ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2025 р. Справа№ 910/13238/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Сибіги О.М.

Гончарова С.А.

за участю секретаря судового засідання Сабалдаш О.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 24.06.2025,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Приватного виробничо-торгівельного підприємства «Акрополіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.01.2025 (повний текст рішення складено 09.01.2025)

у справі № 910/13238/24 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України

до Приватного виробничо-торгівельного підприємства «Акрополіс»

про стягнення 2 068 849,20 грн,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного виробничо-торгівельного підприємства «Акрополіс» про стягнення 2 068 849,20 грн, з яких: 1 029 475,20 грн пені та 1 039 374,00 грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовано невиконанням Приватним виробничо-торгівельним підприємством «Акрополіс» свого зобов`язання з постачання товару за договором №206/ВЗЗ-2022 від 16.05.2022.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.01.2025 у справі № 910/13238/24 позов задоволено.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 1 029 475,20 грн та штраф у розмірі 1 039 374,00 грн та судовий збір у розмірі 31 032,74 грн.

Суд першої інстанції виходив з встановлених обставин справи стосовно невиконання відповідачем своїх зобов`язань з поставки товару за договором, при цьому визнав недоведеними існування форс-мажорних обставин на які посилається відповідач.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Приватне виробничо-торгівельне підприємство «Акрополіс» звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просило рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/13238/24 від 02 січня 2025 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що зміна економічної кон`юктури ринку, про яку йдеться у висновку ТПП № 19-08-9/588, та, ключове, ведення бойових дій та окупація територіальних громад за місцем розташування виробничих потужностей ПВТП "Акрополіс", про які йдеться у сертифікаті № 3200-22-1701 від 08.12.2022, є такими форс-мажорними обставинами, які перебувають у безпосередньому причино-наслідковому зв`язку із неможливістю виконати договір № 206/ВВЗ-2022 від 16.05.2022, адже фактично неможливо забезпечити безпечне та безперебійне виробництво у населеному пункті, яке перебуває під постійними, систематичними обстрілами та загрозою окупації. Таким чином, існування та дія форс-мажорних обставин які унеможливлювали виконання договору № 206/ВВЗ-2022 від 16.05.2022, та їх причино-наслідковий зв`язок із фактом неможливості виконати такий договір, є очевидним та беззастережним.

У відзиві на апеляційну скаргу Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного виробничо-торгівельного підприємства «Акрополіс» - без задоволення, наголошуючи на тому, що, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а відповідачем не доведено здатність форс-мажорних обставин впливати на реальну можливість виконання зобов`язань за договором, тобто відсутні причино-наслідкові зв`язки між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконання відповідачем зобов`язань за договором.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/13238/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Тарасенко К.В., Гончаров С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.02.2025 апеляційну скаргу Приватного виробничо-торгівельного підприємства «Акрополіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.01.2025 у справі №910/13238/24 залишено без руху, запропоновано апелянту усунути недоліки, надавши докази, що підтверджують реєстрацію електронного кабінету у скаржника.

10.02.2025 на виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху від представника Приватного виробничо-торгівельного підприємства «Акрополіс» на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, з доказами реєстрації електронного кабінету у скаржника.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного виробничо-торгівельного підприємства «Акрополіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.01.2025 у справі № 910/13238/24; розгляд справи № 910/13238/24 призначено на 12.03.2025.

04.03.2025 на адресу Північного апеляційного господарського суду від Приватного виробничо-торгівельного підприємства «Акрополіс» надійшла заява, про проведення судового засідання у справі №910/13238/24, призначеному на 12.03.2025, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2025 клопотання Приватного виробничо-торгівельного підприємства «Акрополіс» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задоволено; судове засідання по справі №910/13238/24 у режимі відеоконференції відбудеться 12.03.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2025 клопотання представника Приватного виробничо-торгівельного підприємства «Акрополіс» про відкладення розгляду справи задоволено, відкладено розгляд справи №910/13238/24 на 07.05.2025.

07.05.2025 розгляд справи №910/13238/24 не відбувся у зв`язку з перебуванням колегії суддів у відпустках.

Разом з тим, у зв`язку з продовженням перебування судді Тарасенко К.В. у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 19.05.2025 у справі №910/13238/24 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Гончаров С.А., Сибіга О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2025 прийнято справу №910/13238/24 за апеляційною скаргою Приватного виробничо-торгівельного підприємства «Акрополіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.01.2025 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Сибіга О.М., Гончаров С.А.; розгляд справи №910/13238/24 призначено на 03.06.2025; клопотання Приватного виробничо-торгівельного підприємства «Акрополіс» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задоволено; судове засідання по справі № 910/13238/24 у режимі відеоконференції відбудеться 03.06.2025.

