ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2025 р. Справа № 925/833/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сибіги О.М.

суддів: Тищенко О.В.

Гончарова С.А.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 10.07.2025

Розглянувши матеріали апеляційної скарги Маньківської селищної ради

на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.02.2024

повне рішення складено 01.03.2024

у справі № 925/833/23 (суддя Васянович А.В.)

за позовом Маньківської селищної ради

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроінвест К"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Мошниагроплюс"

про розірвання договорів оренди землі та зобов`язання повернути земельні ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Маньківська селищна рада (позивач) звернулась до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроінвест К" (відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Мошниагроплюс" (відповіда-2), в якій викладено позовні вимоги, що в судовому порядку:

- розірвання договору оренди земельної ділянки площею 12,3058 га (кадастровий номер - :02:001:0257), яка належить на праві комунальної власності позивачу, від 11.05.2018, укладеного між ГУ Держгеокадастру в Черкаській області та відповідачем-1, номер запису про інше речове право в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 26130037;

- розірвання договору оренди земельної ділянки площею 7,9582 га (кадастровий номер - :02:001:0258), яка належить на праві комунальної власності позивачу, від 11.05.2018, укладеного між ГУ Держгеокадастру в Черкаській області та відповідачем-1, номер запису про інше речове право в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 26129852;

- розірвання договору оренди земельної ділянки площею 11,5651 га (кадастровий номер - :02:001:0259), яка належить на праві комунальної власності позивачу, від 11.05.2018, укладеного між ГУ Держгеокадастру в Черкаській області та відповідачем-1, номер запису про інше речове право в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 26129256;

- розірвання договору оренди земельної ділянки площею 9,2236 га (кадастровий номер - :02:001:0260), яка належить на праві комунальної власності позивачу, від 11.05.2018, укладеного між ГУ Держгеокадастру в Черкаській області та відповідачем-1, номер запису про інше речове право в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 26129515;

- розірвання договору оренди земельної ділянки площею 14,3496 га (кадастровий номер - :02:002:0113), яка належить на праві комунальної власності позивачу, від 11.05.2018, укладеного між ГУ Держгеокадастру в Черкаській області та відповідачем-1, номер запису про інше речове право в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 26128598;

- розірвання договору оренди земельної ділянки площею 51,7358 га (кадастровий номер - :02:002:0077), яка належить на праві комунальної власності позивачу, від 11.05.2018, укладеного між ГУ Держгеокадастру в Черкаській області та відповідачем-1, номер запису про інше речове право в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 26128090;

- розірвання договору оренди земельної ділянки площею 12,9713 га (кадастровий номер - :02:002:0076), яка належить на праві комунальної власності позивачу, від 11.05.2018, укладеного між ГУ Держгеокадастру в Черкаській області та відповідачем-1, номер запису про інше речове право в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 26126993;

- усунення перешкод у здійсненні позивачем права користування та розпоряджання майном шляхом зобов`язання відповідача-2 повернути позивачу передані відповідно до договору суборенди від 15.02.2023, укладеного між відповідачами-1,-2 земельні ділянки: з кадастровим номером :02:001:0257 загальною площею 12,3058 га, з кадастровим номером :02:001:0258 загальною площею 7,9582 га, з кадастровим номером :02:001:0259 загальною площею 11,5651 га, з кадастровим номером :02:001:0260 загальною площею 9,2236 га, з кадастровим номером :02:002:0113 загальною площею 14,3496 га, з кадастровим номером :02:002:0077 загальною площею 51,7358 га, з кадастровим номером :02:002:0076 загальною площею 12,9713 га.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем-1 пункту 28 договорів оренди землі від 11.05.2018 в частині невиконання зобов`язання за власний рахунок протягом шести місяців з дати підписання договорів розробити агрохімічний паспорт переданих в оренду земельних ділянок, а також передачі орендарем без отримання письмової згоди орендодавця у суборенду відповідачу-2 орендованих земельних ділянок.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 04.07.2023прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 925/833/23, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

19.10.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду справи по суті.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 21.02.2024 у справі № 925/833/23 у задоволенні позову відмовлено повністю.

В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що позивачем не доведено порушення відповідачем-1 пункту 28 договорів оренди землі від 11.05.2018, тому відсутні правові підстави для розірвання договорів на підставі ст. 651 Цивільного кодексу України. Оскільки судом не встановлено підстав для розірвання договорів оренди землі від 11.05.2018, позовні вимоги про повернення позивачу земельних ділянок, переданих відповідачу-1 в оренду за цими договорами, які є похідними, задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Черкаської області від 21.02.2024 у справі № 925/833/23, 18.03.2024 Маньківська селищна рада звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 21.02.2024 у справі № 925/833/23 та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції не з`ясовано обставини, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають обставинам справи, не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушено норми процесуального права.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Маньківської селищної ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.02.2024 у справі № 925/833/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.05.2024 відкрито апеляційне провадження у справі № 925/833/23 за апеляційною скаргою Маньківської селищної ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.02.2024 та призначено справу до розгляду.

