ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2025 р. м. ХарківСправа № 922/4534/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Задорожний К.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія металів" (61020, м. Харків, Григорівське шосе, 88);
до Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (61057, м. Харків, вул. Чернишевська, 11),
про визнання протиправними дій
за участю представників:

позивача - Квартенко О.Р.;

відповідача - Гнатенко О.М.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Імперія металів", м. Харків, звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", м. Харків, в якому просить суд визнати протиправними дії Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (у тому числі в особі посадових осіб та інших працівників Філії Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» у місті Харкові) щодо відмови у проведенні фінансових операцій з виконання платіжних інструкцій Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія Металів» від 05.12.2024 за № 121 на суму 150 000 гривень 00 коп. та за № 123 на суму 295 000 гривень 00 коп. Також просить судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 31.12.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу № 922/4534/24 до розгляду в порядку загального позовного провадження. Призначити підготовче засідання на 22.01.2025 о 13:00 год.

Рух справи також висвітлено у відповідних ухвалах суду.

10.01.2025 відповідач надав до суду відзив на позов (вх. № 600), в якій вказує, що не погоджується з твердженням позивача, що метою вказаних платежів було виплата заробітної плати працівникам згідно з договором на ведення зарплатного проекту укладеного з ОТП Банк, та вказує, що отримавши вищевказані платіжні інструкції, АТ «Укрексімбанк» відхилив їх, повідомивши позивача за допомогою системи iFOBS «Клієнт» причину відмови: «Не надано підтверджувальних документів для проведення платежу». При цьому, одночасно з відмовою в проведенні вищевказаних платіжних інструкцій, позивачу було направлено запит за вих. № 0686107/33189-24 від 05.12.2024 про надання підтверджуючих документів стосовно підтвердження діяльності позивача та фінансових операцій, що проводяться; договори зі змінами та доповненнями, що укладені з фізичними особами - підприємцями та запитано низку інших документів, тощо. Позивачу було запропоновано надати запитувану інформацію та документи у строк до 10.12.2024. 06.12.2024, після отримання АТ «Укрексімбанк» підтверджень щодо виплати заробітної плати позивачем, платіжні інструкції №121 на суму 150 000,00 грн та № 123 на суму 295 000, 00 грн від 05.12.2024 були виконані, гроші перераховані на поточний рахунок ТОВ «Імперія Металів» відкритий в ОТП Банк. Також вказує, що станом на 06.12.2024 інших документів у відповідь на вищезазначений запит за вих. № 0686107/33189-24 від 05.12.2024 банку, що було направлено засобами системи дистанційного обслуговування клієнтів не надано. Враховуючи наведене, відповідач вважає, що банк цілком правомірно призупинив проведення двох спірних фінансових операцій за платіжними дорученнями № 121 та № 123 від 05.12.2024 до моменту отримання підтверджуючої інформації стосовно суті операцій, які були проведені після надання позивачем відповідної інформації стосовно суті та мети цих операцій. Отже, банк відповідно до вимог чинного законодавства з питань фінансового моніторингу, внутрішніх нормативних документів банку та умов укладених з позивачем договору обслуговування, тому, на думку відповідача, не вбачається жодних підстав для визнання дій банку неправомірними. Також вважає, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту прав, які він вважає порушеними, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

14.03.2025 відповідачем надано до суду додаткові пояснення щодо відмови у проведені фінансових операцій з виконання платіжних інструкцій (вх. № 6624), в яких наголошує, що на запит відповідача про надання підтверджуючих документів для проведення платежів, позивачем було надано наступні документи: відповідь на запит АТ «Укрексімбанк»; копія заяви про надання банківських послуг «Зарплатний Проект» укладений з АТ «ОТП БАНК» ; копія Додатку 4 ДФ; копія виписки з особового рахунку АТ ОТП Банк. 06.12.2024 ТОВ «Імперія Металів» за допомогою системи iFOBS «Кліент» було сформовано нову платіжну інструкцію №129 на суму 450 000, 00 грн з призначенням платежу «перерахування на інший поточний рахунок». Отримувач: «ОТП БАНК». Оскільки 06.12.2024 на електронну адресу АТ «Укрексімбанк» надійшли всі документи, що підтверджували виплату заробітної плати, платіжна інструкція на суму 450 000, 00 грн з призначенням платежу «перерахування на інший поточний рахунок», отримувач: «ОТП БАНК» була виконана, гроші перераховані на поточний рахунок ТОВ «Імперія Металів» відкритий в ОТП Банк, що підтверджується відповідною випискою. Платежі клієнта ТОВ «Імперія Металів» проводяться банком згідно умовам договору про надання банківських та інших послуг відповідно до якого за поточними, спеціальними і картковими рахунками можуть здійснюватися всі види платіжних операцій визначені законодавством, правилами платіжних систем, правилами банку і умовами договору, окрім операцій здійснення, яких заборонено, обмежено згідно з законодавством (у тому числі законодавством у сфері банківської діяльності, у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, у сфері валютного контролю тощо), правилами платіжних систем, правилами банку і умовами договору. При цьому за період з 04.02.2025 клієнтом - ТОВ «Імперія Металів» не було ініційовано платежів для їх проведення банком. Попередньо ініційовані платежі, проведені банком відповідно до умов договору про надання банківських та інших послуг.