Враховуючи оголошення повітряної тривоги та затриманням через це попередньо призначених колегією суддів судових засідань, з метою недопущення створення загрози життю та здоров`ю учасників справи, суддів та працівників апарату Північного апеляційного господарського суду, розгляд справи призначеної на 03.06.2025 не відбувся.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2025 розгляд справи №910/13238/24 призначено на 24.06.2025; клопотання Приватного виробничо-торгівельного підприємства «Акрополіс» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задоволено; судове засідання по справі № 910/13238/24 у режимі відеоконференції відбудеться 24.06.2025.

У судове засідання 24.06.2025 з`явилися представники позивача та відповідача (у режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів).

Представник відповідача у судовому засіданні надав суду апеляційної інстанції свої пояснення по справі в яких, підтримав вимоги апеляційної скарги на підставі доводів, зазначених у ній, просив її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 02.01.2025 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача у судовому засіданні також надав суду свої пояснення по справі в яких, заперечив проти доводів, викладених у апеляційній скарзі та просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відповідності до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно з частиною 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, заслухавши пояснення представників сторін, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.05.2022 між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (замовник) та Приватним виробничо-торгівельним підприємством «Акрополіс» (учасник) було укладено договір №206/ВЗЗ-2022 (далі - договір), відповідно до умов п. 1.1 якого учасник зобов`язується поставити замовнику якісні товари, зазначені у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору (додаток №1), а замовник - прийняти і оплатити такі товари.

Умовами договору сторони погодили також наступне:

- найменування (номенклатура, асортимент та кількість) товару зазначена у додатку №1 до цього договору - Сумка транспортна індивідуальна, код ДК 021:2015 - 18930000-7 Мішки та пакети (п. 1.2.);

- ціна договору складає 14 848 200,00 грн. Єдиний податок 2% - 296 964,00 грн (п. 3.1.);

- дата та місце поставки товару зазначається у письмовій заявці замовника, сканкопія якої надсилається замовником з його офіційної електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 на електронну пошту учасникаІНФОРМАЦІЯ_2, вказану у розділі 13 цього договору. Учасник зобов`язаний засобами телефонного зв`язку підтвердити замовнику (його уповноваженій особі) отримання заявки. У заявці зазначається найменування товару, місце поставки товару, кількість товару та інша необхідна інформація для поставки товару. У випадку корегування інформації яка зазначена у заявці, замовник має право здійснити таке корегування засобами зв`язку з обов`язковим письмовим підтвердженням в подальшому. В разі відсутності письмового підтвердження таке корегування вважається недійсним (п. 5.1.);

- передача (приймання - здача) товару здійснюється в пункті відвантаження згідно заявок замовника (п. 5.2.);

- право власності на товар переходить від учасника до замовника після прийняття товару на склад замовника, факт чого засвідчується підписами уповноважених на це осіб учасника та замовника на відповідній видатковій накладній (п. 5.6.);

- за порушення строку поставки товару, зазначеного у письмовій заявці замовника, учасник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення. За прострочення поставки понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості непоставленого товару. У випадку порушення строку поставки понад 30 календарних днів чи не надання товарно-супровідних документів у термін, визначений у п. 5.7 договору, замовник залишає за собою право на одностороннє розірвання цього договору (п. 7.3.);

- сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна, інша небезпечна подія). Сторона, що не може виконувати зобовязання за цим договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 3 днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі (п. п. 8.1., 8.2.);

- доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є сертифікат, який видається Торгово-промисловою палатою України або регіональними торгово-промисловими палатами (п. 8.3.);

- строк виконання зобов`язань за цим договором відкладається на час, протягом якого діють обставини непереборної сили. Якщо обставини непереборної сили будуть діяти впродовж 1 місяця, то кожна із сторін може припинити дію даного договору в порядку, передбаченому чинним законодавством України (п. 8.4.);

- договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до завершення воєнного стану, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та продовженого Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 14.04.2022 №259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», а в частині оплати за поставлений товар - до повного виконання сторонами узятих на себе зобов`язань. Строк дії договору може бути продовжений за згодою сторін у разі продовження строку дії воєнного стану в Україні понад період, визначений Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», але не довше ніж до 31.12.2022 (п. 10.1.);

- усі зміни і доповнення до Договору оформлюються додатковою угодою, яка підписується обома сторонами і має однакову юридичну силу (п. 11.3.);

- згідно з пунктом 11.5. дія договору припиняється у разі:

закінчення строку, на який він був укладений;

достроково за згодою сторін або за рішенням суду;

в односторонньому порядку згідно пунктів 5.7., 7.3. та 7.4. цього Договору;

з інших підстав, передбачених законодавством.

- усі повідомлення, будь-яке листування тощо за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, якщо вони письмо оформлені та надіслані відповідним листом (рекомендований лист, цінний лист з описом вкладення, передача листа посильним, засобами електронного поштового зв`язку на адреси, вказані у розділі 13 цього договору). У будь-якому разі замовник вважається повідомленим з моменту фактичного отримання листа, а учасник з моменту направлення замовником відповідного листа (на електронну пошту учасника, вказану у розділі 13 цього договору, передання до поштового відділення зв`язку та отримання фіскального чеку, проставлення на копії документа будь-якої відмітки, що свідчить про його отримання учасником (п. 1.8.).

- невід`ємною частиною договору є додаток №1 - «специфікація» на 1 арк. (п. 12.2).

У специфікації (Додаток №1) до договору сторонами було погоджено постачання відповідачем сумок транспортних індивідуальних у кількості 15 000 шт., ціною 989,88 грн, загальна вартість яких складає 14 848 200,00 грн. ЄП (2%)- 296 964,00 грн.

На виконання умов договору позивачем було надіслано відповідачу заявку від 01.06.2022 на поставку товару - сумок транспортних індивідуальних на склад замовника за адресою, вказаною у заявці, у кількості 10 000 шт. до 23.08.2022; у кількості 5000 шт. до 30.09.2022.

Листом №060101 від 01.06.2022 відповідач звернувся до позивача, в якому зазначав, що виникли обставини непереборної сили, а також повідомив про неможливість виконання зобов`язання за договором №206/ВЗЗ-2022 від 16.05.2022. Сертифікати про виникнення форс-мажорних обставин будуть надані після їх оформлення в установленому порядку.

Листом №2410/21 від 24.10.2022 відповідач повідомив позивача про неможливість виконання зобов`язання за вказаним договором у зв`язку із скасуванням пільгового розмитнення товарів, що ввозяться на митну територію України, та зміною офіційного курсу валют, та просив розірвати договір №206/ВЗЗ-2022 від 16.05.2022.

25.10.2022 позивач телеграмою від 25.10.2022 №78/8/1-560 звернувся до Головного управління Національної гвардії України (головного розпорядника бюджетних коштів) про неможливість відповідачем виконати зобов`язання за договором №206/ВЗЗ-2022 від 16.05.2022.

26.10.2022 від ГУ НГУ надійшла телеграма №1296 від 26.10.2022 №27/10/1/1-9603 та повідомлено, що слід діяти на підставі та в спосіб, що передбачений законодавством України стосовно виконання договірних зобов`язань.

Для досудового врегулювання спору позивач цінним листом з описом вкладення направив відповідачу претензію від 03.11.2022 №78/8/2-2066 про сплату пені та штрафу за порушення строків поставки товару, а також повідомлення від 03.11.2022 №78/6-2065 про одностороннє розірвання договору №206/ВЗЗ-2022 від 16.05.2022.

13.12.2022 на адресу позивача надійшла відповідь на претензію, у якій відповідач посилався на наявність виникнення та існування обставин непереборної сили, у зв`язку із чим претензія задоволенню не підлягає, а також надав копію Сертифікату №3200-22-1701 від 08.12.2022, виданого Київською обласною (регіональною) торгово-промисловою палатою.

Звертаючись з даним позовом до суду, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України вказує, що Приватним виробничо-торгівельним підприємством «Акрополіс» було порушено строки виконання свого зобов`язання з постачання товару за Договором та заявкою від 01.06.2022, у зв`язку з чим наявні правові підстави для стягнення з відповідача нарахованої 1 029 475,20 грн пені та 1 039 374,00 грн штрафу на підставі пункту 7.3. Договору.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами договір є договором поставки.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом

Зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до приписів статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Так, відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Вище зазначалось, що на виконання умов договору позивачем було надіслано відповідачу заявку від 01.06.2022 на поставку товару - сумок транспортних індивідуальних на склад замовника за адресою, вказаній у заявці, у кількості 10 000 шт. до 23.08.2022; у кількості 5000 шт. до 30.09.2022.

Водночас, судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що Приватне виробничо-торгівельне підприємство «Акрополіс» не виконало свого обов`язку з поставки товару ні у визначений Договором та заявкою термін, ні протягом дії даного договору.

