УХВАЛА

21 липня 2025 року

м. Київ

cправа № 916/47/22

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду:

Вронської Г.О.

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

на рішення Господарського суду Одеської області (Щавинська Ю.М.)

від 02.12.2024

та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду (Колоколов С.І., Богатир К.В., Савицький Я.Ф.)

від 03.06.2025 (повний текст складений 05.06.2025)

у справі за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Акціонерного товариства "Одесагаз"

про стягнення 5 135 389 329,84 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. У січні 2022 року Акціонерне товариство "Укртрансгаз" (далі - Позивач, Скаржник) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Акціонерного товариства "Одесагаз" (далі - Відповідач) про стягнення вартості безпідставно набутого природного газу в обсязі 73 454 050,07 куб.м в сумі 5 135 389 329,84 грн (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 28.01.2022).

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у вересні-грудні 2018 року та січні, лютому, липні-грудні 2019 року Відповідач безпідставно набув для власних виробничо-технічних потреб з газотранспортної системи 73 454 050,07 куб.м природного газу, власником якого є Позивач. Позивач вважав, що для відбору Відповідачем у вказаний період природного газу з газотранспортної системи, оператором якої є Позивач, Відповідач повинен був мати постачальника відповідних обсягів природного газу, а за його відсутності Відповідач не мав підстав здійснювати відбір природного газу. Крім того, посилаючись на встановлені у справах №916/3201/19 та №916/2467/19 обставини неукладеності договорів транспортування природного газу від 01.03.2016 № та від 29.03.2019 №, а отже відсутності договірного врегулювання правовідносин сторін між оператором ГРС та оператором ГРМ щодо транспортування природного газу у спірний період, Позивач заявив до Відповідача вимоги на підставі статей 1212, 1213 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України про стягнення грошових коштів, що є вартістю безпідставно набутого майна - природного газу, посилаючись на те, що відбір Відповідачем природного газу відбувався за відсутності у нього постачальника природного газу та будь-яких підстав для його відбору.

3. Справа судами розглядалася неодноразово.

4. Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.08.2022, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.11.2022 у справі №916/47/22, у задоволенні позову відмовлено.

5. Постановою Верховного Суду від 01.02.2023 у справі №916/47/22 касаційну скаргу Позивача задоволено повністю, рішення Господарського суду Одеської області від 03.08.2022 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.11.2022 у цій справі скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Одеської області, у зв`язку з неналежним дослідженням господарськими судами обставин та дійсних підстав звернення Позивача до суду, а суди фактично не з`ясували, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги Позивача.

6. Верховний Суд, направляючи справу №916/47/22 на новий розгляд, вказав, що предметом дослідження у цій справі є, зокрема, встановлення таких фактів:

- набуття (збереження) Відповідачем природного газу, що належав Позивачу;

- наявність або відсутність підстав такого набуття (у разі встановлення підставності набуття, то чи відпала згодом підстава набуття);

- у разі встановлення факту безпідставного набуття природного газу, то чи є можливість його повернення у натурі;

- у разі неможливості повернути природний газ в натурі, визначити його вартість на момент розгляду справи судом.

7. Рішенням Господарського суду Одеської області від 04.10.2023, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.06.2023 у справі №916/47/22, у задоволенні позову відмовлено.

8. Постановою Верховного Суду від 11.04.2024 у справі №916/47/22 касаційну скаргу Позивача задоволено частково, постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.10.2023 та рішення Господарського суду Одеської області від 12.06.2023 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

9. Вказана постанова Верховного Суду мотивована тим, що висновки судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог у цій справі є передчасними та необґрунтованими, оскільки судами не були виконані вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 01.02.2023 у цій справі, та допущені процесуальні порушення щодо неналежного дослідження зібраних у справі доказів, як окремо кожного, так і в сукупності, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення цього спору.

10. Під час останнього розгляду справи рішенням Господарського суду Одеської області від 02.12.2024 у справі №916/47/22 у задоволенні позову відмовлено.

11. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2025 у справі №916/47/22 апеляційну скаргу Позивача залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 02.12.2024 - без змін.

12. 25 червня 2025 року Позивач (Скаржник) подав до Верховного Суду (надійшла до Суду 26.06.2025) касаційну скаргу на рішення Господарського суду Одеської області від 02.12.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2025, у якій просив:

- скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції повністю, у справі №916/47/22 ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Скаржника задовольнити;

- стягнути з Відповідача на користь Скаржника вартість безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 73 454 050,07 куб.м у період з вересня 2018 до лютого 2019, та з липня до грудня 2019 року, що становить за розрахунками Скаржника 51 135 389 329,84 грн.

13. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

14. За змістом частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

- якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

- якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

- якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

- якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

15. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 2 пункту 5 частини другої статті 290 цього Кодексу).

16. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (абзац 3 пункту 5 частини другої статті 290 цього Кодексу). Скаржник повинен чітко вказати норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести цей висновок і змістовно обґрунтувати необхідність відступлення від нього.