14.05.2024 до Північного апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроінвест К" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечує та наводить власні на їх спростування, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу зводяться до того, що договір суборенди від 15.02.2023 № 2-23 Товариством з обмеженою відповідальністю "Украгроінвест К" не укладався, агрохімічні паспорти земельних ділянок були розроблені виконавцем земельних торгів під час підготовки лотів до аукціону, і після його проведення оплачені переможцем аукціону, відтак товариством не було порушено умови договорів оренди землі від 11.05.2018, тому підстави для їх розірвання відсутні.

15.05.2024 до Північного апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Мошниагроплюс" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечує та наводить власні на їх спростування, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу зводяться до того, що договір суборенди від 15.02.2023 № 2-23 є неукладеним, відповідно відповідач-2 не набув речових прав на спірні земельні ділянки.

20.05.2024 до Північного апеляційного господарського суду від представника Маньківської селищної ради надійшла відповідь на відзив, в якій проти доводів відповідача-1 заперечив, посилаючись на їх необґрунтованість.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.07.2024 зупинено апеляційне провадження у справі № 925/833/23 за апеляційною скаргою Маньківської селищної ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.02.2024 до розгляду Північним апеляційним господарським судом справи № 925/215/24.

Постановою Верховного Суду від 20.09.2024 у справі № 925/833/23 ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 24.07.2024 у справі № 925/833/23 скасовано, а справу направлено до Північного апеляційного господарського суду для продовження розгляду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2024 поновлено апеляційне провадження у справі № 925/833/23 за апеляційною скаргою Маньківської селищної ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.02.2024 та призначено справу до розгляду.

Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 06.01.2025 для розгляду справи № 925/833/23 за апеляційною скаргою Маньківської селищної ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.02.2024 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Барсук М.А., Ходаківська І.П.

13.01.2025 ухвалою Північного апеляційного господарського суду новоутвореною колегією суддів прийнято до свого провадження справу № 925/833/23 за апеляційною скаргою Маньківської селищної ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.02.2024 та призначено справу до розгляду.

Розпорядженням Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2025 у зв`язку з перебуванням судді Ходаківської І.П., яка входить до складу колегії суддів і не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 925/833/23.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2025 для розгляду справи № 925/833/23 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Гончаров С.А., Барсук М.А.

24.02.2025 ухвалою Північного апеляційного господарського суду новоутвореною колегією суддів прийнято до свого провадження справу № 925/833/23 за апеляційною скаргою Маньківської селищної ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.02.2024 та призначено справу до розгляду.

10.04.2025 судове засідання не відбулось у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги в місті Києві.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2025 розгляд справи призначено на 15.05.2025.

Розпорядженням Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2025 № 09.1-08/1228/25 у зв`язку з перебуванням судді Гончарова С.А. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 925/833/23.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.05.2025 для розгляду справи № 925/833/23 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Тищенко О.В., Барсук М.А.

14.05.2025 ухвалою Північного апеляційного господарського суду новоутвореною колегією суддів прийнято до свого провадження справу № 925/833/23 за апеляційною скаргою Маньківської селищної ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.02.2024 та призначено справу до розгляду на 15.05.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2025 розгляд справи відкладено на 12.06.2025.

В судовому засіданні 12.06.2025 оголошувалась перерва до 10.07.2025.

Розпорядженням В.о. керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 09.07.2025 № 09.1-08/1612/25 у зв`язку з перебуванням судді Барсук М.А. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 925/833/23.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.07.2025 для розгляду справи № 925/833/23 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Тищенко О.В., Гончаров С.А.

09.07.2025 ухвалою Північного апеляційного господарського суду новоутвореною колегією суддів прийнято до свого провадження справу № 925/833/23 за апеляційною скаргою Маньківської селищної ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.02.2024 та призначено розгляд справи на 10.07.2025.

Розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, апеляційну скаргу Маньківської селищної ради слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області від 21.02.2024 у справі № 925/833/23 без змін, з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно було встановлено Господарським судом Черкаської області та перевірено судом апеляційної інстанції, 04.05.2018 між Державним підприємством "Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Украгроінвест К" (учасник) укладено угоди про умови участі у земельних торгах у формі аукціону № 264, № 265, № 266, № 267, № 268, № 269, № 270, предметом яких є умови участі в земельних торгах у формі аукціону з продажу права оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності.

За результатами проведених аукціонів переможцем торгів було визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "Украгроінвест К".

11.05.2018 на підставі протоколу № 6 земельних торгів у формі аукціону з продажу права оренди на земельну ділянку між Головним управлінням Держгеокадастру в Черкаській області (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Украгроінвест К" (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0258 загальною площею 7,9582 га, що розташована за межами населених пунктів на території Паланоцької сільської ради Маньківського району (наразі Уманський район) Черкаської області.

Право оренди зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 14.05.2018, номер запису про інше речове право 26129852.

11.05.2018 на підставі протоколу № 7 земельних торгів у формі аукціону з продажу права оренди на земельну ділянку між Головним управлінням Держгеокадастру в Черкаській області (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Украгроінвест К" (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0260 загальною площею 9,2236 га, що розташована за межами населених пунктів на території Паланоцької сільської ради Маньківського району (наразі Уманський район) Черкаської області.

