ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 року м. Черкаси Справа № 925/416/25

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні) справу №925/416/25 за позовом Заступника керівника Черкаської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Каштан Плюс» про стягнення 121482 грн. 92 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Черкаської обласної прокуратури звернувся, через систему «Електронний суд», в Господарський суд Черкаської області з позовом в інтересах держави в особі Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради (далі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Каштан Плюс» (далі відповідач) про стягнення, на підставі договору поставки №22 від 02.05.2019 року, 91152 грн. 26 коп. інфляційних втрат, 30330 грн. 66 коп. 3% річних, що разом становить 121482 грн. 92 коп. та відшкодування судових витрат.

Позов мотивовано невиконанням відповідачем грошового зобов`язання перед Департаментом освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, що підтверджено рішенням Господарського суду Черкаської області від 19.07.2022 року по справі №925/1110/21, постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2023 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 24.04.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 925/416/25 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, без виклику, запропоновано учасникам справи у встановлені строки подати суду заяви по суті справи, клопотання з процесуальних питань (за їх наявності) у відповідності до норм ст.ст. 165-167 ГПК України.

Відповідач в особі представника подав 05.05.2025 року, через систему «Електрнний суд», відзив на позовну заяву (вх. № 7034/25, а.с. 80-81), в якому повідомив про досягнення сторонами домовленості добровільного виконання рішення суду, шляхом розстрочення сплати грошового зобов`язання загальним розміром - 587631 грн. наступним чином: 290000 грн. протягом 29 календарних місяців рівними частинами до 31.01.2025 року, 297631 грн. протягом 2-х календарних місяців до 28.02.2026 року, що вказує про зміну строку виконання грошового зобов`язання та є підставою для відмови у задоволенні позову.

Прокурор подав 23.06.2025 року, через систему «Електрнний суд», заяву (вх. № 9541/25, а.с. 87-95), в якій з урахуванням норм Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», приписів Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, та Методики розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України від 27.07.2007 № 265 просив зменшити позовні вимоги до 78000 грн. 63 коп., з яких 48388 грн. 35 коп. інфляційні втрати, 29612 грн. 28 коп. 3% річних.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд, дослідивши заяву прокурора, матеріали справи, вважає за необхідне прийняти заяву прокурора про зменшення позовних вимог до провадження.

З урахуванням заяви прокурора про зменшення позовних вимог (вх. № 95418/25 від 23.062025 року) предметом позову є вимога прокурора в інтересах держави в особі Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Каштан Плюс» про стягнення, на підставі договору поставки №22 від 02.05.2019 року, 48388 грн. 35 коп. інфляційних втрат, 29612 грн. 28 коп. 3% річних, що разом становить 78000 грн. 63 коп та відшкодування судових витрат.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України, судом підписано рішення без його проголошення, датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши подані прокурором, відповідачем заяви, наявні у справі № 925/416/25 письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд уточнений позов задовольняє повністю з таких підстав.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 19.07.2022 року по справі №925/1110/21 позов Керівника Черкаської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської міської ради, Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради та Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Каштан Плюс" на користь Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради - 587 631,00 грн коштів, одержаних на виконання нікчемного правочину (додаткових угод № 1-5 до договору поставки товару № 22 від 02.05.2019); стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Каштан Плюс" на користь Черкаської обласної прокуратури 5 037,57 грн на відшкодування сплаченого судового збору.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2023 року рішення Господарського суду Черкаської області від 19.07.2022 року по справі №925/1110/21 залишено без змін.

03.05.2023 року на виконання рішення Господарського суду Черкаської області від 19.07.2022 року, яке набрало законної сили, видано відповідний наказ, строк пред`явлення наказу до виконання по 07.03.2026 року.

Ухвалою Касаційного господарського суду Верховного Суду від 24.05.2023 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Каштан Плюс" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2023 року, рішення Господарського суду Черкаської області від 19.07.2022 року по справі №925/1110/21.

01.08.2023 року Департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради звернувся до відповідача з листом № 1197-12/01-22.1 (а.с. 83), в якому пропонував виконати рішення суду у справі №925/1110/21 у добровільному порядку.

04.08.2023 року відповідач зобов`язався виконати вищевказане рішення суду, у зв`язку з наявністю інших судових рішень, з метою недопущення зупинки товариства за порушення зобов`язань за укладеними договорами поставки запропонував позивачу виконання наказу у справі №925/1110/21 на умовах розстрочення: 290000 грн. протягом 29 календарних місяців рівними частинами до 31.01.2025 року, 297631 грн. протягом 2-х календарних місяців до 28.02.2026 року (а.с. 84).

