СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року м. Харків Справа № 922/495/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:головуючий суддя Склярук О.І., суддя Гетьман Р.А. , суддя Хачатрян В.С.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін у судове засідання апеляційну скаргу позивача , (вх.№1090 х /1) на рішення господарського суду Харківської області від 24.04.2025 ( суддя Трофімов І. В.) у справі №922/495/25

за позовом Управління забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод засобів індивідуального захисту" , м. Харків,

про стягнення 113'273,99 грн,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 24.04.2025 у справі позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод засобів індивідуального захисту" (61075, м. Харків, вул. Механізаторів, ) на користь Управління забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій (04082, м. Київ, вул.Бережанська, 7, ) 56'637 грн неустойки за прострочення поставки товару та 3028 грн судового збору. У задоволенні решти позову відмовлено.

Не погодившись частково із вищевказаним судовим рішенням, скаржник звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначає, що відповідач порушив істотні умови договору, допустивши прострочення постави продукції на 9 днів, а тому останній зобов`язаний сплатити позивачу неустойку у розмірі 113 273,99 грн. Натомість, господарським судом першої інстанції зменшено розмір штрафних санкцій та стягнуто 56 637,00 грн.

Для розгляду справи шляхом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Склярук О.І., суддя Гетьман Р.А., суддя Хачатрян В.С.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.05.2025 апеляційна скарга залишена без руху з підстав висвітлених у вказаній ухвалі.

До канцелярії Східного апеляційного господарського суду надійшло клопотання щодо виконання вимог ухвал , якими були усунуті встановлені раніше недоліки.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача, (вх.№1090 х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 24.04.2025 у справі №922/495/25; встановлено учасникам справи строк до 16.06.2025 включно для подання відзивів на апеляційну скаргу з доказами їх надсилання (доданих до них документів) іншим учасникам справи; ухвалено розглядати справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; витребувано матеріали оскарження по справі №922/495/25 з Господарського суду Харківської області.

Заперечень проти відкриття апеляційного провадження на час постановлення ухвали від учасників справи не надійшло.

Колегія суддів зауважує, що на час винесення даної ухвали, в Україні введено дію воєнного стану, а також особливий режим роботи Східного апеляційного господарського суду, що може привести до подовження процесуальних строків розгляду справи.

На адресу суду апеляційної інстанції з Господарського суду Харківської області надійшли матеріали справи №922/495/25.

Відповідачем було надано відзив, в якому він просив залишити оскаржене рішення суду без змін, а означену скаргу без задоволення через її необґрунтованість. В обґрунтування поданого відзиву, відповідач зазначає на те, що прострочення відповідача мало місце виключно через виникнення обставин непереборної сили, які вплинули на строки виконання зобов`язання; відповідачем було докладено максимум зусиль для негайного повідомлення позивача про настання форс мажорних обставин (повідомлення від 08.11.2024, лист з копією Сертифіката Торгово промислової палати від 29.11.2024). Позивач не зазнач збитків у зв`язку з незначним простроченням поставки товару.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права судова колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на нижче викладене.

Судом першої інстанції було встановлено наступні обставини справи.

30.07.2024 між Управлінням забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України (далі - Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківський завод засобів індивідуального захисту" (далі - Постачальник) укладено договір № 224, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується у 2024 поставити у власність Замовнику Рукавички захисні для пожежника згідно коду ДК 021:2015- 351 10000-8 Протипожежне, рятувальне та захисне обладнання в кількості, комплектації та якості згідно з Специфікацією на продукцію до договору, що є невід`ємною частиною договору, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити продукцію на умовах цього договору (п.1.1. договору).

За умовами п.2.1 договору, ціна договору становить 12 585 999,60 грн.

Відповідно до п.3.2. договору, продукція має бути поставлена замовнику у повному обсязі до 30.11.2024 включно.

Згідно п.п. а) п. 7.2. договору Постачальник зобов`язувався передати продукцію у власність Замовника разом з усіма необхідними документами, у порядку та строки, визначені в договорі.