Право оренди зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 14.05.2018, номер запису про інше речове право 26129515.

Додатковою угодою від 19.08.2019 до договору від 11.05.2018 внесено зміни, відповідно до яких термін дії договору продовжено до 11.05.2032.

Додатковою угодою від 06.09.2019, укладеною між Головним управлінням Держгеокадастру в Черкаській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Украгроінвест К", до договору від 11.05.2018 внесено зміни, відповідно до яких термін дії договору продовжено до 11.05.2039.

Додатковою угодою від 08.04.2019, укладеною між Головним управлінням Держгеокадастру в Черкаській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Украгроінвест К", до договору від 11.05.2018 внесено зміни, відповідно до яких термін дії договору продовжено до 31.12.2066.

11.05.2018 на підставі протоколу № 8 земельних торгів у формі аукціону з продажу права оренди на земельну ділянку між Головним управлінням Держгеокадастру в Черкаській області (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Украгроінвест К" (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0259 загальною площею 11,5651 га, що розташована за межами населених пунктів на території Паланоцької сільської ради Маньківського району (наразі Уманський район) Черкаської області.

11.05.2018 на підставі протоколу № 9 земельних торгів у формі аукціону з продажу права оренди на земельну ділянку між Головним управлінням Держгеокадастру в Черкаській області (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Украгроінвест К" (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0257 загальною площею 12,3058 га, що розташована за межами населених пунктів на території Паланоцької сільської ради Маньківського району (наразі Уманський район) Черкаської області.

Право оренди зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 14.05.2018, номер запису про інше речове право 26130037.

Додатковою угодою від 19.08.2019 до договору від 11.05.2018 внесено зміни, відповідно до яких термін дії договору продовжено до 11.05.2032.

Додатковою угодою від 06.09.2019, укладеною між Головним управлінням Держгеокадастру в Черкаській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Украгроінвест К", до договору від 11.05.2018 внесено зміни, відповідно до яких термін дії договору продовжено до 11.05.2039.

Додатковою угодою від 08.04.2019, укладеною між Головним управлінням Держгеокадастру в Черкаській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Украгроінвест К", до договору від 11.05.2018 внесено зміни, відповідно до яких термін дії договору продовжено до 31.12.2066.

11.05.2018 на підставі протоколу № 10 земельних торгів у формі аукціону з продажу права оренди на земельну ділянку між Головним управлінням Держгеокадастру в Черкаській області (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Украгроінвест К" (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0076 загальною площею 12,9713 га, що розташована за межами населених пунктів на території Паланоцької сільської ради Маньківського району (на теперішній час Уманського району) Черкаської області.

Право оренди зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 14.05.2018, номер запису про інше речове право 26126993.

11.05.2018 на підставі протоколу № 11 земельних торгів у формі аукціону з продажу права оренди на земельну ділянку між Головним управлінням Держгеокадастру в Черкаській області (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Украгроінвест К" (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0113 загальною площею 14,3496 га, що розташована за межами населених пунктів на території Паланоцької сільської ради Маньківського району (наразі Уманський район) Черкаської області.

Право оренди зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 14.05.2018, номер запису про інше речове право 26128598.

Додатковою угодою від 19.08.2019 до договору від 11.05.2018 внесено зміни, відповідно до яких термін дії договору продовжено до 11.05.2032.

Додатковою угодою від 06.09.2019, укладеною між Головним управлінням Держгеокадастру в Черкаській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Украгроінвест К", до договору від 11.05.2018 внесено зміни, відповідно до яких термін дії договору продовжено до 11.05.2039.

Додатковою угодою від 08.04.2019, укладеною між Головним управлінням Держгеокадастру в Черкаській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Украгроінвест К", до договору від 11.05.2018 внесено зміни, відповідно до яких термін дії договору продовжено до 31.12.2066.

11.05.2018 на підставі протоколу № 12 земельних торгів у формі аукціону з продажу права оренди на земельну ділянку між Головним управлінням Держгеокадастру в Черкаській області (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Украгроінвест К" (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0077 загальною площею 51,7358 га, що розташована за межами населених пунктів на території Паланоцької сільської ради Маньківського району (наразі Уманський район) Черкаської області.

Право оренди зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 14.05.2018, номер запису про інше речове право 26128090.

До вищевказаних договорів оренди сторонами вносилися зміни щодо строку їх дії.

Таким чином, 11.05.2018 між Головним управлінням Держгеокадастру в Черкаській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Украгроінвест К" було укладено 7 (сім) договорів оренди землі щодо оренди 7 (семи) земельних ділянок в адміністративних межах Паланоцької сільської ради Маньківського району (наразі Уманський район) загальною площею 120,1094 га, строк дії яких продовжено до 31.12.2066.

В подальшому, на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області № 31-ОТГ від 03.12.2020 та рішення Маньківської селищної ради № 3-99/VІІІ від 23.12.2020 земельні ділянки з кадастровими номерами: :02:002:0076 площею 12,9713 га, :02:002:0077 площею 51,7358 га, :02:002:0113 площею 14,3496 га, :02:001:0260 площею 9,2236 га, :02:001:0259 площею 11,5651 га, :02:001:0257 площею 12,3058 га, :02:001:0258 площею 7,9582 га передано у комунальну власність об`єднаної територіальної громади в особі Маньківської селищної ради, про що внесено відповідні записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно.