Протокольною ухвалою суду від 02.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.04.2025.

Суд зазначає, що відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Проте, вихід за межі встановленого ст. 195 ГПК України строку був обумовлений виключними загальновідомими обставинами, пов`язаними із триваючою військовою агресією російської федерації на території України, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, повітряні тривоги, відключення електроенергії, обстріли міста Харкова, наявною у зв`язку з цим загрозою життю, здоров`ю та безпеці працівників апарату суду, суддів.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Воєнний стан в Україні неодноразово було продовжено і наразі він триває.

З цього приводу 02 березня 2022 року Рада суддів України видала Рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану. Серед основних рекомендацій щодо розгляду судових справ є такі: суди по можливості мають відкладати розгляд справ (за винятком невідкладних судових розглядів); судам слід розглядати справи, які не є невідкладними, за наявності письмової згоди на це усіх учасників судового провадження; суди мають виважено підходити до питань, пов`язаних з поверненням процесуальних документів, залишенням їх без руху тощо; суди мають продовжувати процесуальні строки щонайменше до закінчення воєнного стану.

З урахуванням викладеного, за об`єктивних обставин розгляд справи був здійснений судом без невиправданих зволікань настільки швидко, наскільки це було можливим за вказаних умов, у межах розумного строку в контексті положень Господарського процесуального кодексу України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У судовому засіданні 02.07.2025 представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача у судовому засіданні 02.07.2025 проти позову заперечував, з підстав, викладених у відзиві на позов. Просив суд відмовити у задоволенні позову.

В ході розгляду даної справи Господарським судом Харківської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Присутні в судовому засіданні представники сторін погодилися з тим, що судом досліджено всі докази, які надано сторонами у відповідності до ст. 74 ГПК України.

Враховуючи положення ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.

У судовому засіданні 02.07.2025, відповідно до ст. 240 ГПК України, судом проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Між ТОВ «Імперія Металів» та АТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі Філії Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» у місті Харкові було укладено договір банківського рахунку.

Так, ТОВ «Імперія Металів» 05.12.2024 за допомогою системи iFOBS «Клієнт» було подало до АТ «Державний експортно-імпортний банк України» платіжні інструкції № 121 на суму 150 000, 00 грн та № 123 на суму 295 000, 00 грн.

Метою вказаних платежів було здійснення виплати заробітної плати працівникам ТОВ «Імперія Металів», згідно з договором на ведення зарплатного проекту, укладеного 21.09.2020 з АТ «ОТП БАНК».

Як вказує позивач, обидва зазначені платежі були відхилені АТ «Державний експортно-імпортний банк України» без будь-яких пояснень, чим спричинено порушення ТОВ «Імперія Металів» строків виплати заробітної плати, визначених статтею 115 КЗпП України.

Лише 06.12.2024 об 11 год. 32 хв. електронною поштою на адресу ТОВ «Імперія Металів» надійшов запит від 05.12.2024 щодо отримання документів від працівника АТ «Державний експортно-імпортний банк України» Наталі Шевцової про надання підтверджуючих документів для виплати заробітної плати.

У той же день, 06.12.2024, ТОВ «Імперія Металів» надала відповідь на вказаний запит, що дозволило провести виплату заробітної плати.

Однак усі інші платежі ТОВ «Імперія Металів» за поточним рахунком, відкритим в АТ «Державний експортно-імпортний банк України», почали проводитися банком з нетиповими затримками (аж до кінця банківського дня), причому працівники банку пояснили, що платежі ТОВ «Імперія Металів» переведені «в ручний режим».

06.12.2024, ТОВ «Імперія Металів» отримало засобами електронного зв`язку (через систему iFOBS «Клієнт») запит від АТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі Філії Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» у місті Харкові від 05.12.2024 за № 0686107/33189-24 про надання інформації про діяльність ТОВ «Імперія Металів». Запит був оформлений за підписом керуючого філією Михайла Бойка і в ньому містилася вимога про надання цієї інформації протягом фактично двох робочих днів до 10 грудня 2024 року.