У відповідності до п. 8.3. договору за порушення строків виконання зобов`язань зазначених у пункті 3.2. цього договору з Постачальника стягується неустойка у розмірі 0,1% вартості продукції, з яких допущено прострочення виконання за кожний календарний день прострочення, а за прострочення понад п`ятнадцять календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості. У випадку порушення строку поставки продукції нарахування неустойки починається з наступного дня після визначеної цим договором дати поставки продукції за весь період прострочення зобов`язання.

У п. 8.10. договору сторони узгодили, що за прострочення виконання Постачальником зобов`язань за цим договором, нарахування штрафних санкцій (неустойка, штраф, пеня) припиняється в день наступний за днем фактичного виконання Постачальником зобов`язань за цим договором.

З матеріалів справи слідує, що відповідач порушив умови договору та поставив позивачу продукцію 09.12.2024, що підтверджується видатковою накладною № 170 від 09.12.2024 та актом приймання передачі продукції від 09.12.2024 №170/1.

Враховуючи те, що відповідачем було допущено прострочення поставку продукції за договором на суму 12 585 999,60 грн, позивачем була нарахована відповідачу неустойка за період 30.11.2024 - 09.12.2024 (9 днів) у розмірі 113 273 99 грн.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до господарського суду і з даним позовом про стягнення з відповідача суми неустойки.

Як зазначалося вище, було частково задоволено позовні вимоги по справі.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судова колегія зазначає, що у відповідності до статті 174 ГК України, однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи ч. 2 статті 11 ЦК України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом положень статей 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено обов`язковість виконання договору сторонами.

Згідно частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до частин 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 1 статті 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За умовами частини 4 статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з частинами першою, другою статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 вказано, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. Тому, з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549 - 552 ЦК.

Так, статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто, неустойка - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності.

Водночас, неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за неналежне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Предметом позову в даній справі є вимога постачальника про стягнення з замовника передбаченої договором неустойки за несвоєчасну поставку товару.

Як уже зазначалося, відповідач порушив умови договору та поставив позивачу продукцію не 30.11.2024, як передбачено умовами договору (п.3.2.), а 09.12.2024, тобто допустив порушення виконання зобов`язання на 9 днів.

Таким чином, загальний строк прострочення відповідачем зобов`язань з поставки продукції складає 9 днів: з 01.12.2024 по 09.12.2024.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем пені, зазначає, що вказаний розрахунок є арифметично вірним.

Разом з цим, під час розгляду справи в господарському суді першої інстанції, відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 90%, яке було частково задоволено.

Вказане клопотання обґрунтовано тим, що обставини непереборної сили мають причинно наслідковий зв`язок з простроченням відповідача по договору, а саме: відповідно до Специфікації на продукцію, сторонами погоджено країна виробництва товару Пакистан, постачальником продукції є Top Skin Gloves, Іспанія; 05.11.2024 Top Skin Gloves повідомило відповідача про настання на території Іспанії форс мажорних обставин (29.10.2024 в Іспанії почалась повінь, внаслідок дощів, що спричинило руйнування транспорту та дорожніх шляхів, та, як наслідок, унеможливило здійснити своєчасну поставку товару). Також, відповідач просив врахувати соціальну значущість підприємства, який є стратегічно важливим та виконує замовлення для держави під час дії воєнного стану, діяльність якого ускладнюється нестабільною роботою енергомережі, через обстріли.

Так, відповідно до частини першої статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною третьою статті 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Судова практика щодо застосування вказаних норм ГК України та ЦК України наразі є усталеною і відповідно до неї при визначенні розміру неустойки судам належить керуватися наступними загальними підходами (правилами): обидва кодекси містять норми, які дають право суду зменшити розмір обрахованих за договором штрафних санкцій, але ГК України вказує на неспівмірність розміру штрафних санкцій з розміром збитків кредитора як на обов`язкову умову, за наявності якої таке зменшення є можливим, тоді як ЦК України виходить з того, що підставою зменшення можуть бути й інші обставини, які мають істотне значення; зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки; довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання; неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора; господарський суд повинен надати оцінку як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення; закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення; чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, а тому таке питання вирішується господарським судом згідно статті 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; підприємництво за своєю суттю є ризикованою діяльністю, в Україні діє принцип свободи договору та заборони суперечливої поведінки, сторони добровільно уклали договір і визначили штрафні санкції, тому суд має зменшувати розмір таких санкцій саме у виключних випадках з урахуванням всіх обставин справи.

