ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"15" липня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/1171/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Пінтеліної Т.Г. при секретарі судового засідання Боднарук І.В. розглянувши справу № 916/1171/25 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Галіон" (68000, Одеська область, м.Чорноморськ (стара назва Іллічівськ), проспект Миру (стара назва вул. Леніна), буд.33, )

про визнання трудових відносин припиненими

Представники:

Від позивача:

Від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом (вхідний № 1202/25 від 25.03.2025р.) до Відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Галіон» про визнання трудових відносин припиненими, просить суд прийняти рішення, яким :.

- визнати припиненими трудові відносини між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАЛІОН» (, 68000, Одеська область, місто Чорноморськ (стара назва Іллічівськ), проспект Миру (стара назва вул. Леніна), будинок 33) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ), у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 із займаної посади генерального директора за власним бажанням на підставі ч.1 ст.38 КЗпПУ з моменту набрання рішенням у справі законної сили.

- виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань відомості про ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), як керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛІОН» (, 68000, Одеська область, місто Чорноморськ (стара назва Іллічівськ), проспект Миру (стара назва вул. Леніна).

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2025 справу № 916/1171/25 передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Пінтеліній Т.Г.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 31.03.2025р. позовну заяву ОСОБА_1 - було залишено без руху.

04.04.2025р. до господарського суду надійшла заява (вх. №10909/25) ОСОБА_1 про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 09.04.2025р. прийнято справу до провадження та призначено підготовче засідання на 13.05.2025 р.

Ухвалою суду від 13.05.2025р. відкладено підготовче засідання на 03.06.2025р.

Проте 03.06.2025р. судове засідання не відбулось, у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги.

Ухвалою суду від 03.06.2025р. призначено підготовче засідання на 23.06.2025р.

До канцелярії суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи за відсутності повноважного представника.

Станом на 23.06.2025р. відзив на позовну заяву до суду не надходив

Суд вказує про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом його направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, взявши до уваги, що відповідач у строк, встановлений Господарським процесуальним кодексом України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення відповідно до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Судом також враховано, що згідно з приписами п. 6.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч.4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст.177 ГПК України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання (ч. 2 ст. 177 ГПК України).

Відповідно до п.3 ч.2 ст.185 ГПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги вчинення усіх необхідних процесуальних дій у даній справі для виконання завдань підготовчого провадження, встановлених частиною 1 ст.177 ГПК України, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою від 23.06.2025р., керуючись ст.ст.120,177,185,234,235 Господарського процесуального кодексу України, суд закрив підготовче провадження у справі № 916/1171/25 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Галіон" про визнання трудових відносин припиненими, призначив справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на 15.07.2025р.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

25.06.1999 року Протоколом загальних зборів акціонерів Закритого акціонерного товариства «ГАЛІОН» було реорганізовано ЗАТ «ГАЛІОН» в Товариство з обмеженою відповідальністю «ГАЛІОН» () (надалі також - Товариство) за адресою: 68000, Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Леніна, буд. 33, про що ЗАТ «ГАЛІОН» було складено Протокол №5 від 25.06.1999 року (копія протоколу та статуту від 2009 року у новій редакції додається).

Також, Протоколом загальних зборів акціонерів №5 від 25.06.1999 року було вирішено призначити на посаду Генерального директора ТОВ «ГАЛІОН» ОСОБА_1 , заключити з нею трудовий контракт на 3 (три) роки.

ОСОБА_1 добросовісно та у повному обсязі виконувала свої трудові обов`язки Генерального директора. Однак, у зв`язку із тим, що Товариство перестало виплачувати заробітну плату, внаслідок чого утворилась заборгованість у виплатах заробітної плати, ОСОБА_1 прийняла рішення звільнитись з посади Генерального директора.

Відповідно до довідки про заробітну плату № 5 від 04.12.2024 року за період з 01.06.2024 року по 30.11.2024 року заборгованість у виплаті заробітної плати ОСОБА_1 складає 811 687,66 гривень з яких 158 279, 11 утримано та не виплачено 653 408, 55 грн. (копія додається).

Відповідно до витягу з ЄДРЮОФОП, засновником юридичної особи ТОВ «ГАЛІОН» є одноособовий учасник - Компанія Бевало інвестментс Лімітед (надалі також - Компанія), місцезнаходження: Кіпр, ЛІМАССОЛ, КІМОНОС, 43А, П.С.3095.