Позивач вказує на незаконність дій представників відповідача та вимог, що блокують діяльність підприємства позивача, задіяного у виконанні в тому числі оборонних замовлень у порядку спів виконання державних контрактів на виготовлення зброї та бойової техніки для Збройних Сил України, усі платежі ТОВ «Імперія Металів» за поточним рахунком, відкритим в АТ «Державний експортно-імпортний банк України», продовжували і продовжують проводитися банком з нетиповими затримками (аж до кінця банківського дня).

Враховуючи незаконні, на думку позивача, дії відповідача, ТОВ «Імперія Металів» звернулось до Господарського суду Харківської області з даним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Ч. 1 ст. 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Судом встановлено, що між сторонами існували господарські правовідносини, у зв`язку із прийняттям позивачем публічної оферти на отримання банківських послуг, в результаті чого позивач став клієнтом Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (надалі - банк, відповідач), що сторонами не заперечується.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За положеннями ч. 1, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Ч. 1 ст. 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, замороження активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.

Предметом розгляду даного спору, є неправомірна, на думку позивача, відмова банку від проведення операцій по рахунку, зокрема щодо операцій з виплати заробітної плати, які ТОВ «Імперія Металів» намагалося провести платіжними інструкціями від 05.12.2024 за № 121,123.

Банк, здійснюючи свою діяльність при проведенні фінансової операції за рахунком клієнта, керується, в тому числі, нормами Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення".

П. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" від 06 грудня 2019 року № 361-ІХ (надалі - Закон № 361-ІХ) визначено, що банки є суб`єктами первинного фінансового моніторингу.

Ч. 1 ст. 7 Закону № 361-ІХ визначено, що суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний у своїй діяльності застосовувати ризик-орієнтований підхід, враховуючи відповідні критерії ризику, зокрема, пов`язані з його клієнтами, географічним розташуванням держави реєстрації клієнта або установи, через яку він здійснює передачу (отримання) активів, видом товарів та послуг, що клієнт отримує від суб`єкта первинного фінансового моніторингу, способом надання (отримання) послуг. Ризик-орієнтований підхід має бути пропорційний характеру та масштабу діяльності суб`єкта первинного фінансового моніторингу.

За приписами ч. 6 ст. 7 Закону № 361-ІХ суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний встановити неприйнятно високий ризик ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) стосовно клієнтів у разі: неможливості виконувати визначені цим Законом обов`язки або мінімізувати виявлені ризики, пов`язані з таким клієнтом або фінансовою операцією; наявності обґрунтованих підозр за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта, що така діяльність може бути фіктивною.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону № 361-ІХ суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний, зокрема, забезпечувати відповідно до вимог, встановлених відповідним суб`єктом державного фінансового моніторингу, належну організацію та проведення первинного фінансового моніторингу, що належним чином надасть можливість виявляти порогові та підозрілі фінансові операції (діяльність) незалежно від рівня ризику ділових відносин з клієнтом (проведення фінансових операцій без встановлення ділових відносин) та повідомляти про них спеціально уповноважений орган, а також запобігати використанню послуг та продуктів суб`єкта первинного фінансового моніторингу для проведення клієнтами фінансових операцій з протиправною метою; забезпечувати функціонування належної системи управління ризиками, застосування у своїй діяльності ризик-орієнтовного підходу та вжиття належних заходів, з метою мінімізації ризиків; здійснювати належну перевірку нових клієнтів, а також існуючих клієнтів; забезпечувати моніторинг фінансових операцій клієнта (у тому числі таких, що здійснюються в інтересах клієнта) на предмет відповідності таких фінансових операцій наявній у суб`єкта первинного фінансового моніторингу інформації про клієнта, його діяльність та ризик, включаючи в разі необхідності інформацію про джерело коштів, пов`язаних з фінансовою (ими) операцією (ями).

Суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право витребувати, а клієнт, представник клієнта зобов`язані подати інформацію (офіційні документи), необхідну (необхідні) для здійснення належної перевірки, а також для виконання таким суб`єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії (ч. 7 ст. 11 Закону № 361-ІХ).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний, наскільки це можливо, проводити аналіз та вивчення підстав і цілей усіх фінансових операцій, що відповідають хоча б одній із таких ознак: є складними фінансовими операціями; є незвично великими фінансовими операціями; проведені у незвичний спосіб; не мають очевидної економічної чи законної мети. Суб`єкт первинного фінансового моніторингу повинен підвищити ступінь і характер моніторингу ділових відносин з метою визначення, чи є такі фінансові операції або дії клієнта підозрілими.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону № 361-ІХ, суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі, зокрема встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей.