07.08.2023 року Департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради листом № 1332/01-12/01-21.1 погодив відповідачу виконання рішення суду від 19.07.2022 року у справі №925/1110/21 в сумі 587631 грн. частинами на запропонованих відповідачем умовах (а.с. 83 на звороті).

31.08.2023 року Заступник керівника Черкаської окружної прокуратури звертався з листом № 54-166-4744вих23 (а.с. 39) до позивача, в якому просив повідомити про стан реального виконання рішення суду у справі № 925/1110/21.

12.09.2023 року позивач повідомив прокурора про добровільне виконання відповідачем рішення суду на умовах розстрочення до 28.02.2026 року, у разі порушення ним зобов`язань, наказ від 03.05.2023 року буде пред`явлено для примусового виконання.

Із платіжних інструкцій: № 750 від 21.08.2023 року на суму 10000грн., № 851 від 22.09.2023 року на суму 10000 грн, № 926 від 13.10.2023 року на суму 10000 грн, № 1066 від 21.11.2023 року на суму 10000 грн, № 1116 від 14.12.2023 року на суму 10000 грн, № 1161 від 28.12.2023 року на суму 10000 грн, №46 від 29.01.2024 року на суму 10000 грн, №95 від 20.02.2024 року на суму 10000 грн, №218 від 15.03.2024 року на суму 10000 грн, №322 від 12.04.2024 року на суму 10000 грн, №423 від 13.05.2024 року на суму 10000 грн, №508 від 17.06.2024 року на суму 10000 грн, №666 від 21.07.2024 року на суму 10000 грн, №692 від 09.08.2024 року на суму 10000 грн, №821 від 20.09.2024 року на суму 10000 грн, №950 від 16.10.2024 року на суму 10000 грн, №1009 від 12.11.2024 року на суму 10000 грн, №1090 від 11.12.2024 року на суму 10000 грн, №76 від 21.02.2025 року на суму 10000 грн, №34від 28.01.2025 року на суму 10000 грн (а.с. 44-53на звороті) вбачається сплата відповідачем на користь позивача загалом 200000 грн. в межах виконання рішення Господарського суду Черкаської області від 19.07.2022 року по справі №925/1110/21.

За розрахунками прокурора, підтвердженими даними позивача станом на 26.02.2025 року рішення у справі №925/1110/21 залишається невиконаним в частині стягнення 387631 грн.

За період прострочення сплати заборгованості у розмірі 587631 грн., яка в подальшому частково сплачена відповідачем, прокурор нарахував останньому до сплати на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України 48388 грн. 35 коп. інфляційних втрат нарахованих у період з березня 2023 року по березень 2025 року, 29612 грн. 28 коп 3% річних за період з 07.03.202 року по 22.02.2025 року.

Отже, предметом позову у справі, що розглядається, є вимога прокурора, позивача про стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних заявлених у зв`язку з невиконанням відповідачем грошового зобов`язання, що підтверджено рішенням Господарського суду Черкаської області від 19.07.2022 року по справі №925/1110/21, яке набрало законної сили 06.03.2023 року.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з ст. 11 ч. ч. 1, 2 п. 1, ст. 16 ч. 2 п. п. 5, 8 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом норми ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

У справі, яка розглядається, спір виник у зв`язку з невиконанням відповідачем рішення Господарського суду Черкаської області від 19.07.2022 року по справі №925/1110/21 про стягнення заборгованості у розмірі 587631 грн. за наслідками виконання нікчемного правочину (додаткових угод № 1-5 до договору поставки товару № 22 від 02.05.2019) у повному розмірі.

Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили (правовий висновок колегії суддів Касаційного господарського суду Верховного Суду в ухвалі від 26.03.2019 року у справі № 910/13862/15).

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

З преамбули статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг проти України», а також рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» вбачається, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

З огляду на зазначене суд, встановивши, що рішенням суду з відповідача на користь позивача стягнуто грошову суму і таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, а отже, є грошовим зобов`язанням, приходить до висновку щодо наявності між сторонами грошового зобов`язання, яке відповідач належним чином не виконував, що є підставою для стягнення на користь позивача інфляційних втрат, 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов`язання.