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі статтею 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини 1, 2 статті 217 Господарського кодексу України).

Виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими ГК та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК (частина 1 статті 199 Господарського кодексуУкраїни).

Видами забезпечення виконання зобов`язання за змістом положень частини першої статті 546 Цивільного кодексу України є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною другою цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 7.3. Договору за порушення строку поставки товару, зазначеного у письмовій заявці замовника, учасник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення. За прострочення поставки понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості непоставленого товару. У випадку порушення строку поставки понад 30 календарних днів чи ненадання товарно-супровідних документів у термін, визначений у пункті 5.7 договору, замовник залишає за собою право на одностороннє розірвання цього договору.

Згідно з частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що сторони за взаємною згодою визначили вид штрафних санкцій та їх розмір за порушення зобов`язань за договором, беручи до уваги той факт, що дані зобов`язання з приводу поставки товару не є грошовими зобов`язаннями та положення щодо обмеження розміру штрафних санкцій законом на них не поширюються.

Зазначена позиція кореспондується з висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 03.03.2020 у справі № 922/2220/19, від 17.09.2020 у справі № 922/3548/19 та від 16.02.2021 у справі № 910/1972/20.

Оскільки судом встановлено обставини невиконання відповідачем зобов`язань за договором щодо поставки товару, а наданий позивачем розрахунок штрафних санкцій є арифметично вірним, позовні вимоги про стягнення з відповідача 1 029 475,20 грн пені та 1 039 374,00 грн штрафу є обґрунтованими.

Щодо доводів скаржника, про існування та дію форс-мажорних обставин, які на його думку унеможливлювали виконання договору №206/ВВЗ-2022 від 16.05.2022, а саме тимчасова окупація м. Охтирка, де розташовані виробничі потужності ПВТП «Акрополіс», зупинення роботи цеху у місті Охтирці, та їх причинно-наслідковий зв`язок із фактом неможливості виконати такий договір, що підтверджується сертифікатом Торгово-промислової палати України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності і невідворотності.

Із аналізу наведених правових норм вбачається, що на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок доведення того, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).

Аналогічні правові висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 від 30.11.2021 у справі № 913/785/17, від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21.

Відповідно до частини 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, зокрема, викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Частиною першою цієї статті встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 року у справі № 908/2287/17, зазначив, що сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати.

Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних.

Сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Колегія суддів звертає увагу, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Отримання сертифікату Торгово-промислової палати (ТПП) України про форс-мажорні обставини не є безумовною підставою для звільнення сторони від виконання договірних зобов`язань.

Отже, для звільнення від відповідальності внаслідок настання форс-мажорних обставин (обставинами непереборної сили) відповідач зобов`язаний був надати не лише сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а й довести, що такі обставини об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 04.10.2022 року у справі № 927/25/21.

Слід зазначити, що обставини, на які позивач посилається як на обставини непереборної сили, фактично вже мали та/або могли мати місце на дату укладання договору, а тому суд вважає, що позивач повинен був та міг оцінити власні потенційні ризики та наслідки, пов`язані з затримкою виконання зобов`язань за договором.

За вказаних обставин, на переконання колегії суддів, відповідач, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не довів суду наявність форс-мажорних обставин, і як наслідок підстав для невиконання ним зобов`язань в узгоджені у Договорі строки.

При цьому, як обґрунтовано зазначено судом першої інстанції, у листі відповідача №2410/21 від 24.10.2022 останній повідомляв про неможливість виконання зобов`язання за вказаним договором у зв`язку із скасуванням пільгового розмитнення товарів, що ввозяться на митну територію України, та зміною офіційного курсу валют, та просив розірвати договір №206/ВЗЗ-2022 від 16.05.2022, а не у зв`язку із окупацією м. Охтирка.

З огляду на викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та правомірно задоволені судом першої інстанції.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).

Отже, з огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, слід зазначити, що всі інші доводи сторін не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Отже, колегія судів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивач у встановленому законом порядку довів належними і допустимими доказами наявність тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, зводяться до незгоди зі встановленими судом обставинами та до переоцінки доказів.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, у задоволенні апеляційної скарги Приватного виробничо-торгівельного підприємства «Акрополіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.01.2025 у справі №910/13238/24 слід відмовити, а оскаржуване рішення - залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Приватного виробничо-торгівельного підприємства «Акрополіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.01.2025 у справі №910/13238/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.01.2025 у справі №910/13238/24 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

4. Матеріали справи №910/13238/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до статей 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 18.07.2025.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді О.М. Сибіга

С.А. Гончаров