Тобто при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій судам належить брати до уваги як обставини, прямо визначені у статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними.

При цьому, суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення штрафних санкцій; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення штрафу. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи. Суд повинен належним чином мотивувати своє рішення про зменшення неустойки, із зазначенням того, які обставини ним враховані, якими доказами вони підтверджені, які аргументи сторін враховано, а які відхилено (статті 86, 236-238 ГПК).

Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 17.07.2021 у справі № 916/878/20.

Так, стаття 86 ГПК України передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

За матеріалами справи, відповідач виконав свої зобов`язання за договором в повному обсязі та порушення зобов`язання не завдало збитків позивачу.

Разом з цим, позивач прийняв товар, поставлений пізніше строку, встановленого договором, без зауважень щодо його прострочення. Поставка товару мала здійснюватися повністю за рахунок відповідача (п.3.1. договору).

Окрім того, судова колегія враховує, що поставка продукції здійснювалась на умовах післяплати, позивач не сплачував попередньої оплати за товар.

Також, відповідач зазначає, що відповідно до Специфікації на продукцію, сторонами погоджено країна виробництва товару Пакистан, постачальником продукції є Top Skin Gloves, Іспанія; 05.11.2024 Top Skin Gloves повідомило відповідача про настання на території Іспанії форс мажорних обставин (29.10.2024 в Іспанії почалась повінь, внаслідок дощів, що спричинило руйнування транспорту та дорожніх шляхів, та, як наслідок, унеможливило здійснити своєчасну поставку товару).

Вказане підтверджується Сертифікатом про форс мажорні обставини Торгово промислової палати №3200-24-2191 від 29.11.2024, згідно якого період дії форс мажорних обставин за договором №224 від 30.07.2024, укладеним між Управлінням забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківський завод засобів індивідуального захисту", почався 05.11.2024 та тривав до 29.11.2024.

Так, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки не є оцінкою правомірності позовних вимог, а є правом суду, за результатами здійсненої оцінки наданих сторонами доказів та обставин справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішити питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав, за яких можливе зменшення пені та штрафу.

При цьому зменшення розміру штрафних санкції не має негативного впливу на фінансовий стан позивача, оскільки стягнення неустойки має компенсаторний характер, і не може бути засобом збагачення іншої сторони договору.

Отже, в даній справі судом здійснено оцінку та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу та встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, після чого вирішено питання про наявність підстав для зменшення розміру неустойки, що є правом суду, та реалізується судом на власний розсуд та за внутрішнім переконанням, у кожному конкретному випадку.

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.09.2024 у справі № 910/1705/24.

Таким чином, судова колегія, враховуючи доводи обох сторін та загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність), необхідність забезпечення балансу інтересів сторін, беручи до уваги дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд зменшує штрафні санкції, а також причини неналежного виконання відповідачем зобов`язання щодо своєчасної поставки товару і його ступінь вини, відсутність в матеріалах справи доказів настання негативних наслідків для позивача через прострочення відповідачем поставки позивачу товару за договором на 9 днів, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені на 50% та часткового задоволення позовних вимог, оскільки зменшення розміру фінансових санкцій на 50% є оптимальним балансом інтересів сторін у даному спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків учасників цього спору.

Доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції.

У зв`язку з цим, апеляційний суд вважає законним та ґрунтовним, задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення поставки товару в розмірі 56 637, 00 грн.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі Серявін та інші проти України; вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип,пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Названий Суд також зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Відповідно до приписів статті 275 Господарського процесуального кодексу України, Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення;

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. (ст. 276 ГПК України)

В даному випадку, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції рішення по справі прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права у зв`язку з чим, рішення по справі залишається без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Судові витрати покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу позивача за вх.№1090 х /1, на рішення Господарського суду Харківської області від 24.04.2025 у справі № 922/495/25 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Харківської області від 24.04.2025 у справі №922/495/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 -289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.І. Склярук

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.С. Хачатрян