (пункт 1.1 договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом).

4.3. Договір є публічним договором, за яким перевізник бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг, пов`язаних із організацією та здійсненням перевезення вантажів залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх замовників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (пункт 1.5 договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом).

4.4. Замовник зобов`язаний сплачувати послуги перевізника та інші платежі, належні перевізнику за договором із сум внесеної передоплати за кодом платника; самостійно та регулярно ознайомлюватися зі змінами до договору, направленими перевізником документами та повідомленнями, іншою інформацією щодо надання послуг, розміщеною в інформаційних системах перевізника (пункти 2.1.4, 2.1.14 договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом).

4.5. Відповідно до пункту 3.4 договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом замовник зобов`язаний сплачувати у визначеному договором розмірі плату за користування вагонами перевізника: під час виконання вантажних операцій на місцях загального користування; переданих замовнику на місцях незагального користування; затриманих на станціях в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від замовника; затриманих під час перевезення з інших причин, що не залежать від перевізника.

4.6. Згідно з пунктом 3.4.1 договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом розмір плати за користування власними вагонами перевізника встановлюється відповідно до пункту 3.4.2 договору.

4.7. Пунктом 3.4.2 договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом передбачено, що плата за користування власними вагонами перевізника визначається за кожен вагон відповідно до їх типу за формулою: Пвик = (Спл/24) х tгод х kм, де: Пвик - плата за користування власними вагонами перевізника відповідного типу вагонів; Спл - ставка плати за використання власних вагонів перевізника відповідного типу власних вагонів перевізника, грн/вагон за добу визначена в додатку 1- 2 до договору (у спірний період для зерновозів - 2 100,00 грн); 24 - кількість годин у добі; tгод - кількість годин користування вагонам перевізника для відповідного типу вагонів; kм - коригуючий коефіцієнт, що застосовується до Пвик для вагонів, які приймаються до перевезення у складі маршрутного, контейнерного поїзда. Коефіцієнт встановлюється перевізником та зазначається в додатку 1- 2 до договору.

4.8. Відповідно до пункту 3.4.3 договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом моментом відліку часу для нарахування плати за користування є момент передачі замовнику власних вагонів перевізника або початок затримки відповідно до Правил користування вагонами і контейнерами. Загальний час, за який нараховується та сплачується замовником плата за користування власними вагонами перевізника, включає час перебування вагонів у безпосередньому розпорядженні замовника та час затримки вагонів з його вини в очікуванні подавання під вантажні або інші операції на станціях призначення і на підходах до них.

4.9. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що згідно з протоколом електронного аукціону № КСЕ001-ІІА-748, проведеного 11.02.2022, відповідач став переможцем аукціону з продажу послуг із використання вагонів власності залізниці в кількості 50 вагонів-зерновозів у складі одного маршрутного поїзда на станціях регіональної філії "Львівська залізниця".

4.10. На підставі електронної заявки відправника (відповідача), погодженої із залізницею, подача порожніх вагонів під навантаження у кількості 50 штук відповідачем запланована на 24.02.2022, станція відправлення - Хоростків регіональної філії "Львівська залізниця", станція призначення - Чорноморська. Оскільки у станції Хоростків, де планувалося проводити формування маршруту, відповідач не має власної під`їзної колії, подача вагонів для навантаження здійснювалася на під`їзну колію Приватного підприємства "Енергоощадні технології" (далі - ПП "Енергоощадні технології") згідно з поданою письмовою угодою від 23.02.2022 № 17, погодженою із власником під`їзної колії та залізницею.

4.11. За умовами договору про експлуатацію залізничної під`їзної колії від 01.08.2018 № Л/ДН-2/18/697/М/п, укладеного між АТ "Укрзалізниця" та ПП "Енергоощадні технології", подача / забирання вагонів здійснюється локомотивом власника під`їзної колії, максимальна одночасна подача складає 4 вагони.