Так, 01.07.2024 року ОСОБА_1 на адресу засновника Товариства, вказану в ЄДРЮОФОП, направила повідомлення-вимогу про скликання Загальних зборів учасників ТОВ «ГАЛІОН» з заявою про звільнення з посади Генерального директора за власним бажанням від 27.06.2024 року з приводу вирішення даного питання (підтверджується копією кур`єрської відправки, копією повідомлення-вимоги та копією заяви про звільнення, які додаються).

Однак, жодної відповіді від засновника Товариства Позивачка не отримала, її заява розглянута не була, загальні збори учасників Товариства не були зібрані і не відбулись, відповідно рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади Генерального директора ТОВ «ГАЛІОН» прийнято не було.

Тоді, 05.08.2024 року Позивач повторно надіслала одноособовому учаснику Товариства повідомлення-вимогу про скликання Загальних зборів учасників ТОВ «ГАЛІОН» з заявою про звільнення з посади Генерального директора за власним бажанням від 27.06.2024 року з приводу вирішення даного питання (докази відправки, копія повідомлення-вимоги додаються).

Разом з тим на сьогоднішній день, жодної відповіді від засновника Товариства Позивачка так і не отримала.

Вищевикладені обставини свідчать про те, що засновник Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛІОН» - Компанія Бевало інвестментс Лімітед навмисне ігнорує право Позивачки бути звільненим за власним бажанням.

Поміж іншого, Генеральний директор ТОВ «ГАЛІОН» також неодноразово зверталась до Компанії Бевало інвестментс Лімітед з приводу вирішення питань по заборгованості з виплат заробітної плати працівникам Товариства, податкових заборгованостей та інших заборгованостей ТОВ «ГАЛІОН» (копії листів із доказами відправки додаються). Однак, ніяких відповідей на звернення Позивачки надіслано не було.

Відповідно до ч.1 ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

За змістом ст.5-1 КЗпП держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, вільний вибір виду діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Конституційний Суд України у Рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу люпини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.

Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати.

Згідно з п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про зайнятість населення», вільно обрана зайнятість реалізація права громадянина вільно обирати вид діяльності, не заборонений законом (зокрема такий, що не пов`язаний з виконанням оплачуваної роботи), а також професію та місце роботи відповідно до своїх здібностей і потреб.

У відповідності до ч.1 ст.3 Закону України «Про зайнятість населення», кожен має право на вільно обрану зайнятість. Примушування до праці у будь-якій формі забороняється.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про зайнятість населення», держава гарантує у сфері зайнятості, зокрема, вільне обрання місця застосування праці та виду діяльності, вільний вибір або зміну професії.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про зайнятість населення», кожен має право на вільний вибір місця, виду діяльності та роду занять, яке забезпечується державою шляхом створення правових, організаційних та економічних умов для такого вибору.

Згідно ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з ч.2 ст.22 КЗпП України, відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

У відповідності до п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39).

Частиною першою статті 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

За змістом положень ст. 38 КЗпП, ст. 6 ГК України, права директора на звільнення за власним бажанням кореспондує обов`язок учасників підприємства розглянути заяву директора про звільнення, створити новий виконавчий орган та внести дані зміни в Єдиний державний реєстр.

Разом з тим, особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників юридичної особи. Позивачка доклала усіх зусиль задля реалізації свого права на припинення трудових відносин, - виконала вимоги КЗпП України та ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» щодо порядку припинення трудових відносин з ініціативи працівника.

В свою чергу, як вже зазначалось вище, засновники Товариства ігнорують звернення Позивачки з проханням звільнити її за власним бажанням, чим порушують трудове, конституційне і конвенційне право Позивачки на вільну працю.

Не проведення Товариством загальних зборів для розгляду питання щодо звільнення Позивача є прямим порушенням гарантованого їй Конституцією України права на працю та на припинення трудових відносин.

В даному випадку положення закону щодо письмового попередження учасників (засновників) про бажання звільнитися за власним бажанням з боку засновників фактично нівелюється.

Іншого порядку звільнення з ініціативи працівника чинне законодавство не передбачає. Тому Позивачка змушена перебувати у трудових відносинах з Відповідачем всупереч своєму бажанню.

Проте, згідно з статтею 43 Конституції України використання примусової праці забороняється. Тому наразі єдиним способом вирішення цього питання є визнання трудових відносин припиненими в судовому порядку.

Таку позицію висловив також Верховний Суд в аналогічних справах (постанова від 03.07.2019 у справі № 520/11437/16-ц, постанова від 24.12.2019 у справі №758/1861/18).

В них, зокрема, сказано, що у випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, керівнику із метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими.

Відповідно до ч.5 ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст.43 Конституції України використання примусової праці забороняється.

Згідно ч.2 ст.8 Конституції України гарантується право громадян на звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод.