У випадках, передбачених цією частиною, суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний протягом одного робочого дня, але не пізніше наступного робочого дня з дня відмови, повідомити спеціально уповноваженому органу про спроби проведення фінансових операцій та про осіб, які мають або мали намір відкрити рахунок/встановити ділові відносини та/або провести фінансові операції або з якими розірвано ділові відносини (закрито рахунок) на підставі цієї статті, а також про проведення фінансових операцій щодо зарахування коштів, які надійшли на рахунок такого клієнта, та про фінансові операції, в проведенні яких було відмовлено.

Згідно з п. 39 ч. 1 ст. 1 Закону № 361-ІХ неприйнятно високий ризик - це максимально високий ризик, що не може бути прийнятий суб`єктом первинного фінансового моніторингу відповідно до внутрішніх документів з питань фінансового моніторингу.

Постановою Правління Національного банку України від 19.05.2020 № 65 затверджено Положення про здійснення банками фінансового моніторингу (надалі - Положення), яким визначено загальні вимоги щодо виконання банками законодавства України з питань фінансового моніторингу.

П. 34-37 Положення передбачено, що банк зобов`язаний у своїй діяльності застосовувати ризик-орієнтований підхід, що має бути пропорційним характеру та масштабу діяльності банку.

Ризик-орієнтований підхід має застосовуватися банком на безперервній основі та забезпечувати виявлення, ідентифікацію, оцінку всіх наявних та потенційних ризиків легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, притаманних діяльності банку (ризик-профілю банку) та його клієнтам, а також передбачати своєчасне розроблення заходів з управління такими ризиками, їх мінімізації.

Банк документує процес застосування ризик-орієнтованого підходу таким чином, щоб бути здатним продемонструвати його суть (зокрема те, у чому полягає різниця в підходах), прийняті банком рішення під час його застосування та обґрунтованість таких рішень.

Банк, застосовуючи ризик-орієнтований підхід, має утримуватися від необґрунтованого застосування де-рискінгу. Зазначений підхід протирічить ризик-орієнтованому підходу та не сприяє фінансовій інклюзії.

Критерії ризиків визначаються банком самостійно з урахуванням критеріїв ризиків, установлених Національним банком у додатку 19 до Положення, типологічних досліджень, результатів національної оцінки ризиків, а також рекомендацій Національного банку. Банк визначає пріоритетність/значущість розроблених критеріїв ризику, враховуючи можливі наслідки/вплив таких ризиків, та встановлює їм відповідну питому вагу для здійснення подальшої оцінки рівня ризику (п. 45, 46 Положення).

Відповідно до п. 55 Положення шкала для класифікації рівнів ризику ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) обов`язково має містити високий та неприйнятно високий (підкатегорія високого ризику, який є максимально високим ризиком, що не може бути прийнятий банком) рівні ризику.

П. 61 Положення передбачено, що банк установлює неприйнятно високий ризик ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) стосовно клієнтів у випадках, визначених ч. 6 ст. 7 Закону № 361-ІХ, у інших випадках, визначених банком самостійно у внутрішніх документах банку з питань протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, а також щодо:

- клієнтів (осіб), щодо яких у банку за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта є обґрунтовані підозри про здійснення ними операцій ВК/ФТ, інших злочинів;

- клієнтів (осіб), щодо яких у банку є підстави вважати, що вони є компаніями-оболонками.

Згідно з п. 1 додатку № 12 до Положення, банк зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у т. ч. шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/ відмовитися від проведення фінансової операції у випадках, передбачених ч. 1 ст. 15 Закону.

Відповідно до п. 3 додатку № 12 до Положення у випадках, передбачених ч. 1 ст. 15 Закону, банк зобов`язаний протягом одного робочого дня, але не пізніше наступного робочого дня з дня відмови, повідомити СУО про спроби проведення фінансових операцій та про осіб, які мають або мали намір відкрити рахунок / установити ділові відносини та/або провести фінансові операції, або з якими розірвано ділові відносини (закрито рахунок) на підставі ст. 15 Закону, а також про проведення фінансових операцій щодо зарахування коштів, які надійшли на рахунок такого клієнта, та про фінансові операції, у проведенні яких було відмовлено.

Згідно з п. 8 додатку № 12 Положення банк має визначити у внутрішніх документах банку з питань ПВК/ФТ порядок відмови в передбачених Законом випадках від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання договірних відносин) або проведення фінансової операції, що також має містити:

1) перелік уповноважених працівників банку/колегіальних органів банку, які мають право приймати рішення щодо відмови в установлених Законом випадках;

2) процедуру розгляду та прийняття уповноваженими працівниками банку відповідних рішень, а також їх документування;

3) складання висновку з чітким зазначенням підстав відмови в підтриманні ділових відносин із клієнтом (із посиланням на конкретні абзаци, пункти та частини 15 статті Закону) у кожному випадку;

4) порядок інформування відповідального працівника банку або працівника, уповноваженого відповідальним працівником банку, щодо прийняття рішення щодо відмови;

5) порядок інформування клієнта про відмову в установленні (підтриманні) із ним ділових відносин з обов`язковим зазначенням дати відмови та відповідних підстав відмови, визначених ст. 15 Закону (із посиланням на конкретні абзаци, пункти та частини цієї статті).

Так, відповідно до п. 15.3.5. умов договору про надання банківських та інших послуг Акціонерного Товариства «Державний Експортно-Імпортний Банк України», банк має право: призупинити здійснення фінансової операції, що потребує подальшого аналізу на предмет необхідності вжиття банком певних дій з метою виконання ним обов`язків законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та відмовлятися від проведення підозрілої фінансової операції.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що банк наділений правом відмовитися від подальших ділових відносин у тому числі відмовитися від проведення фінансової операції у випадку встановлення клієнту неприйнятно високого ризику внаслідок проведення внутрішньої перевірки. Зазначений висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20.01.2022 у справі № 910/18504/20, від 09.01.2024 у справі № 922/1253/23

Разом із тим, право банку відмовитися від договірних відносин, шляхом відмови від проведення фінансової операції з підстав встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику не є абсолютним, а умовним, таким, що залежить від настання певних визначених законом обставин, тобто лише за умови встановлення клієнту неприйнятно високого ризику внаслідок проведення внутрішньої перевірки.

Право банку, як суб`єкта первинного фінансового моніторингу відмовитися від проведення фінансової операції не є необмеженим, судам необхідно в кожному випадку, виходячи з встановлених обставин справи, досліджувати підстави та обґрунтованість встановлення клієнту такої категорії ризику.

Таким чином, приписи ст. 15 Закону уповноважують банк правом відмовитися в односторонньому порядку від ділових відносин з клієнтами з неприйнятно високим ризиком, проте банк зобов`язаний підтвердити існування правових підстав для встановлення неприйнятно високого ризику.

Суд встановив, що 05.12.2024 о 13:34 год. та о 13:46 год. відповідно позивачем - ТОВ «Імперія Металів» за допомогою системи iFOBS «Кліент» було подано до АТ «Укрексімбанк» платіжну інструкцію № 121 на суму 150 000, 00 грн та платіжну інструкцію № 123 від 05.12.2024 на суму 295 000, 00 грн, з призначенням платежу перерахування на інший поточний рахунок відкритий в АТ«ОТП БАНК» АТ «Укрексімбанк» відхилив такі платіжні інструкції, повідомивши позивача за допомогою системи iFOBS «Кліент» причину відмови: «Не надано підтверджувальних документів для проведення платежу». Також електронним листом від 06.12.2024 АТ «Укрексімбанк» було витребувано документи для підтвердження перерахунку коштів на рахунок в АТ«ОТП БАНК» для подальшої виплати заробітної плати, а саме договір ЗКП з АТ«ОТП БАНК», підтвердження, що вказані працівники дійсно є працівниками за трудовим договором (форму 4ДФ), виписка з АТ«ОТП БАНК» за попередні місяці, щодо підтвердження виплати заробітної плати співробітникам.

Так, з аналізу вищезазначених правових актів, банк може відхиляти платіжні інструкції згідно з п. 32 ч. 1 ст. 1 Закону та ст. 15 № 361-IX та фінансова операція підлягає моніторингу, якщо вона викликає підозру, у випадках:

- Платіжна інструкція оформлена неналежним чином та не містить повних реквізитів в порядку Постанови НБУ № 163 від 29.07.2022 (Правила заповнення реквізитів платіжних документів). Зокрема, у полі «Призначення платежу» має бути чітко вказано, що це виплата заробітної плати на корпоративні картки.

З аналізу платіжних інструкцій № 121 на суму 150 000, 00 грн та № 123 від 05.12.2024 на суму 295 000, 00 грн, вбачається, що вони оформлені належним чином з заповненням повних реквізитів, в призначенні платежу зазначено виплата заробітної плати на корпоративні картки працівників.

- Платіжна інструкція щодо виплати заробітної плати має ознаки, визначені в п. 48 ч. 1 ст. 1, зокрема, невідповідність суми операції типовим транзакціям клієнта, переказ на рахунок, пов`язаний з особами високого ризику. Натомість, виплата заробітної плати на корпоративні картки є стандартною господарською операцією, яка не підпадає під критерії підозрілих транзакцій, визначені в п. 32 ч. 1 ст. 1 Закону № 361-IX. Згідно з Положенням НБУ № 2 від 19.02.2020, банки повинні застосовувати ризик-орієнтований підхід. Для низькоризикових операцій, таких як виплата заробітної плати, вимоги до підтверджувальних документів мають бути мінімальними, зокрема, достатньо інформацію щодо для ідентифікації операції, в іншому випадку банк не має права безпідставно відхиляти такий платіж. Платіжні інструкції були направлені щодо виплати заробітної плати, що, в свою чергу, підпадають під визначення низькоризькових операцій.

- Недостатність ідентифікації та верифікації клієнта (ст. 14 Закону № 361-IX). В даному випадку, платіжні інструкції містили інформацію щодо ідентифікації та верифікації клієнта і отримувача платежів. Платіжні інструкції відповідають вимогам Постанови НБУ № 163 від 29.07.2022 (зокрема, правильне заповнення поля «Призначення платежу» з указанням «виплата заробітної плати»), але банк відхилив її без обґрунтування, отже, відмова є незаконною. Згідно з п. 10 ч. 2 ст. 16 Закону № 361-IX, банк не може безпідставно вимагати додаткові документи, якщо клієнт надав усі необхідні дані. Дані клієнту були визначені у платіжних інструкціях.

- Фінансова операція, що підлягають обов`язковому моніторингу (ст. 20 Закону № 361-IX, операції на суму 400 000 грн або більше (або еквівалент в іноземній валюті) підлягають обов`язковому фінансовому моніторингу. Якщо виплата заробітної плати перевищує цей поріг або має ознаки дроблення для уникнення моніторингу (п. 60 ч. 1 ст. 1), банк може зупинити або відхилити операцію до завершення перевірки. Платіжні інструкції не перевищували зазначений поріг операцій та містили ознак дроблення.

- Санкційні обмеження (п. 49 ч. 1 ст. 1 Закону № 361-IX, якщо отримувач платежу або пов`язані особи перебувають під санкціями (наприклад, відповідно до рішень РНБО чи міжнародних санкційних списків), банк зобов`язаний зупинити або відхилити платіжну інструкцію. Позивач не перебуває під санкційними обтяженнями.

Відповідно до ст. 17 Закону № 361-IX, банк зобов`язаний повідомити клієнта про причини відмови у виконанні платіжної інструкції. Якщо банк не надає письмового пояснення або причина не відповідає вимогам законодавства (ст. 15, ст. 20 щодо фінансового моніторингу), відмова вважатися незаконною.

Згідно з п. 32 ч. 1 ст. 1 Закону № 361-IX, фінансова операція підлягає моніторингу лише за наявності обґрунтованих підозр. Якщо банк відхиляє платіжну інструкцію щодо виплати заробітної плати без доказів, що операція пов`язана з легалізацією доходів, фінансуванням тероризму чи іншими порушеннями, така відмова є незаконною. Відмова через «загальні підозри» без конкретизації, є порушенням ст. 16 Закону № 361-IX.

Як встановлено судом, ТОВ «Імперія Металів» було надано відповідні документи та сформовано нові платіжні інструкції №121 на суму 150 000, 00 грн та № 123 на суму 295 000, 00 грн та за допомогою системи iFOBS «Кліент» було подано до АТ «Укрексімбанк».

06.12.2024 АТ «Укрексімбанк» було виконано нові платіжні інструкції № 121 на суму 150 000, 00 грн та № 123 на суму 295 000, 00 грн, грошові кошти перераховані на поточний рахунок ТОВ «Імперія Металів» відкритий в АТ«ОТП БАНК».

05.12.2024 одночасно з відмовою в проведенні первинних платіжних інструкцій № 121 та № 123 щодо виплати заробітної плати, позивачу було направлено запит за вих. № 0686107/33189-24 від 05.12.2024 про надання підтверджуючих документів стосовно підтвердження діяльності позивача та фінансових операцій, що проводяться.

У відповідь на вищезазначений запит за вих. № 0686107/33189-24 від 05.12.2024 банку, позивач звернувся до банку з листом від 09.12.2024 з проханням надати додатковий строк для відповіді на запит, а саме до 25.12.2024.

Банк листом за вих. № 0680800/34001-24 від 11.12.2024 подовжив строк позивачу для надання запитуваної раніше інформації до 25.12.2024. Станом на 25.12.2024 жодних додаткових пояснень та документів позивачем не надано.

Враховуючи це, банком встановлено позивачу високий ризик ділових відносин, оскільки певні операції клієнта викликають обґрунтовані підозри щодо їх доцільності та правомірності, зокрема фінансові операції на рахунки ФОП, тому банком тимчасово обмежені фінансові операції по рахунках клієнта та запропоновано останньому в строк не пізніше 17.01.2025 надати документи та пояснення, що підтверджують правомірність та доцільність фінансових операцій.

Однак, враховуючи той факт, що 06.12.2024 АТ «Укрексімбанк» було виконано інші платіжні інструкції на суму 150 000, 00 грн та на суму 295 000, 00 грн, то стає незрозумілим, коли саме було банком встановлено позивачу високий ризик ділових відносин, та яка причинна відмови від проведення фінансової операції була у АТ «Укрексімбанк» станом на 05.12.2024, яка при цьому 06.12.2024 відпала.

Доказів на підтвердження існування такої причини, як і доказів встановлення у визначеному законом порядку високого рівня ризику для позивача, відповідач суду не надав.

У той же час, банк не надав суду також і матеріалів проведеної перевірки, на підставі яких він зробив висновок про підозрілість фінансових операцій позивача. Також в матеріалах справи відсутнє рішення банку щодо встановлення неприйнятно високого ризику за результатами внутрішньої перевірки чи рішення спеціально уповноваженого органу стосовно операцій позивача, та дотримання банком законодавчо визначеного порядку дій банку, відповідно до Закону.

Також банком не було надано до суду доказів виконання п. 3 додатку № 12 Положення про здійснення банками фінансового моніторингу затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 19.05.2020 № 65, щодо повідомлення спеціально уповноваженому органу протягом одного робочого дня про підозрілі операції.

Крім того, відповідач не надав будь-яких належних, допустимих та вірогідних доказів у розумінні ст. 73, 76-79 ГПК України на підтвердження стверджуваних ним обставин щодо операцій позивача на його поточному рахунку, відкритому в банку, зокрема, щодо перерахунку коштів на інший поточний рахунок позивача відкритий у іншому банку.

Більш того, враховуючи, що платіжні інструкції були виписані, у зв`язку з проведенням позивачем виплати заробітної плати своїм працівниками, банк як суб`єкт первинного фінансового моніторингу, зобов`язаний застосовувати ризик-орієнтований підхід до здійснення належної перевірки клієнтів та їх операцій в залежності від характер таких операцій

Згідно з п. 57 ч. 1 ст. 1 Закону № 361-ІХ спрощені заходи належної перевірки - заходи, що здійснюються суб`єктом первинного фінансового моніторингу на основі ризик-орієнтованого підходу стосовно клієнтів, ділові відносини з якими (фінансові операції без встановлення ділових відносин яких) становлять низький ризик, є пропорційними виявленим ризикам та можуть передбачати, зокрема, зменшення частоти та обсягу дій з моніторингу ділових відносин та збору додаткової інформації щодо ділових відносин.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 13 Закону № 361-ІХ, суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право здійснювати спрощені заходи належної перевірки щодо клієнтів, ризик ділових відносин з якими (ризик фінансової операції без встановлення ділових відносин яких) є низьким.

При прийнятті рішення про здійснення спрощених заходів належної перевірки суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний пересвідчитися, що ризик ділових відносин з клієнтом (ризик фінансової операції без встановлення ділових відносин) є низьким.

У разі здійснення спрощених заходів належної перевірки суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний проводити моніторинг ділових відносин та фінансових операцій клієнта, що здійснюються у процесі таких відносин, достатній для того, щоб мати можливість виявляти фінансові операції, які не відповідають фінансовому стану та/або змісту діяльності клієнта.

Отже, операції з виплати заробітної плати працівникам підприємства, є стандартною та передбачуваною господарською діяльністю, джерело походження коштів яких відоме та підтверджене, і такі операції належать до низького рівню ризику у розумінні чинного законодавства, у зв`язку з чим у суб`єкта первинного фінансового моніторингу не має підстав для проведення посилених заходів належної перевірки та застосування обмежувальних заходів встановлених Законом № 361-ІХ.

Таким чином, доводи відповідача про встановлення неприйнятно високого ризику ділових відносин, суд відхиляє, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що у відповідача були обґрунтовані підозри на здійснення позивача чи його власником операцій ВК/ФТ, інших злочинів, як це передбачено у п. 61 розділу IV Положення.

Усі інші обставини, на які банк посилався у обґрунтування прийнятого ним рішення про встановлення позивачу неприйнятно високого ризику також є недоведеними та безпідставними, оскільки надані до матеріалів справи документи банку не підтверджують існування правових підстав для встановлення позивачу неприйнятно високого ризику.

Витребувані ж банком у електронному листі від 06.12.2024 додаткові документи для проведення операцій, жодним чином не свідчать про проведення банком внутрішньої перевірки та встановлено позивачу високого ризику ділових відносин.

Більш того, слід зазначити, що заробітна плата є однією з ключових категорій трудового права та економіки.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Основна функція заробітної плати це плата за виконану роботу або відпрацьований час. Хоча можуть існувати елементи оплати праці в негрошовій формі (наприклад, натуральна оплата у випадках, передбачених законодавством), основна частина заробітної плати виплачується у грошовій формі. Заробітна плата виплачується в межах трудових відносин, оформлених трудовим договором.

Виплата заробітної плати є прямим обов`язком роботодавця, встановленим законодавством.

За затримання або невиплату заробітної плати законодавчо роботодавцю встановлена відповідальність, зокрема :

- Ст. 265 КЗпП України встановлює фінансову відповідальність (штрафи) для юридичних та фізичних осіб підприємців за порушення законодавства про працю, зокрема за порушення строків виплати заробітної плати. Ст. 97 (ч. 5) вказує на першочерговість оплати праці працівників.

- Ст. 41 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність (штрафи) для посадових осіб підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, а також для громадян суб`єктів підприємницької діяльності, які використовують найману працю, за порушення встановлених термінів виплати заробітної плати.

- Ст. 175 ККУ встановлює кримінальну відповідальність за безпідставну невиплату заробітної плати, стипендії, пенсії чи інших установлених законом виплат громадянам більше ніж за один місяць, вчинену умисно.

- Закон України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 № 2050-III встановлює механізм компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати. Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, деталізує цей механізм.

За таких підстав, суд вважає, що банк не довів обґрунтованості прийнятого ним рішення про відмову від проведення спірних операцій, а відтак, суд вважає встановленим та доведеним, що банк порушив визначені законом та договором з позивачем вимоги до проведення фінансових операцій з виконання платіжних інструкцій Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія Металів» від 05.12.2024 за № 121 на суму 150 000, 00 грн та за № 123 на суму 295 000, 00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

У ч. 3 ст. 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 13 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Крім того, відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається у якості підтвердження або заперечення вимог. При цьому, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за таким підходом сама концепція змагальності втрачає сенс (постанова Верховного Суду у від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (п. 1 ст. 32 Конвенції).

Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи викладене вище в сукупності та з огляду на матеріали справи, суд дійшов висновку, що докази та наведені позивачем доводи були більш вірогідними, аніж докази та заперечення відповідача про наявність підстав для встановлення позивачу неприйнятно високого ризику та вчинення ним одностороннього правочину щодо відмови від підтримання ділових відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить, як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі N 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі N 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі N 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі N 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі N 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі N 916/1415/19).

Таким чином, вимога про визнання протиправними дій Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (у тому числі в особі посадових осіб та інших працівників Філії Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» у місті Харкові) щодо відмови у проведенні фінансових операцій з виконання платіжних інструкцій Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія Металів» від 05.12.2024 за № 121 на суму 150 000, 00 грн та за № 123 на суму 295 000, 00 грн, підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 46, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-238, 240, 241, 256 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправними дії Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (у тому числі в особі посадових осіб та інших працівників Філії Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» у місті Харкові) щодо відмови у проведенні фінансових операцій з виконання платіжних інструкцій Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія Металів» від 05.12.2024 за № 121 на суму 150 000, 00 грн та за № 123 на суму 295 000, 00 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (03150, м. Київ, вул. Антоновича, 127; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія Металів» (61020, м. Харків, Григорівське шосе, буд. 88; ) судовий збір у розмірі 3 028, 00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Імперія Металів» (61020, м. Харків, Григорівське шосе, буд. 88; );

Відповідач - Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (03150, м. Київ, вул. Антоновича, 127; ).

Повне рішення складено 14.07.2025.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/4534/24