4.12. Відповідач 23.02.2022 подав начальнику станції Хоростків лист-клопотання № 23/04 про забирання вагонів-зерновозів у навантаженому стані з під`їзної колії ПП "Енергоощадні технології" на місця загального користування в очікуванні оформлення маршрутного поїзда. Відповідач гарантував оплату платежів (зберігання, накопичення).

4.13. Відповідно до акта загальної форми від 24.02.2022 № 369, починаючи з 00 год 01 хв 24.02.2022 всі п`ятдесят порожніх вагонів простоювали на станції Хоростків у очікуванні подачі під вантажні операції з вини відповідача. Перша група із чотирьох вагонів подана на під`їзну колію під навантаження 24.02.2022 о 08 год 00 хв (акт загальної форми від 24.02.2022 № 370), передана після завантаження на станцію для накопичення маршруту 24.02.2022 о 10 год 25 хв (акт загальної форми від 24.02.2022 № 374).

4.14. Позивач із посиланням на запровадження в Україні відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/22 "Про введення воєнного стану в Україні" воєнного стану з 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, пункт 2.4.1 договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, статтю 29 Статуту залізниць України розпорядженням від 24.02.2022 № ЦЦО/99 ввів тимчасове обмеження перевезень, у тому числі заборонив перевезення до станції Чорноморська (припортова дирекція залізничних перевезень-ДН-5) регіональної філії "Одеська залізниця" для всіх одержувачів.

4.15. Відповідно до запису № 88 у Книзі оповіщення про час подання вагонів під навантаження або вивантаження станції Хоростків 24.02.2022 о 12 год 00 хв відповідачу повідомлено про введення конвенційної заборони № ЦЦО 199 на станції Чорноморська. Господарські суди встановили, що така форма повідомлення передбачена пунктом 5 договору на експлуатацію залізничної під`їзної колії. Після отримання такого повідомлення відправник за приписами пункту 31 Правил приймання вантажів до перевезення протягом 12 годин повинен був припинити відвантаження продукції. Незважаючи на такі обставини, відправник продовжував забирання порожніх вагонів зі станції та їх навантаження на під`їзній колії її власника.

4.16. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що всі 50 завантажених вагонів 26.02.2022 о 19 год 30 хв виставлені на місця загального користування і пред`явлені відповідачем до перевезення. Позивач, ураховуючи діючу заборону, з посиланням на пункт 2.4.1 договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, не прийняв наведені вагони до перевезення, про що склав акт загальної форми від 26.02.2022 № 399.

4.17. Позивач зазначав, що завантажені вагони в кількості 50 штук, за які відповідач не сплатив позивачу плату за користування вагонами, перебували в користуванні відповідача з причин, які не залежали від позивача, починаючи із часу їх затримки на станції Хоростків 26.02.2022 о 19 год 30 год до їх передачі позивачу та відправлення за накладною СМГС на станцію призначення СFR Dornesti Румунська залізниця для вантажоодержувача - Акціонерного товариства "Унікум транзит" 24.03.2022 о 13 год 30 хв, що підтверджуються пам`яткою про забирання вагонів № 124 та накладною СМГС на відправлення вагонів.

4.18. Із посиланням на наведені обставини позивач нарахував плату за користування вагонами № 53202511, 58562653, 59598805, 59763391, 59775791, 95056115, 95317061, 95321451, 95322822, 95325080, 95329660, 95367553, 95367884, 95369674, 95375333, 95377404, 95377545, 95379087, 95379764, 95385563, 95387528, 95455549, 95523379, 95523551, 95525424, 95527511, 95530176, 95531521, 95537874, 95585816, 95613170, 95614038, 95619383, 95619771, 95621603, 95623070, 95635124, 95640843, 95667069, 95667168, 95678678, 95679965, 95680880, 95755211, 95760930, 95831459, 95831830, 95834545, 95928511, 95928982, затримані з 00 год 01 хв 24.02.2022 до 13 год 30 хв 24.03.2022 (акт загальної форми від 24.02.2022 № 369), що становить: 2 100,00 грн (ставка плати за використання власного вагона-зерновоза перевізника) / 24 год х 685 год (загальна кількість годин користування вагонами) = 59 937,50 грн (без ПДВ) х 50 (кількість вагонів, які використовувалися) = 2 996 875,00 грн без ПДВ, що з ПДВ складає 3 596 250,00 грн.

