ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

14 липня 2025 року м. Черкаси справа № 925/510/25

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні) справу №925/510/25 за позовом Фізичної особи-підприємця Паламарчука Руслана Олександровича до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдсервіс-Бізнес» про стягнення 8314 грн. 60 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Фізична особа-підприємець Паламарчук Руслан Олександрович звернувся, через систему «Електронний суд», в Господарський суд Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдсервіс-Бізнес» (далі відповідач) про стягнення, на підставі договору доручення на надання брокерських послуг та декларування товарів № 36/24 від 12.11.2024 року, 8314 грн. 60 коп. боргу та відшкодування судових витрат, з яких 2422 грн. 40 коп. сплачений судовий збір та 3000 грн. відшкодування витрат позивача на правничу допомогу адвоката.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 13.05.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, по ній відкрито провадження у справі № 925/510/25 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, без виклику, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

Відповідач подав суду:

11.06.2025 року відзив на позов, клопотання (вх. № 8983/25, №8987/25), в яких підтвердив наявність господарських відносин з позивачем, зауважив на необґрунтованості заявлених вимог, разом з тим вказав про сплату на користь позивача 8314 грн. боргу платіжною інструкцією №266 від 09.06.2025 року, у зв`язку з чим просив закрити провадження у справі, судові витрати позивача залишити за ним, відмовити у стягненні витрат позивача на правничу допомогу адвоката, як недоведені.

Представник позивача подав суду:

13.06.2025 року заяву (вх. № 9148/25), в якій підтвердив сплату відповідачем 8314 грн. боргу, просив зменшити позовні вимоги до 0 грн. 60 коп., які просив стягнути з відповідача та судові витрати;

16.06.2025 року відповідь на відзив (вх. № 9158/25), в якій заперечив проти клопотання відповідача про закриття провадження у справі, враховуючи частково сплачений ним борг, просив відмовити у його задоволенні, задовольнити зменшені позовні вимоги.

11.07.2025 року заяву (вх. № 10513/25), в якій повідомив про сплату відповідачем 10.07.2025 року 0 грн. 60 коп. боргу, керуючись ч. 3 ст. 130 ГПК заявив про не підтримання позовних вимог унаслідок їх задоволення відповідачем після пред`явлення позову, просив стягнути судові витрати з відповідача.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд, дослідивши заяви позивача, відзив відповідача, матеріали справи, вважає за необхідне прийняти заяву позивача про зменшення позовних вимог до провадження.

З урахуванням заяви позивача про зменшення позовних вимог (вх. № 9148/25 від 13.06.2025 року) предметом позову є вимога позивача про стягнення 0 грн. 60 коп. боргу та відшкодування судових витрат, з яких 2422 грн. 40 коп. сплачений судовий збір та 3000 грн. відшкодування витрат позивача на правничу допомогу адвоката.

Дослідивши подані сторонами клопотання, матеріали справи, та оцінивши їх у сукупності, суд закриває провадження у справі з таких підстав.

Із наданої позивачем копії виписки по рахунку станом на 10.07.2025 року, вбачається, що відповідач 10.07.2025 року сплатив на користь позивача 0 грн. 60 коп. боргу у справі № 925/510/25.

Зазначені обставини сторонами підтверджуються та свідчать про відсутність предмета спору у даній справі, подальший розгляд справи з зазначених у позові підстав є недоцільним.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

При цьому, суд роз`яснює позивачу, що частиною 3 ст. 231 ГПК України визначено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

У статті 130 ГПК України встановлені спеціальні правила, які стосуються окремих випадків розподілу судових витрат.

Так, ч. 1 ст. 130 ГПК України передбачено, що в разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Суд звертає увагу на те, що провадження у даній справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмету спору, а не внаслідок укладення мирової угоди чи відмови позивача від позову.

У той же час ч. 3 ст. 130 ГПК України визначено, що якщо позивач не підтримує своїх позовних вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Враховуючи викладене у даному спорі підлягає застосуванню саме ч. 3 ст. 130 ГПК України, тож розподіл судових витрат здійснюється судом на підставі означеної норми закону.

З огляду на припинення предмету спору відповідачем після пред`явлення позову, внаслідок чого позивач не підтримує своїх вимог, витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 2422 грн. 40 коп підлягають віднесенню на відповідача.

Щодо вимоги позивача про стягнення 3000 грн. відшкодування витрат позивача на правничу допомогу адвоката суд зазначає наступне.

У статті 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 16 ГПК України, представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з ч. 1 ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Судом враховано, що між що між позивачем Фізичною особою-підприємцем Паламарчуком Русланом Олександровичем, як клієнтом, та Адвокатським бюро «Богданова» укладено договір про надання правової (професійної правничої) допомоги від 25.04.2025 року, в якому сторони погодили зокрема наступне:

п.1.1 договору бюро зобов`язується надати клієнту визначену цим договором правову (професійну правничу) допомогу щодо захисту інтересів останнього у відносинах з питань стягнення боргу з ТОВ «Трейдсервіс-бізнес», в тому числі і у Господарському суді Черкаської області. З іншого боку , клієнт зобов`язується сплатити за виконану роботу визначений у цьому договорі плату та гонорар успіху, відшкодувати додаткові витрати пов`язані з виконання доручення клієнта;

п. 4.1 договору за надання правової (професійної правничої) допомоги клієнт сплачує бюро плату за правову допомогу орієнтовно 3000 грн.. Остаточна сума визначається сторонами у акті виконаних робіт;

п. 4.3 договору термін сплати 3дні з дня отримання рахунку.