Отже, Маньківська селищна рада є власником та розпорядником зазначених вище земельних ділянок та є орендодавцем землі за укладеними договорами оренди.

Відповідно до пункту 32 договорів оренди зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін.

Згідно з пунктом 33 договорів дія договору припиняється, зокрема, у разі невиконання орендарем умов п. 28 договору.

Дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду, на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором (пункт 34 договорів).

Пунктом 28 договорів передбачено обов`язки орендаря, зокрема: орендар за власний рахунок протягом шести місяців з дати підписання договору повинен розробити агрохімічний паспорт земельної ділянки, а у разі передачі земельної ділянки в суборенду, отримати письмову згоду орендодавця.

Позивач вказує, що 15.02.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Украгроінвест К» (орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мошниагроплюс» (суборендар) укладено договір суборенди землі № 2-23, предметом яких є передача орендарем суборендарю в строкове платне володіння і користування земельних ділянок сільськогосподарського призначення, а саме: земельних ділянок з кадастровими номерами: :02:001:0258 площею 7,9582 га; :02:001:0260 площею 9,2236 га; :02:001:0259 площею 11,5651 га; :02:001:0257 площею 12,3058 га; :02:002:0076 площею 12,9713 га; :02:002:0113 площею 14,3496 га; :02:002:0077 площею 51,7358 га.

За доводами позивача, передача в суборенду вищевказаних земельних ділянок відбулась без письмової згоди орендодавця (Маньківської селищної ради), а також невиконання зобов`язання за власний рахунок протягом шести місяців з дати підписання договорів розробити агрохімічний паспорт переданих в оренду земельних ділянок є порушенням умов договорів оренди землі, що є підставою для їх розірвання та поверненню Маньківській селищній раді.

Відповідач-1 проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Украгроінвест К" договір суборенди від 15.02.2023 № 2-23 не укладався, агрохімічні паспорти земельних ділянок були розроблені виконавцем земельних торгів під час підготовки лотів до аукціону, і після його проведення оплачені переможцем аукціону, відтак товариством не було порушено умови договорів оренди землі від 11.05.2018, тому підстави для їх розірвання відсутні.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами для виникнення прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

За змістом статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статей 525, 526, 629 Цивільного кодексу України і статті 193 Господарського кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 93 Земельного кодексу України, статті 792 Цивільного кодексу України, статті 13 Закону України "Про оренду землі" правовідносини щодо оренди земельної ділянки передбачають передачу орендарю земельної ділянки у володіння та користування за плату на певний строк для її використання відповідно до умов договору та положень земельного законодавства.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно зі статтею 651 Цивільного кодексу України розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Частинами 1, 2 статті 651 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 651 Цивільного кодексу України істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала під час укладення договору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.11.2024 у справі № 918/391/23 наголосила, що порушення договору на предмет істотності суд оцінює винятково за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає зміни чи розірвання договору. У кожному конкретному випадку істотність порушення договору потрібно оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон визначає за допомогою іншої оціночної категорії - "значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала під час укладення договору".

Тобто критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданих цим порушенням втрат, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір. Йдеться не лише про грошовий вираз зазначених втрат, зокрема й збитків, але й про випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Співвідношення завданих порушенням договору втрат із тим, що могла очікувати від його виконання ця сторона, має вирішальне значення для оцінки істотності такого порушення.

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2021 у справі № 910/2861/18 та від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17, у яких зазначено, що для застосування частини другої статті 651 Цивільного кодексу України суд має встановити не лише факт порушення договору, але й завдання цим порушенням шкоди (яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди), її розмір, а також те, чи дійсно істотною є різниця між тим, на що мала право розраховувати потерпіла сторона, укладаючи договір, і тим, що насправді вона змогла отримати.

Головна ідея, на якій ґрунтується правило частини другої статті 651 Цивільного кодексу України, полягає у тому, що не будь-яке, а лише істотне порушення умов договору може бути підставою для вимоги про його розірвання або зміну. Неістотні (незначні) порушення умов договору є недостатніми для обґрунтованого та правомірного застосування такого крайнього заходу, як розірвання договору або його зміни в судовому порядку.

Ця ідея спирається на принцип, який називається принципом збереження договору (preservation of contract). Договірні відносини мають підтримуватися, допоки це можливо й економічно доцільно для сторін. Розірвання договору має бути крайнім заходом задля мінімізації витрат, пов`язаних з укладенням та виконанням договору.

Враховувати істотність порушення важливо, оскільки протилежне тлумачення норм права може призвести до того, що управнена сторона договору, яка має відповідно до закону або договору право на відмову від нього або розірвання, може ним скористатися за найменший відступ від умов договору. Таке становище є неприпустимим, оскільки може порушити стабільність цивільного обороту і є надзвичайно несправедливим нехтуванням правовим принципом пропорційності між тяжкістю порушення договірних умов і відповідальністю, яка застосовується за таке порушення. Незастосування критерію істотності порушення позбавляє зобов`язану сторону договору можливості заперечувати проти розірвання договору провокує управнену сторону відмовлятися від договору (розривати його) за найменшого порушення.