4.19. Господарські суди зазначили, що частину коштів (від нарахованої суми 2 996 875,00 грн без ПДВ) у розмірі 293 125,00 грн з відповідача знято за відомістю плати за користування вагонами № 12030025. Тому, як зазначили суди, позивач розрахував суму плати за користування вагонами у розмірі 3 244 500,00 грн.

4.20. Відповідно до пункту 2.1 розділу III Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пункту 9 розділу 7 Правил перевезень вантажів, збір за зберігання завантажених вагонів згідно з актами загальної форми № 374, 375, 376, 379, 383, 384, 385, 388, 389, 391, 394, 396, 399 становить суму в розмірі 1 258 704,60 грн.

4.21. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що збір за зберігання вантажу в розмірі 1 258 704,60 грн включений до розрахункового документа - накопичувальної картки № 03050158, від підпису якої представник відповідача відмовився з таких причин: під час навантаження кукурудзи введено заборону на перевезення вантажів у зв`язку із введенням на території України з 24.02.2022 військового стану (розпорядження від 24.02.2022 № ЦЦО/99); у цьому разі на підставі розпорядження від 05.04.2022 УК № ЦМ-13/693 плата за користування вагонами та зберігання вантажів не нараховується; оскільки вказана конвенційна заборона може бути необмеженою, було прийнято рішення про відправлення вантажу за новим призначенням згідно з вимогами чинного законодавства; відповідні платежі за таке перевезення були сплачені у повному обсязі.

4.22. З метою досудового врегулювання спору 25.05.2022 позивач направив відповідачу претензію від 23.05.2022 № 8-П/2022 про стягнення плати за користування вагонами та збору за зберігання вагонів.

4.23. Відповідач 25.07.2022 надав позивачу відповідь на претензію, в якій зазначив про те, що претензія від 23.05.2022 № 8-П/2022 є безпідставною та незаконною, у зв`язку із чим не підлягає задоволенню.

4.24. Позивач, вважаючи порушеними свої права внаслідок несплати відповідачем плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу за період часу, коли вагони були в розпорядженні відповідача, звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

5.2. Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені в касаційній скарзі та відзиві на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає таке.

5.3. Предметом позову в цій справі є вимоги АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" до ПП "АТЛАНТА-АГРО" про стягнення з відповідача на користь позивача 3 244 500,00 грн плати за користування вагонами та 1 258 704,60 грн збору за зберігання вантажу.

5.4. Позовні вимоги АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" обґрунтовані тим, що відповідач не сплатив позивачу плату за користування вагонами та збір за зберігання вантажу за період, коли вагони були в розпорядженні відповідача.

5.5. За результатами нового розгляду справи рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2024, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 13.03.2025 у справі № 904/3926/22, відмовлено в задоволенні позову АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця".

5.6. АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" не погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій, а тому звернулося з касаційною скаргою на судові рішення. АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця", звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

5.7. Пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

5.8. Зміст наведеної норми права свідчить про те, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

5.9. При касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок про її застосування, із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 та постановах Верховного Суду від 18.03.2025 у справі № 908/3321/23, від 25.02.2025 у справі № 903/622/24, від 04.02.2025 у справі № 909/996/22.

5.10. Крім того, в разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.08.2024 у справі № 906/446/23, від 08.08.2024 у справі № 906/497/23, від 19.03.2024 у справі № 910/6141/22, від 12.09.2023 у справі № 916/1828/22, від 30.05.2023 у справі № 918/707/22.

5.11. На думку скаржника, на цей час відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування приписів статей 11, 526 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 13 Закону України "Про залізничний транспорт", статей 119- 121 Статуту залізниць України, пунктів 12, 16 Правил користування ваганами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, пункту 31 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644.

5.12. Верховний Суд, перевіривши та надавши оцінку доводам скаржника, зазначає таке.