У п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 №9 визначено, що відповідно до ст. 43 Конституції кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Оскільки Конституція, як зазначено в її ст.8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди під час розгляду конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії.

Згідно зі ст.4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікована Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю.

Конвенція Міжнародної організації праці № 29 «Про примусову чи обов`язкову працю», що набула чинності для України 10 серпня 1956 року, зобов`язує держави не допускати примусової праці. Згідно зі статтею 1 Міжнародної Конвенції «Про скасування примусової праці» № 105, що ратифікована Законом України від 05 жовтня 2000 року №2021-III, держава зобов`язується скасувати обов`язкову працю і не вдаватися до будь-якої її форми як методу мобілізації і використання робочої сили для потреб економічного розвитку.

З аналізу вищезазначених норм закону, що регулюють спірні правовідносини, право вільно обирати собі роботу чи вид занять є невід`ємним (природним) правом людини; дане право наряду з забороною примусової праці забезпечується працівнику шляхом надання йому права звільнитись з роботи за власним бажанням.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права Позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Вирішуючи питання про належний спосіб захисту, а також момент, з якого трудові відносини вважаються припиненими, прийняття судового рішення з констатацією визнання керівника товариства звільненим ретроспективно з визначеної судом дати, породжуватиме юридичну невизначеність в частині моменту припинення повноважень директора.

Якщо директор виконав усі вимоги, які Закон № 2275-VIII і статут товариства висувають до порядку скликання і проведення загальних зборів учасників, однак питання про припинення його повноважень загальними зборами не вирішено з незалежних від нього причин, директор, якого позбавлено можливості припинити свої повноваження, може звернутись до суду з вимогою про припинення таких повноважень на майбутнє, що відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 7 частини другої статті 16 ЦК України.

Аналогічний висновок міститься в постанові від 06.09.2023 у справі № 127/27466/20 Верховного Суду, який вказав, що належним та ефективним способом захисту прав та законних інтересів керівника товариства у такому випадку буде не вимога про визнання трудових відносин припиненими (визначення юридичного факту), як визначено у постановах від 24.12.2019 у справі № 758/1861/18 та 17.03.2021 у справі № 761/40378/18, а вимога припинити такі трудові відносини за рішенням суду, які (трудові відносини) будуть припинені саме з дати набрання судовим рішенням законної сили, адже констатація ретроспективно припинення трудових відносин певною датою у минулому, зокрема через два тижні після написання/подання заяви про звільнення по суті зводиться до встановлення факту припинення цих правовідносин з відповідної дати без прийняття загальними зборами товариства відповідного рішення.

Враховуючи вищевикладене та те, що Позивачем було дотримано процедуру звільнення за власним бажанням та процедуру скликання Загальних зборів учасників Товариства задля вирішення даного питання, ефективним і таким, що не суперечить закону, у даному випадку буде такий спосіб захисту як припинення трудових відносин між Позивачем та Відповідачем у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 з посади директора за власним бажанням з дати набрання судовим рішенням по даній справі законної сили.

Одночасно з тим, відповідно до ч.4 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, у тому числі змін до установчих документів юридичної особи, крім змін до відомостей, передбачених частиною п`ятою цієї статті, подається, зокрема, примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) рішення уповноваженого органу управління юридичної особи про зміни, що вносяться до Єдиного державного реєстру.

Відповідно до п 2 ч.1 ст.25 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України Про виконавче провадження, у тому числі щодо зобов`язання вчинення реєстраційних дій.

Відповідно до п.3 ч.5 ст.25 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань суб`єкт державної реєстрації не пізніше наступного робочого дня з дати отримання судового рішення, передбаченого пунктом 2 частини першої цієї статті, проводить відповідну реєстраційну дію шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру (крім випадків, передбачених пунктами 1 та 2 цієї частини).

Тобто, зміни до ЄДР можна внести на підставі рішення загальних зборів учасників Товариства про зміну директора або на підставі судового рішення, а тому, у Позивача виникає необхідність у зверненні до суду з вимогою щодо внесення змін до відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають із корпоративних відносин, у тому числі пов`язані з управлінням юридичної особою.

З огляду на цей припис перелік спорів, що виникають із корпоративних відносин і належать до юрисдикції господарських судів, не є вичерпним, й охоплює, зокрема, спори пов`язані з управлінням юридичною особою. Стороною цих спорів не обов`язково є учасник такої особи. Спір щодо припинення трудового договору одноосібного виконавчого органу (директора) товариства з обмеженою відповідальністю є спором, який виник із корпоративних відносин, оскільки пов`язаний із реалізацію загальними зборами цього товариства їхньої компетенції щодо формування виконавчого органу та припинення його повноважень.