12.06.2025 року між Фізичною особою-підприємцем Паламарчуком Русланом Олександровичем та Адвокатським бюро «Богданова» складено акт виконаних робіт по договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 25.04.2025 року, в якому вказано фактичні послуги, що надані адвокатським бюро клієнту та їх вартість, а саме: 25.04.2025 правовий аналіз наданих документів. Роз`яснення щодо порядку стягнення заборгованості, розміру судового збору, дії електронного суду 500 грн.; 07.05.2025 підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості, формування доказової бази, систематизація групування доказів та додатків до позовної заяви, надсилання до суду через систему «Електронний суд» - 1200 грн; 11.06.2025 правовий аналіз надісланого відповідачем відзиву на позовну заяву - 500 грн; 11.06.205 - правовий аналіз клопотання про доручення доказів та самих доказів 200 грн; 12.06.2025 підготовка відповіді на відзив 300 грн; 12.06.2025 підготовка заяви про зменшення позовних вимог 300грн., всього 3000 грн.

12.06.2025 року Адвокатським бюро «Богданова» виставлено позивачу рахунок №12/06 на суму 3000 грн. за супровід судової справи про стягнення боргу з ТОВ «Трейдсервіс-бізнес» згідно договору №25/05/25-КЛ від 25.04.2025.

Із виписки порахунку позивача станом на 13.06.2025 року вбачається сплата позивачем на користь Адвокатського бюро «Богданова» 3000 грн. згідно рахунку № 12/06 від 12.06.2025 року.

Таким чином, наявні в матеріалах справи докази надання Адвокатським бюро «Богданова» позивачу професійної правничої допомоги у даній справі, з урахуванням погоджених розцінок за послуги з надання правничої допомоги, дають суду достатні підстави для покладення витрат позивача на отримання професійної правничої допомоги адвоката на відповідача.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Разом з тим суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 4, 5, 6 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Таких доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність наданих послуг адвокатом Саніним А.О. до справи відповідач не надав. Дослідивши додані до позову і заяви про розподіл судових витрат доказів, суд недотримання позивачем (його представником) вимог частини третьої статті 126 ГПК України також не встановив.

Поряд з цим, аналіз наведених норм частини четвертої статті 126 ГПК України, а також частини п`ятої статті 129 цього Кодексу дає суду підстави для висновку, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмету спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом враховано, що у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, згідно з статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 Господарського процесуального кодексу України.

У пункті 4.16 постанови від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19 Верховний Суд вказав, що висновки суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони та суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання не є тотожними за своєю суттю, і фактично другий висновок відповідає викладеному в пункті 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Разом з цим, за наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи, через призму критеріїв, встановлених частиною четвертою статті 126 та частиною п`ятою статті 129 ГПК України, та враховуючи обсяг виконаних Адвокатським бюро «Богданова» робіт, послуг, предмет позову, суд доходить висновку про наявність підстав для не покладення на відповідача усіх витрат на професійну правничу допомогу позивача, на користь якого ухвалено судове рішення.

Підставою для цього суд вважає непропорційність розміру цих витрат до предмета спору, фактичну сплату заборгованості відповідачем до прийняття судового рішення, стягнення судових витрат по сплаті судового збору з відповідача за його заявою, а відтак їх не співмірність і нерозумність.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про покладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «Трейдсервіс-Бізнес» судових витрат Фізичної особи-підприємця Паламарчука Руслана Олександровича на професійну правничу допомогу у справі № 925/510/25 частково у розмірі 1500 грн.

Керуючись ст. 46, ч.ч. 4, 5, 6 ст. 126, ч.3 ст. 130, п. 2 ч. 1 ст. 231, ст. ст. 232 - 234 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Заяву позивача про зменшення позовних вимог (вх. № 9148/25 від 13.06.2025 року) прийняти до провадження.

Провадження у справі № 925/510/25 за позовом Фізичної особи-підприємця Паламарчука Руслана Олександровича до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдсервіс-Бізнес» про стягнення 0 грн. 60 коп., закрити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдсервіс-Бізнес», ідентифікаційний код юридичної особи 35659593, місцезнаходження: 20300, Черкаська обл., м. Умань, вул. Котляревського, буд. 23, кв. 60 на користь Фізичної особи-підприємця Паламарчука Руслана Олександровича, ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 2422 грн. 40 коп. судових витрат на сплату судового збору, 1500 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

У задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Паламарчука Руслана Олександровича в частині вимог про стягнення 1500 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 235 ГПК України з 14.07.2025 року та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її підписання.

Суддя В.М. Грачов