5.13. За встановленими обставинами справи, спірні правовідносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, який є публічним.

5.14. Верховний Суд зазначає, що за змістом частин 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

5.15. Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків

5.16. Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

5.17. Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

5.18. Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

5.19. У частині 1 статті 627 Цивільного кодексу України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

5.20. Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

5.21. При цьому приписами статті 6 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

5.22. Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

5.23. За встановленими обставинами справи, предметом договору, який укладено між позивачем та відповідачем, є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах залізниці (перевізника), вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника, пов`язаних із цим супутніх послуг і проведення розрахунків за ці послуги.

5.24. Верховний Суд зазначає, що за змістом статті 3 Статуту залізниць України (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування.

5.25. Статтею 46 Статуту залізниць України передбачено, що одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

5.26. Відповідно до статті 64 Статуту залізниць України до залізничних під`їзних колій належать колії, що з`єднані із загальною мережею залізниць безперервною рейковою колією і які належать підприємствам, підприємцям, організаціям та установам незалежно від форм власності, а також громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності. Під`їзні колії призначено для транспортного обслуговування одного або кількох підприємств у взаємодії із залізничним транспортом загального користування.

5.27. За змістом статті 119 Статуту залізниць України за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під`їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянам - суб`єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 % зазначених розмірів плати.

5.28. Пунктами 3, 6, 8- 10, 12 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113 (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, що облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46 (додаток-1), відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к (додаток-11), які складаються на підставі пам`яток про подавання / забирання вагонів форми ГУ-45 (додаток -2), пам`яток про видачу / приймання контейнерів форми ГУ-45к (додаток-8), повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами (додаток-12), актів про затримку вагонів форми ГУ-23а (додаток-3), актів загальної форми ГУ-23 (додаток-6).

Час користування обчислюється окремо для кожного вагона і контейнера за його номером. Номерному обліку часу користування підлягають усі вагони і контейнери, подані під вантажні операції на місцях загального користування, а на місцях незагального користування - вагони і контейнери парку залізниць України й інших держав, передані на під`їзні колії або орендовані ділянки колій. Усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, та орендовані ними, що знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника.

У разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери. Про затримку вагонів і контейнерів з вини вантажовласника на підходах до станції призначення залізниця видає наказ. Наказ підписується посадовою особою, визначеною начальником залізниці. Облік затриманих на підходах вагонів здійснюється станцією, на якій вони простоюють, на підставі акта про затримку вагонів, що складається станцією. Усі дані, вказані в цьому акті, передаються станцією у "Повідомленні про затримку вагонів" до інформаційно-обчислювального центру залізниці та на станцію призначення. Акт про затримку вагонів складається у трьох екземплярах: один залишається на станції затримки і два додаються до перевізних документів. Станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію Повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв`язком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником). Загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година. Причини, які є підставою для нарахування плати за користування вагонами в разі затримки їх на підходах до припортових станцій призначення, зазначаються в актах про затримку вагонів.

5.29. За змістом пункту 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.

5.30. На підставі викладеного колегія суддів зазначає, що АТ "Українська залізниця" має право нарахувати плату за користування вагонами та збір за зберігання вантажу за період затримки вагонів та в період перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника та в усіх випадках, крім тих, які залежать від АТ "Українська залізниця". Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.04.2024 у справі № 907/609/22.

5.31. Крім того, Верховний Суд зазначає, що обставини, за якими вантажовласник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами, передбачені пунктом 16 Правил користування вагонами і контейнерами, а саме: а) якщо затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під`їзних коліях, а також через стихійне лихо або аварію на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинними положеннями заборонено виконувати вантажні роботи; б) у разі подання локомотивом залізниці вагонів і контейнерів на фронти навантаження (вивантаження) у кількості, що перевищує їх максимальну переробну спроможність. Вказана максимальна переробна спроможність визначається за договором між залізницею і вантажовласником; в) у разі затримки прийняття залізницею вагонів, які пред`явлено їй до здачі, з причин, що залежать від залізниці. Час такої затримки зазначається у графі "Примітки" пам`ятки про подавання / забирання вагонів, цей час виключається із загального часу користування вагонами (контейнерами).