Вимога позивача про стягнення спірної суми 3% річних, інфляційних втрат відповідає ч. 2 ст. 625 ЦК України, її розрахунок методологічно і арифметично проведено правильно з урахуванням проведених проплат відповідачем згідно погодженого сторонами графіку. Відтак позовні вимоги суд визнає обґрунтованими, доказаними і такими, що підлягають задоволенню повністю.

Заперечення відповідача щодо безпідставності нарахування 3% річних, інфляційних втрат за умови погодження сторонами розстрочення виконання рішення суду, зміни строку виконання рішення суду, суд оцінює критично та відхиляє їх.

Велика Палата Верховного Суду у постанові ВП ВС від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 виснувала, що розстрочення - це виконання рішення частинами, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Відстрочення виконання рішення спрямоване на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення. Водночас розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа заборгованості за відповідним договором є незмінною. Розстрочення виконання судового рішення не припиняє договірного зобов`язання відповідача, а тому не звільняє останнього від наслідків порушення відповідного зобов`язання, зокрема шляхом сплати сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно погодження сторін про добровільне виконання рішення суду у справі №925/1110/21 на умовах розстрочення не звільняє відповідача від наслідків порушення відповідного зобов`язання, зокрема шляхом сплати сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, а саме нарахованих прокурором 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Враховуючи положення ч.1ст.9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВРКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладені обставини справи і наведені норми законодавства суд вважає позов обґрунтованим, доказаним і з зазначених у ньому підстав задовольняє повністю.

З урахуванням викладених обставин справи та наведених норм законодавства суд спірні вимоги позивача про стягнення 48388 грн. 35 коп. інфляційних втрат, 29612 грн. 28 коп 3% річних за відповідний період прострочення сплати основної заборгованості вважає обґрунтованими і позов задовольняє повністю.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити наступне щодо належності звернення Заступника керівника Черкаської окружної прокуратури до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Враховуючи положення Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18 то захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

Системне тлумачення абзацу першого частини третьої статті 23 Закону дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду у і від 26.06.2019 року у справі № 587/430/16-ц ).

Згідно частини четвертої статті 23 Закону України Про прокуратуру наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України Про прокуратуру, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

З матеріалів справи вбачається, що Департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради у даному випадку також є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

10.04.2025 року Керівника Черкаської окружної прокуратури звертався із запитом №54-1616вих25 до Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради щодо планів звертатися з позовною заявою до ТОВ «Каштан-Плюс» про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за невиконання рішення Господарського суду Черкаської області від 19.07.2022 у справі № 925/1110/21(а.с. 57-58).

Позивач в листі від 10.04.2025 № 360/379-12/01-22 повідомив, що зв`язку з тим, що рішення по справі № 925/1110/21 виконується ТОВ «Каштан Плюс» у добровільному порядку, а також з метою недопущення зриву процесу поставок ТОВ «Каштан-Плюс» продуктів харчування у комунальні заклади освіти по діючим договорам, департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради не подавав та не має наміру подавати позов до ТОВ «Каштан-Плюс» щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат (а.с. 59).

Отже, враховуючи нездійснення позивачем заходів для звернення до суду з позовом стосовно захисту інтересів територіальної громади та держави, враховуючи повноваження прокурора самостійно визначати, у чому полягає порушення інтересів держави і визначати орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, суд дійшов висновку, що прокурор в даному випадку належним чином обґрунтував та довів підстави для представництва інтересів держави в суді.

Відтак, з огляду на викладені обставини справи, наведені норми законодавства, суд позов визнає обґрунтованим, доказаним і задовольняє повністю.

На підставі статті 129 ГПК України, з відповідача на користь Черкаської обласної прокуратури підлягають стягненню судовий збір у розмірі 2422 грн.40 коп.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-240, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Каштан Плюс», ідентифікаційний код юридичної особи 30955757, місцезнаходження: 18002, Черкаська область, м. Черкаси, вул. Благовісна, буд. 174 на користь Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, ідентифікаційний код юридичної особи 36299692, місцезнаходження: 18001, Черкаська область, м. Черкаси, вул. Гоголя, буд.251 - 48388 грн. 35 коп. інфляційних втрат, 29612 грн. 28 коп 3% річних.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Каштан Плюс», ідентифікаційний код юридичної особи 30955757, місцезнаходження: 18002, Черкаська область, м. Черкаси, вул. Благовісна, буд. 174 на користь Черкаської обласної прокуратури, , місцезнаходження: 18015, Черкаська область, м. Черкаси, бульв. Шевченка, буд. 286 судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 2422 грн.40 коп.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14.07.2025 року.

Суддя В.М. Грачов