17. Якщо підставою для відкриття касаційного провадження скаржник вважає наявність випадку, передбаченого пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, він повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватися, який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає незгода з ним.

18. Оскаржуючи в касаційному порядку судові рішення на підставі пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України, скаржнику необхідно зазначити, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу призвело до ухвалення незаконного судового рішення. При цьому необхідно враховувати, що за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

19. У тексті касаційної скарги підставами касаційного оскарження Скаржник визначив пункти 1, 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України.

20. Касаційна скарга подана Скаржником з підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України.

21. В обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, Скаржник вказує, що судом апеляційної інстанції у цій справі:

1) безпідставно не застосовано до спірних правовідносин статті 1212, 1213 ЦК України та не враховано висновки Верховного Суду щодо застосування вказаних норм права у подібних правовідносинах, викладених у:

- постановах від 28.07.2021 у справі №927/1041/19, від 23.07.2020 у справі №916/1577/19 та від 11.04.2024 й від 01.02.2023 у цій справі - щодо того, що враховуючи відсутність правової підстави для отримання суб`єктом ринку природного газу (неузгодження істотних договірних умов на надання послуг балансування), стягнення Позивачем коштів може здійснюватися відповідно до положень статті 1212 ЦК України у разі доведення факту набуття таким суб`єктом ринку природного газу (Оператором ГРМ) природного газу, що належав Позивачу без достатньої правової підстави або шляхом стягнення суми збитків, якщо газ бу придбаний Позивачем з метою балансування негативних місячних небалансів, які виникли внаслідок відбирання таким суб`єктом (Оператором ГРМ) природного газу для задоволення власних потреб, і не був компенсований Оператору ГТС через договірні механізми (оплату послуг балансування);

- постанові від 12.08.2021 у справі №910/17567/19 - щодо того, що у разі, коли правочин утворює правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі;

- постанові від 20.06.2024 у справі №905/1135/23 - щодо того, що сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами; для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними, необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору;

- постанові від 29.05.2019 у справі №906/567/18 - щодо того, що природний газ є речовиною, яка споживається в момент її отримання та не може бути повернута в натурі, на підставі вимог частини другої статті 1213 ЦК України має відшкодовуватися її вартість;

- постанові від 08.12.2021 у справі №916/1577/19 - щодо того, що суд може використовувати актуальні ціни на природний газ на момент вирішення спору по суті та прийняття рішення;

- постанові від 29.06.2022 у справі №906/184/21, висновки якої були враховані також у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.11.2023 у справі №918/686/21, - щодо того, що Оператор ГТС здійснює балансування газотранспортної системи постійно для підтримання звичайного рівня її функціонування та недопущення виникнення загроз цілісності системи, а не лише у разі наявності прямої загрози її функціонування, а акти приймання-передачі до договорів купівлі-продажу природного газу підтверджують обсяги природного газу, придбаного Позивачем для здійснення балансування в цілому, а не лише щодо вчинення балансуючих дій по відношенню до Відповідача; Суд звернув увагу на різницю між комерційним та фізичним балансуванням, та вказав, що Кодекс ГТС не пов`язує виникнення у Відповідача як замовника обов`язку з оплати послуг балансування саме з існуванням загрози цілісності ГТС;

2) безпідставно застосовано до спірних правовідносин норми Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" (далі - Закон №1639-ІХ) без урахування висновків Верховного Суду, викладених у:

- постанові від 15.06.2022 у справі №910/10142/21 - щодо того, що для застосування процедури врегулювання заборгованості згідно з положеннями Закону №1639-ІХ має вчинятися юридично значима дія;

- від 18.04.2023 у справі №911/3195/21 - щодо того, що у разі відсутності встановлення судами попередніх інстанцій факту укладення договору про організацію взаєморозрахунків між учасниками спору, відсутні підстави для припинення спірних правовідносин між сторонами; вказаним законом не передбачено припинення зобов`язання щодо суми основного боргу за поставлений газ, а лише визначено певну процедуру (заходи), яка надає можливість у майбутньому врегулювати заборгованість у спосіб, визначений цим законом, тобто у майбутньому повинна бути вчинена юридично значима дія щодо фактичного погашення суми основного боргу за поставлений природний газ, зокрема, укладено договір про організацію взаєморозрахунків між учасниками спору та/або договір про реструктуризацію заборгованості з оплати природного газу та послуги з його транспортування тощо (подібні висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 18.07.2023 у справі №906/1357/20, від 05.09.2023 у справі №922/3220/20).

22. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, Скаржник вказує на незастосування судами попередніх інстанцій до спірних правовідносин норм матеріального чи порушення норм процесуального права за відсутності висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо застосування:

- абзацу 7 пункту 2 глави 1 розділу І, пункту 1 та абзацу 2 пункту 4 глави 6 розділу ІІІ, пункту 2 глави 1 розділу VІ, пункту 4 глави 1 розділу ХІІ Кодексу ГРС;

- пунктів 1, 3, 4 глави 3 розділу І, пункту 2 глави 1 Розділу ІV, пункту 9 глави 1 розділу VІІІ, пункту 4 глави 6 розділу ХІІ, пункту 1 та пункту 2 розділу ХІІІ, розділу ХІV Кодексу ГТС, постанови НКРЕКП від 30.09.2015 №2497, якою затверджено Типовий договір транспортування природного газу;

- статей 20, 22, 37- 38 Закону України "Про ринок природного газу" та статей 1212, 1213 ЦК України,

які, на думку Скаржника, підлягали застосуванню та безпідставно не були застосовані до спірних правовідносин.

23. Ураховуючи наведене, Скаржник вказує на необхідність формування Верховним Судом висновку щодо застосування вказаних норм права у подібних правовідносинах у разі відсутності (неукладення) між сторонами договору в редакції Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2497, відповідно до вимог Кодексу газотранспортної системи та Закону України "Про ринок природного газу", що діяли в спірний період з урахуванням суб`єктивних чинників, то такий суб`єкт ринку природного газу здійснив відбір природного газу без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), що є достатньою умовою для застосування до таких правовідносин положень статей 1212, 1213 ЦК України. Натомість, суди попередніх інстанцій у цій справі, відмовляючи в задоволенні позову про стягнення вартості безпідставно набутого майна Позивача - природного газу, отриманого Відповідачем внаслідок вчинення Позивачем дій з балансування газотранспортної системи у спірний період, послалися на договір про транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 28.09.2011 №/ПЗ1, та безпідставно застосували до спірних правовідносин положення Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" від 08.07.2010 №2467, що втратив чинність 01.10.2015, постанови НКРЕКП "Про затвердження типового договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами" від 22.09.2011 №1579, що втратила чинність 01.12.2015, а також положення Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", які до спірних правовідносин, на думку Скаржника, не застосовуються.

24. Окрім наведеного, Скаржник вказує на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а саме: статей 2, 7, 11, 13, 42, 86, 236, 237, 238, 269, 275, 277 ГПК України та Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" та неврахування при ухваленні оскаржуваних судових рішень, встановлених судами обставин, які свідчать про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, а також невиконання вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 01.02.2023 у цій справі №916/47/22 при направленні справи на новий розгляд щодо застосування до спірних правовідносин статей 1212, 1213 ЦК України.

25. Разом з тим, Суд звертає увагу, що у разі оскарження судового рішення з підстав порушення судами норм процесуального права, підставою касаційного оскарження судового рішення є пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України. Зокрема, якщо скаржник вважає, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права щодо неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів, та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

26. У разі посилання на недослідження зібраних у справі доказів, Скаржнику необхідно зазначити, які саме докази не було досліджено судами попередніх інстанцій. У разі якщо Скаржник вважає, що суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, він повинен зазначити, яке саме клопотання було відхилено судом та як це впливає на оскаржуване судове рішення. У разі посилання на встановлення судами обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, скаржник повинен вказати, який із доказів, на його думку, є недопустимим, та обґрунтувати таке твердження, а також зазначити, які обставини встановлено на підставі цього доказу, чому вони є суттєвими або як вони вплинули на прийняття оскаржуваного рішення.

27. Однак Скаржником не наведено належного обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України.

28. У касаційній скарзі Скаржником зазначено, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права. Однак, обґрунтовуючи порушення норм процесуального права, Скаржник у тексті касаційної скарги наводить лише статті ГПК України, які, на думку Скаржника, порушено судом апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду цієї справи, без посилання на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) статтею 287 ГПК України, та без зазначення в чому саме полягає таке порушення.

29. Ураховуючи наведене, Скаржник повинен чітко зазначити в чому саме полягає порушення судом норм процесуального права з посиланням на підставу касаційного оскарження.

30. Отже, вимоги пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України не були виконані з огляду на відсутність належного обґрунтування обраної Скаржником підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України.

31. Суд звертає увагу, що відповідно до приписів ГПК України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

32. Верховний Суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які Скаржник не виклав у тексті касаційної скарги, та переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження. Відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

33. Для усунення недоліків в цій частині Скаржник має належним чином обґрунтувати підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, з урахуванням викладеного в цій ухвалі.

Керуючись статтями 174, 234, 235, 287, 288, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Одеської області від 02.12.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2025 у справі №916/47/22 залишити без руху.

2. Надати строк для усунення недоліків касаційної скарги, що не перевищує десять днів з дня вручення ухвали.

3. Акціонерному товариству "Укртрансгаз" усунути виявлені недоліки у такий спосіб:

- належним чином навести та обґрунтувати обрану скаржником підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, з урахуванням викладеного в цій ухвалі.

4. Роз`яснити скаржникові, що в разі невиконання вимог Суду касаційна скарга вважатиметься неподаною та підлягає поверненню.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя Г. Вронська