5.32. Господарські суди попередніх інстанцій, здійснюючи новий розгляд цієї справи, встановили, що позивач із посиланням на запровадження в Україні відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/22 "Про введення воєнного стану в Україні" воєнного стану із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, пункт 2.4.1 договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 25.05.2020, статтю 29 Статуту залізниць України, ввів розпорядженням від 24.02.2022 № ЦЦО/99 тимчасове обмеження перевезень, у тому числі заборонив перевезення до станції Чорноморськ-Порт-Е (припортова дирекція залізничних перевезень-ДН-5) регіональної філії "Одеська залізниця" для всіх одержувачів.

5.33. Однак, як зазначили господарські суди, АТ "Українська залізниця" розпорядженням від 24.02.2022 ввело конвенційну заборону № ЦЦО/99 за відсутності повноважень на введення таких обмежень. За висновками господарських судів, реалізація такої складової господарського повноваження, як тимчасові обмеження щодо перевезень, здійснюється за погодженням із центральним органом виконавчої влади (особою, яка здійснює владні повноваження). Водночас, як установили господарські суди, матеріали справи не містять погодження з Міністерством інфраструктури України тимчасового обмеження щодо перевезень, яким заборонено навантаження на станцію Чорноморськ-Порт-Е, що, за висновками господарських судів, суперечить положенням статті 13 Закону України ?Про залізничний транспорт?, статті 29 Статуту залізниць України.

5.34. Оскільки перевезення вантажів до станції Чорноморськ-Порт-Е були обмежені (заборонені) розпорядженням позивача від 24.02.2022 № ЦЦО/99, то господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що ПП "АТЛАНТА-АГРО" не може відповідати за будь-які наслідки у зв`язку з такою забороною. При цьому господарські суди виснували, що саме позивач є відповідальним за затримку в наданні послуг щодо перевезення вантажів

5.35. Колегія суддів, перевіряючи наведені висновки господарських судів попередніх інстанцій, враховує висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 17.04.2024 у справі № 907/609/22 за позовом АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпаття Асфальт" про стягнення з відповідача на користь позивача 1 758 913,44 грн плати за користування вагонами.

5.36. Верховний Суд у постанові від 17.04.2024 у справі № 907/609/22 зазначив, що за приписами статті 4 Закону України "Про залізничний транспорт" АТ "Українська залізниця" є суб`єктом господарювання, який відповідно до закону наділений виключною компетенцією щодо управління процесом перевезень у внутрішньому і міжнародному сполученнях. У свою чергу, за статтею 13 цього Закону, організовуючи роботу залізничного транспорту в умовах надзвичайних обставин, АТ "Українська залізниця" вправі запроваджувати, за погодженням з центральним органом виконавчої влади в галузі транспорту, тимчасові обмеження щодо перевезень в окремі райони під час стихійного лиха, виникнення інших надзвичайних обставин, скупчення нерозвантажених транспортних засобів у пунктах призначення.

5.37. При цьому подібні положення містяться у статті 29 Статуту залізниць України, в якій зазначено, що AT "Укрзалізниця" має право запроваджувати, за погодженням з Міністерством транспорту України, тимчасові обмеження щодо перевезень в окремі райони під час стихійного лиха, виникнення інших надзвичайних обставин, скупчення нерозвантажених транспортних засобів у пунктах призначення (відповідний пункт розташований у розділі, який охоплює регулювання організації та планування перевезення вантажів).