Тому такий спір стосується управління юридичною особою і належить до юрисдикції господарського суду.

До господарських товариств належить, зокрема, товариство з обмеженою відповідальністю (ч.1 ст.84, ч.2 ст.113 ЦК України). Товариством з обмеженою відповідальністю є засноване однією або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділено на частки (ч. 1 ст. 140 ЦК України).

Управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (ч.ч.1, 2 ст.97 ЦК України). Органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган (ч.1 ст.28 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю»).

Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь в управлінні ним шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством.

Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а саме корпоративних правовідносин, що виникають між товариством та особами, яким довірено повноваження з управління ним (абзац четвертий пункту 3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у від 12 січня 2010 року № 1-рп/2010 у справі № 1-2/2010 за конституційним зверненням товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний фінансово правовий консалтинг» про офіційне тлумачення ч.3 ст.99 ЦК України).

У пунктах 54, 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 448/362/22 (провадження № 14-113цс22) зазначила, що звернення до суду особи, яка є одноосібним виконавчим органом товариства, для припинення її повноважень, зокрема у випадку, якщо загальні збори учасників не розглядають заяву про звільнення з посади директора, пов`язане з корпоративними відносинами у цьому товаристві.

Тому доцільно зберігати єдину юрисдикційну належність спорів про припинення повноважень одноосібного виконавчого органу товариства чи члена колегіального такого органу для формування стабільної та послідовної судової практики щодо віднесення таких спорів до господарської юрисдикції.

Корпоративні права на участь в управлінні товариством його учасники реалізовують, зокрема, шляхом прийняття компетентним органом товариства рішення щодо припинення повноважень одноосібного виконавчого органу (директора). Таке рішення може мати наслідки для трудових відносин, але визначальними у таких ситуаціях є відносини корпоративні.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд вважає, що оскільки положення Кодексу законів про працю України не містять приписів про відлік початку перебігу двотижневого строку повідомлення роботодавця про звільнення, цей строк слід обчислювати з моменту отримання відповідної заяви роботодавцем, а не з моменту її направлення, оскільки цей двотижневий строк є гарантією прав роботодавця мати час здійснити заміну працівника.

Разом з цим суд акцентує увагу на тому, що звільнення посадової особи товариства певним чином ускладнює процес розірвання трудових відносин, адже директор товариства є не лише найманим працівником юридичної особи, а й виконує функції щодо управління нею. Порядок призначення та звільнення директора суттєво відрізняється від порядку, установленого для інших працівників, оскільки керівник є одноосібним виконавчим органом або входить до складу виконавчого органу юридичної особи, якщо це передбачено статутом товариства.

На переконання суду, у разі звільнення директора, який є одноосібним виконавчим органом, товариство лишається без органу управління, на який законом покладено керівництво поточною діяльністю товариства, вчинення дій від його імені без довіреності, а звільнення директора без призначення іншої особи на цю посаду може призвести до блокування діяльності товариства.

Відповідно, призначення та звільнення керівника відбувається на підставі прийнятого рішення загальних зборів учасників товариства і за правовими наслідками відрізняється від припинення трудового договору, визначеного трудовим законодавством.

За відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника з метою захисту своїх прав він може звернутися до суду з вимогою припинити такі трудові відносини за рішенням суду, які (трудові відносини) будуть припинені саме з дати набрання судовим рішенням законної сили.

При цьому суд зазначає, що право на припинення трудових відносин на посаді директора (виконавчого органу) товариства саме за рішенням суду і саме з дати набуття ним (рішенням) чинності враховує можливість товариства доводити інші підстави звільнення, які можуть відрізнятись від підстав звільнення за власним бажанням.

Ураховуючи специфіку реалізації права звільнитися з посади керівника (директора) товариства саме за рішенням загальних зборів товариства, суд звертає увагу на те, що встановлений Кодексом законів про працю України двотижневий строк може бути недостатнім для вирішення питання зміни керівника та визначення підстав звільнення.

На думку суду, такий строк має бути розумним, тобто таким, що надає обом сторонам реальну можливість вирішити спірне питання припинення трудових відносин без зловживання правом, а також акцентує увагу на помилковості підходу, за якого в усіх випадках констатується припинення трудових відносин через два тижні після подання / надіслання заяви про звільнення за власним бажанням, якщо на цей час рішення загальними зборами не прийнято.

Оскільки товариство не може діяти без директора (тобто без виконавчого органу), його зміна обов`язково повинна супроводжуватися призначенням нового директора, а разом із вимогою припинити трудові відносини повинна заявлятись вимога про визначення особи, яка тимчасово (до прийняття загальними зборами рішення про призначення нового директора) виконуватиме обов`язки керівника товариства. Однак законодавством це питання не врегульоване.

Недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав в обраний ним спосіб.

Згідно з частиною першою статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 11 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки керівник (директор) товариства є виконавчим органом юридичної особи, звільнення (зміна) якого повинне супроводжуватися прийняттям (призначенням) нового директора, його право на звільнення кореспондує визначеному статтею 32 Закону № 2275-VIII обов`язку скликати загальні збори учасників шляхом надсилання повідомлення (поштовим відправленням з описом вкладення) про це кожному учаснику товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення загальних зборів учасників із зазначенням дати, часу та місця проведення, а також порядку денного, в якому одним з питань (або єдиним питанням) буде розгляд заяви керівника про звільнення.

Тобто для належної реалізації свого права на звільнення за власним бажанням керівник (директор) товариства повинен не тільки написати заяву про звільнення за власним бажанням на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України та подати / надіслати її роботодавцю, а й за власною ініціативою як виконавчий орган товариства скликати загальні збори учасників товариства, на вирішення яких поставити питання щодо свого звільнення, або ініціювати таке звільнення, якщо скликання загальних зборів віднесено до компетенції іншого органу / посадової особи товариства.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

З урахуванням викладеного, надані позивачем докази на підтвердження наявності підстав для його звільнення з посади директора є більш вірогідними, тому вимога про припинення трудових відносин підлягає задоволенню.

Трудові відносини позивача з відповідачем припиняються з дати набрання рішенням законної сили.

Щодо вимоги позивача про виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, ізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей про позивача, як керівника підприємства-відповідача, суд зазначає наступне.

Державний реєстратор при здійсненні будь-яких реєстраційних дій керується Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", який є спеціальним Законом, що регулює відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб-підприємців.

Відповідно до пункту 13 частини другої статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі, зокрема, містяться відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта, інформація для здійснення зв`язку з керівником юридичної особи (телефон та/або адреса електронної пошти)), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи.

У частині першій статті 25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" визначено, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації та судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі.

В указаній нормі закону визначено, що таким судовим рішенням може бути рішення про зобов`язання вчинення реєстраційних дій.

У той же час, вимога про виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей про ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), як керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛІОН» (, 68000, Одеська область, місто Чорноморськ (стара назва Іллічівськ), проспект Миру (стара назва вул. Леніна). є похідною від першої позовної вимоги про визнання припиненими трудових відносин між Позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГАЛІОН" у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 з займаної посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЛІОН" на підставі ч.1 ст. 38 Кодексу законів про працю України.

Суд вважає, що наявність у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про те, що ОСОБА_1 є директором Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЛІОН"порушує її права, оскільки дана інформація є у вільному доступі та використовується користувачами реєстру.

Таким чином, суд доходить висновку про задоволення вимоги позивача про виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей про ОСОБА_1 як директора Товариства з обмеженою відповідальністю ГАЛІОН".

Відповідно до ч.9 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 162-164, 232-233, 237-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати припиненими трудові відносини між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАЛІОН» (, 68000, Одеська область, місто Чорноморськ (стара назва Іллічівськ), проспект Миру (стара назва вул. Леніна), будинок 33) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ), у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 із займаної посади генерального директора за власним бажанням на підставі ч.1 ст.38 КЗпПУ з моменту набрання рішенням у справі законної сили.

3. Виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомості про ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), як керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛІОН» (, 68000, Одеська область, місто Чорноморськ (стара назва Іллічівськ), проспект Миру (стара назва вул. Леніна).

4. Відповідно до ст.239 ГПК України встановити порядок виконання рішення суду, відповідно до якого, після набрання рішенням про задоволення позову законної сили, воно є підставою для вчинення реєстраційні дії щодо внесення змін до відомостей про керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛІОН» у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у вигляді запису про припинення трудових відносин між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАЛІОН» () за рішенням суду з дати набрання судовим рішенням законної сили, з виключенням з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей про ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), як керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛІОН» (, 68000, Одеська область, місто Чорноморськ (стара назва Іллічівськ), проспект Миру (стара назва вул. Леніна).

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛІОН» (, 68000, Одеська область, місто Чорноморськ (стара назва Іллічівськ), проспект Миру (стара назва вул. Леніна) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) 6 056 (Шість тисяч п"ятдесят шість)грн. 00коп. судового збору. .

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини 1, 2 статті 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку і строки, встановлені статтями 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 21 липня 2025 р.

Суддя Т.Г. Пінтеліна