Одним із факторів, що може братися до уваги під час оцінки істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання, є те, наскільки зобов`язана сторона, яка порушила договір, реально заінтересована у збереженні договору, а також те, чи не спричинить розірвання договору для неї значної шкоди.

Розірвання договору як санкція має бути максимально збалансованим і відповідати тяжкості допущеного порушення. Вирішальне значення для застосування зазначеного припису закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення має вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення (постанова Верховного Суду від 09.12.2020 у справі № 199/3846/19).

Отже, законодавство в питанні розірвання договору дбає не лише про інтереси управненої сторони, а й про інтереси зобов`язаної сторони, оскільки розірвання договору може завдати значних збитків стороні, яка допустила незначне порушення, тобто законодавець прагне досягти справедливого балансу між інтересами сторін договору.

Також потрібно враховувати, що у відносинах оренди землі основним їх регулятором, крім спеціального законодавства, є договір оренди землі. Враховуючи, що договір є регулятором відносин з використання земельної ділянки, на ці відносини поширюються правила статті 3 Цивільного кодексу України, яка визначає, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Тож і приписи чинного законодавства, і умови договору потрібно застосовувати крізь призму загальних засад статті 3 Цивільного кодексу України. Відповідно істотність за абзацом другим частини другої статті 651 Цивільного кодексу України має оцінюватися так само з точки зору справедливості, добросовісності та розумності, які сукупно утворюють цільний засадничий принцип регулювання приватноправових відносин.

Частиною 1 статті 32 Закону України "Про оренду земл" визначено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 783 Цивільного кодексу України, наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач володіє та/або користується річчю всупереч договору або призначенню речі.

Відповідно до пункту 32 договорів оренди зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін.

Згідно з пунктом 33 договорів дія договору припиняється, зокрема, у разі невиконання орендарем умов п. 28 договору.

Дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду, на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором (пункт 34 договорів).

Щодо доводів позивача про порушення орендарем пункту 28 договорів оренди в частині невиконання зобов`язання за власний рахунок протягом шести місяців з дати підписання договорів розробити агрохімічний паспорт переданих в оренду земельних ділянок колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 28 договорів передбачено обов`язки орендаря, зокрема: орендар за власний рахунок протягом шести місяців з дати підписання договору повинен розробити агрохімічний паспорт земельної ділянки, а у разі передачі земельної ділянки в суборенду, отримати письмову згоду орендодавця.

З метою здійснення державного контролю за зміною показників родючості та забруднення ґрунтів токсичними речовинами і радіонуклідами, раціонального використання земель сільськогосподарського призначення Указом Президента України від 02.12.1995 № 1118/95 «Про суцільну агрохімічну паспортизацію земель сільськогосподарського призначення на території України» запроваджено суцільну агрохімічну паспортизацію всіх земель сільськогосподарського призначення.

Відповідно до абз. 2 ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» агрохімічна паспортизація земель сільськогосподарського призначення - обов`язкове агрохімічне обстеження ґрунтів з видачею агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки, в якому фіксуються початкові та поточні рівні забезпечення поживними речовинами ґрунтів, рівні їх забруднення токсичними речовинами та радіонуклідами.

Згідно з ч. 1, 4, 5, 6 статті 37 Закону України «Про охорону земель» (тут і надалі в редакції чинній на момент укладення договорів оренди) власники та землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок зобов`язані здійснювати заходи щодо охорони родючості ґрунтів, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України.

З метою здійснення контролю за динамікою родючості ґрунтів систематично проводиться їх агрохімічне обстеження, видаються агрохімічні паспорти, в яких фіксуються початкові та поточні рівні забезпечення поживними речовинами ґрунтів і рівні їх забруднення.

Дані агрохімічної паспортизації земель використовуються в процесі регулювання земельних відносин при: передачі у власність або наданні в користування, в тому числі в оренду, земельної ділянки; зміні власника земельної ділянки або землекористувача; проведенні грошової оцінки земель; визначенні розмірів плати за землю; здійсненні контролю за станом родючості ґрунтів.

Форму агрохімічного паспорта та порядок його ведення встановлює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

За приписами ст. 54 Закону України «Про охорону земель» моніторинг ґрунтів на землях сільськогосподарського призначення здійснюється уповноваженим центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за участю центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища і включає в себе агрохімічне обстеження ґрунтів, контроль змін якісного стану ґрунтів, агрохімічну паспортизацію земельних ділянок.

26.01.2004 Наказом Міністерства аграрної політики України № 51 затверджено Положення про моніторинг ґрунтів на землях сільськогосподарського призначення, яке розроблене з метою реалізації положень Земельного кодексу України, Законів України «Про охорону земель» і «Про державний контроль за використанням та охороною земель», з урахуванням вимог постанов Кабінету Міністрів України від 30 березня 1998 року N 391 «Про затвердження Положення про державну систему моніторингу довкілля, від 20 серпня 1993 року N 661 «Про затвердження Положення про моніторинг земель», а також на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2003 року N 2041 «Про внесення змін до Положення про моніторинг земель».

Відповідно до п. 2.3. Положення моніторинг ґрунтів на землях сільськогосподарського призначення проводить Міністерство аграрної політики України у взаємодії з іншими виконавцями: Міністерством охорони навколишнього природного середовища України, Держкомземом України, Держводгоспом України та науково-дослідними установами УААН землеохоронного профілю.

За змістом п. 3.1. Положення моніторинг ґрунтів на землях сільськогосподарського призначення здійснюється шляхом: аналізу та узагальнення архівного (базового) фонду даних; ґрунтово-агрохімічного та еколого-меліоративного (суцільних і вибіркових) обстежень ґрунтів, агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення.

Дані агрохімічної паспортизації земельних ділянок надаються у вигляді агрохімічного паспорту, форму та порядок ведення якого встановлює Міністерство аграрної політики України (п. 3.3. Положення).

11.10.2011 Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 536 затверджено Порядок ведення агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки (надалі - Порядок), який встановлює єдину процедуру виготовлення, видачі та застосування агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки.

Відповідно до п. 1.2., 1.3. Порядку агрохімічний паспорт поля, земельної ділянки - документ, що містить дані щодо агрохімічної характеристики ґрунтів і стану їх забруднення токсичними речовинами та радіонуклідами, форма якого наведена у додатку до цього Порядку.

Агрохімічний паспорт поля, земельної ділянки є результатом агрохімічної паспортизації всіх земель сільськогосподарського призначення, яка проводиться з метою державного контролю за зміною показників родючості, забруднення ґрунтів токсичними речовинами і радіонуклідами, раціонального використання земель сільськогосподарського призначення.

Агрохімічна паспортизація орних земель здійснюється через кожні 5 років, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень - через кожні 5 - 10 років і є обов`язковою для всіх землевласників та землекористувачів (п. 1.5. Порядку).

Згідно з п. 3.5. Порядку наявність агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки є обов`язковою при передачі земельних ділянок у власність, користування, наданні дозволу на зняття та перенесення ґрунтового покриву (родючого шару) земельної ділянки, консервації та рекультивації земель і в інших випадках, передбачених законодавством.

Агрохімічний паспорт поля, земельної ділянки підписується уповноваженою посадовою особою центрального органу виконавчої влади з питань формування та забезпечення реалізації державної аграрної політики, а в разі її відсутності - особою, що її заміщує. Підпис засвідчується печаткою (п. 3.6. Порядку).

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 20.03.2013 № 198 «Про перейменування та затвердження нової редакції Положення про державну установу «Інститут охорони ґрунтів України» перейменовано державну установу «Державний науково-технологічний центр охорони родючості ґрунтів «Центрдержродючість» у державну установу «Інститут охорони ґрунтів України» та затверджено нову редакцію Положення про державну установу «Інститут охорони ґрунтів України».

Відповідно до п. 3.2. Положення предметом діяльності установи є, зокрема, проведення агрохімічної паспортизації для визначення показників родючості ґрунтів та рівня їх забруднення токсичними речовинами, а також спостереження за змінами цих показників внаслідок господарської діяльності.

Так, у відповідності до пункту 3.3. угод про умови участі в земельних торгах у формі аукціону від 04.05.2018 учасник, який став переможцем, протягом трьох банківських днів з моменту підписання протоколу земельних торгів відшкодовує виконавцю вартість послуг з підготовки лоту до продажу права оренди на земельну ділянку, виставленої на торги (розроблення проекту щодо відведення земельної ділянки, технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки та виготовлення агрохімічного паспорту) у розмірі визначеному відповідною угодою.

На твердження відповідача-1, на виконання п. 3.3. цих угод ТОВ «Украгроінвест К» 01.06.2018 здійснено оплату послуг з підготовки лоту до продажу права оренди на земельну ділянку, виставленої на торги, в тому числі послуг по виготовленню агрохімічних паспортів спірних земельних ділянок.

Твердження відповідача-1 позивачем не спростовано.

Судом встановлено, що в матеріалах справи містяться копії агрохімічних паспортів орендованих земельних ділянок, виготовлені Відділом проблем екології та ґрунтових обстежень Державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на підставі ліцензії Державного Агентства Земельних ресурсів України серії АГ № 579469 від 10 лютого 2012 року та свідоцтва про атестацію «Украгростандартсертифікація» № А15-072 від 28 грудня 2015 року.

Замовником паспортизації було Державне підприємство «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою».

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України (тут і надалі в редакції чинній станом на момент укладання договорів оренди) центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з абзацом п`ятим статті 15-2 Земельного кодексу України до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, у сфері земельних відносин, належить організація та здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.

З системного аналізу наведених норм законодавства слідує, що до повноважень Держгеокадастру віднесено функції розпорядника земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (ч. 4 ст. 122 ЗК України), а також державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності (абз. 5 ст. 15-2 ЗК України).

Частиною другою статті 188 Земельного кодексу України визначено, що порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом.

В пункті 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15 (у редакції чинній станом на момент укладання договорів оренди) центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів, є Держгеокадастр.

Здійснивши аналіз завдань, покладених на Держгеокадастр, суд дійшов висновку, що Держгеокадастр є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, та забезпечує реалізацію державної політики зі здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, на які законом покладено різні повноваження (подібний висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19).

У відповідності до Стратегії удосконалення управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 413 «Деякі питання удосконалення в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними», територіальні органи Держгеокадастру повинні перевіряти стан орендованих земельних ділянок на відповідність показникам агрохімічного паспорта земельної ділянки.

Станом на момент укладання спірних договорів оренди землі (11.05.2018) саме територіальний орган Держгеокадастру був орендодавцем земельних ділянок: з кадастровим номером :02:001:0257 загальною площею 12,3058 га, з кадастровим номером :02:001:0258 загальною площею 7,9582 га, з кадастровим номером :02:001:0259 загальною площею 11,5651 га, з кадастровим номером :02:001:0260 загальною площею 9,2236 га, з кадастровим номером :02:002:0113 загальною площею 14,3496 га, з кадастровим номером :02:002:0077 загальною площею 51,7358 га, з кадастровим номером :02:002:0076 загальною площею 12,9713 га.

З огляду на те, що проведення агрохімічної паспортизації передує вирішенню питання про передання земельної ділянки в оренду, підставним є висновок, що під час організації та проведенні земельних торгів саме на відповідний орган виконавчої влади у сфері земельних відносин покладався обов`язок контролю за належним проведенням агрохімічної паспортизації земель, як складової частини моніторингу ґрунтів на землях сільськогосподарського призначення, а не на особу, що брала участь у конкурсі (майбутнього орендаря).

Таким чином, на орендаря не може покладатися тягар відповідальності за невчинення органом виконавчої влади та організатором торгів компетентних дій при підготовці лотів до продажу.

Принагідно слід зазначити, що Верховний Суд у своїх постановах неодноразово акцентував увагу на необхідності врахування під час розгляду спорів презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних правовідносин.

Зокрема, Верховний Суд зауважував, що відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права.

При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що, зокрема, підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу.

Отже, законодавець, задекларувавши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

На переконання колегії суддів, ТОВ «Украгроінвест К» під час виконання умов договорів оренди землі від 11.05.2018 діяло добросовісно та покладалося на законність і чинність наданих йому агрохімічних паспортів, які були розроблені на замовлення виконавця з організації земельних торгів - ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою».

При цьому, колегія суддів наголошує, що до моменту передачі земель з державної до комунальної власності питання про порушення орендарем умов договорів оренди з цих підстав у орендодавця не виникало.

Додатково колегія суддів зазначає, що до договорів оренди землі від 11.05.2018 за згодою попереднього орендодавця було внесено ряд змін, якими, зокрема, строки дії договорів оренди неодноразово продовжувалися.

Тобто, укладаючи додаткові угоди про продовження строку дії договорів оренди орендодавець своїми діями фактично підтверджував належне виконання орендарем своїх обов`язків.

Враховуючи, що агрохімічна паспортизація земель здійснюється через кожні 5 років, а сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень через кожні 5 - 10 років, а станом на момент укладання договорів оренди землі (11.05.2018) агрохімічні паспорти землі були розроблені, за виготовлення яких орендар сплатив кошти, то останній обґрунтовано вважав, що його обов`язок передбачений пункту 28 договорів виконано та у проведенні повторної паспортизації немає необхідності.

Більше того, агрохімічна паспортизація земель проводиться саме з метою державного контролю за зміною показників родючості, забруднення ґрунтів токсичними речовинами і радіонуклідами, раціонального використання земель сільськогосподарського призначення, позаяк матеріали справи не містять доказів, що за час оренди відповідачем-1 спірних земельних ділянок змінилися (знизилися) якісні показники родючості ґрунтів, або відбулося їх забруднення токсичними речовинами, радіонуклідами, тощо.

Щодо передачі земельних ділянок в суборенду.

Однією із підстав звернення позивача до суду з даним позовом є факт передачі земельних ділянок в суборенду ТОВ "Мошниагроплюс", оскільки така передача відбувалася без згоди орендодавця, що є підставою для розірвання договорів оренди землі.

Як зазначає позивач, 15.02.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Украгроінвест К» (орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мошниагроплюс» (суборендар) укладено договір суборенди землі № 2-23, предметом яких є передача орендарем суборендарю в строкове платне володіння і користування земельних ділянок сільськогосподарського призначення, а саме: земельних ділянок з кадастровими номерами: :02:001:0258 площею 7,9582 га; :02:001:0260 площею 9,2236 га; :02:001:0259 площею 11,5651 га; :02:001:0257 площею 12,3058 га; :02:002:0076 площею 12,9713 га; :02:002:0113 площею 14,3496 га; :02:002:0077 площею 51,7358 га.

Як стверджує позивач, передача в суборенду вищевказаних земельних ділянок відбулась без письмової згоди орендодавця (Маньківської селищної ради).

В той же час, судом встановлено, що в провадженні Господарського суду Черкаської області перебувала справа № 925/215/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроінвест К" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мошниагроплюс" про (1) визнання недійсним договору суборенди від 15.02.2023 № 2-23 та (2) визнання відсутнім у Товариства з обмеженою відповідальністю "Мошниагроплюс" речового права суборенди, зареєстрованого на підставі договору суборенди від 15.02.2023 № 2-23 на земельні ділянки, розташовані за межами населених пунктів на території Паланоцької сільської ради Маньківського району Черкаської області: з кадастровим номером :02:001:0257 загальною площею 12,3058 га (запис про інше речове право 49381929), з кадастровим номером :02:001:0258 загальною площею 7,9582 га (запис про інше речове право 49381396), з кадастровим номером :02:001:0259 загальною площею 11,5651 га (запис про інше речове право 49381787), з кадастровим номером :02:001:0260 загальною площею 9,2236 га (запис про інше речове право 49381625), з кадастровим номером :02:002:0113 загальною площею 14,3496 га (запис про інше речове право 49383264), з кадастровим номером :02:002:0077 загальною площею 51,7358 га (запис про інше речове право 49383428), з кадастровим номером :02:002:0076 загальною площею 12,9713 га (запис про інше речове право 49382377).

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 16.15.2024 у справі № 925/215/24, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2024, у позові відмовлено повністю.

Під час розгляду справи № 925/215/24 судами встановлено, що договір суборенди землі від 15.02.2023 № 2-23 є неукладеним та не набув юридичної сили в порядку ст. 241 Цивільного кодексу України.

В частині четвертій статті 75 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ.

Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.

Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин.

Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2018 у справі № 917/1345/14 зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України суд враховує преюдиційні обставини, встановлені в межах справи № 925/215/24.

При цьому, правопорядок не може допускати ситуації, коли нівелюється законна сила судового рішення та створюються передумови для виникнення "колізії" судових рішень (постанова Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 442/3663/20).

Зважаючи на викладене, обставини, встановлені у справі № 925/215/24 обставини, що договір суборенди землі від 15.02.2023 № 2-23 є неукладеним, мають преюдиційне значення під час розгляду даної справи, і не потребують повторного доведення.

Колегія суддів зазначає, що Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Для виконання вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України необхідним є аналіз доказів та констатація відповідних висновків за результатами такого аналізу. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу та змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічний підхід до стандарту доказування "вірогідність доказів" висловлено Верховним Судом у постановах від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що розгляд даної справи здійснювався в порядку, передбаченому нормами Господарського процесуального кодексу України, відповідно, і оцінка доказів у ній здійснюватиметься через призму такого стандарту доказування, як "баланс вірогідностей".

За встановлених судом обставин, колегія суддів дійшла висновку, відповідачем-1 не було порушено умови пункту 28 договорів оренди землі від 11.05.2018, тому підстави для розірвання договорів оренди землі від 11.05.2018 відсутні.

З огляду на те, що судом не встановлено підстав для розірвання договорів оренди землі від 11.05.2018, позовні вимоги про повернення позивачу земельних ділянок, переданих відповідачу-1 в оренду за цими договорами, які є похідними, задоволенню не підлягають.

Надавши відповідну правову оцінку зібраним у справі доказам, як кожному окремо так і в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимоги та відмову у позові.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин недостатніми є доводи скаржника про неповне дослідження судом першої інстанції зібраних у справі доказів, саме тільки посилання скаржника на те, що суд не в повному обсязі дослідив докази та не з`ясував дійсні обставини справи, без належного обґрунтування не можуть ставити під сумнів оскаржуване судове рішення. Натомість зміст апеляційної скарги переконливо свідчить про те, що доводи скаржника зводяться здебільшого до посилань на необхідність переоцінки наявних у справі доказів.

На переконання колегії суддів, зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції свідчить про дослідження наявних у справі доказів та встановлення судом обставин, що входять до предмету доказування у цій справі, а доводи скаржника фактично зводяться до незгоди з обставинами, що були встановлені судом при вирішенні спору, до незгоди з оцінкою доказів у справі, а також до незгоди з висновками суду, які покладені в основу оскаржуваного судового рішення у цій справі.

Незгода скаржника з рішенням суду першої інстанції або з правовою оцінкою та правовими висновками, які містяться в рішенні, не свідчать про його незаконність.

За таких обставин, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених судом фактичних обставин справи та в межах наведених у апеляційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття апеляційного провадження, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги та про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи скаржника, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Отже, в задоволенні апеляційної скарги Маньківської селищної ради слід відмовити, а рішення Господарського суду Черкаської області від 21.02.2024 залишити без змін.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Маньківської селищної ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.02.2024 у справі № 925/833/23 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 21.02.2024 у справі № 925/833/23 - залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги розподіляється відповідно до ст.ст. 129 та 282 Господарського процесуального кодексу України.

4. Матеріали справи № 925/833/23 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 18.07.2025.

Головуючий суддя О.М. Сибіга

Судді О.В. Тищенко

С.А. Гончаров