5.38. Крім того, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.01.2022 у справі №904/1448/20 викладено таку правову позицію:

"Залізниця як суб`єкт господарювання здійснює дії з обмеження перевезень у межах своєї власної господарської компетенції щодо організації та планування господарської діяльності з перевезення вантажів;

втім, реалізація такої складової господарського повноваження, як тимчасові обмеження щодо перевезень, здійснюється за погодженням із центральним органом виконавчої влади (тобто особою, яка здійснює владні повноваження);

Міністерство інфраструктури України відповідно до покладених на нього завдань установлює процедуру та строки припинення або обмеження навантаження і перевезення вантажів та вантажобагажу, що зумовлено обставинами непереборної сили, воєнними діями, блокадою, епідемією або іншими обставинами, які не залежать від перевізників і власників інфраструктури залізничного транспорту загального користування і перешкоджають здійсненню перевезень, та оповіщення про це перевізників і власників інфраструктури загального транспорту загального користування;

ототожнення у зв`язку із цим організаційно-господарської функції, яка здійснюється в межах своєї компетенції суб`єктом господарювання, з владно-управлінськими функціями органу виконавчої влади - суб`єкта владних повноважень є помилковими".

5.39. На підставі наведених положень Закону України ?Про залізничний транспорт? і Статуту залізниць України Верховний Суд зазначає, що реалізація AT "Укрзалізниця" такої складової господарського повноваження, як тимчасові обмеження щодо перевезень, здійснюється виключно за погодженням із центральним органом виконавчої влади (тобто особою, яка здійснює владні повноваження), а саме - Міністерством інфраструктури України. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.04.2024 у справі № 907/609/22.

5.40. З огляду на встановлені судами обставини справи колегія суддів погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій про те, що встановлення тимчасових обмежень щодо перевезень суперечить положенням статті 13 Закону України ?Про залізничний транспорт?, статті 29 Статуту залізниць України.

5.41. З урахуванням наведеного Верховний Суд зазначає, що доводи АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця", викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків господарських судів попередніх інстанцій.

5.42. Крім того, колегія суддів зазначає, що господарські суди попередніх інстанцій, здійснюючи новий розгляд цієї справи, з урахуванням частини 1 статті 316 Господарського процесуального кодексу України в повному обсязі виконали вказівки Верховного Суду, викладені в постанові від 21.11.2023 у цій справі.

5.43. При цьому зміст оскаржуваних судових рішень свідчить про те, що господарські суди попередніх інстанцій із дотриманням вимог процесуального законодавства здійснили оцінку доказів та встановили обставини справи на підставі належних, допустимих, достатніх і достовірних доказів.

5.44. Таким чином, за результатами розгляду цієї справи Верховний Суд не встановив неправильного застосування господарськими судами попередніх інстанцій приписів статей 11, 526 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 13 Закону України "Про залізничний транспорт", статей 119- 121 Статуту залізниць України, пунктів 12, 16 Правил користування ваганами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, пункту 31 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, тому наведені скаржником підстави касаційного оскарження щодо неправильного застосування судами норм матеріального права, передбачені пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підтвердилися під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень із цих підстав.

5.45. Крім того, посилання скаржника на пункт 31 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, відповідно до якого приймання вантажів до перевезення може бути тимчасово припинене або обмежене, про що залізниця повідомляє вантажовідправника, в порядку, визначеному договором про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги, не нівелює необхідності дотримання порядку запровадження тимчасових обмежень щодо перевезень, передбаченого у статті 13 Закону України ?Про залізничний транспорт? і статті 29 Статуту залізниць України.

5.46. Крім того, деякі доводи скаржника зводяться до незгоди з обставинами, що були встановлені судами при вирішенні спору, до незгоди з оцінкою доказів у справі, а також до незгоди з висновками господарських судів, які покладені в основу оскаржуваних судових рішень про відмову в задоволенні позову АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця".

5.47. Верховний Суд також зазначає, що інші доводи касаційної скарги стосуються з`ясування обставин, вже встановлених господарськими судами попередніх інстанцій, та переоцінки вже оцінених ними доказів у справі, тому не можуть бути враховані судом касаційної інстанції згідно з приписами частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до частин 1- 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

6.3. За змістом частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6.4. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені в касаційній скарзі, не підтвердилися, не спростовують висновків господарських судів попередніх інстанцій, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

7. Судові витрати

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку, передбаченому статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 13.03.2025 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2024 у справі № 904/3926/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак