ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2025 р. Справа№ 910/11974/21 (910/15865/24)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Отрюха Б.В.

Сотнікова С.В.

за участю секретаря судового засідання Карпової М.О.

у присутності представника відповідача адвоката Матвійчука В.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2025 року

у справі №910/11974/21(910/15865/24) (суддя Івченко А.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хортус Україна"

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.03.2025 року у справі №910/11974/21(910/15865/24) позов задоволено повністю, присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Хортус Україна" кошти у розмірі 177 758,00 грн. та судовий збір у розмірі 2 423,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2025 року у справі №910/11974/21(910/15865/24) та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Сотніков С.В., Отрюх Б.В.

22.05.2025 року через систему "Електронний суд" від представника скаржника надійшло клопотання про долучення доказів.

Ухвалою суду від 26.05.2025 відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2025 у справі №910/11974/21(910/15865/24), повернення даної апеляційної скарги або залишення її без руху до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду та витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/11974/21(910/15865/24).

05.06.2025 року супровідним листом Господарського суду міста Києва №910/11974/21(910/15865/24)/3306/25 від 03.06.2025 витребувані матеріали даної справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою суду від 10.06.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2025 року у справі №910/11974/21(910/15865/24), встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 26.06.2025 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

У поданому суду відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Ухвалою суду від 26.06.2025 за клопотанням представника відповідача відкладено розгляд справи на 10.07.2025 на підставі ст. 216 ГПК України.

До початку судового засідання від представника скаржника надійшли додаткові документи по справі.

Представник відповідача в судовому засіданні 10.07.2025 року вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2025 року у справі №910/11974/21 (910/15865/24) та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представники позивача в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи позивач повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

У відповідності до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

10.07.2025 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представника скаржника, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду міста Києва від 14.03.2025 року у даній справі про повне задоволення позовних вимог - скасуванню з прийняттям нового про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у провадженні Господарського суду міста Києва на стадії ліквідаційної процедури, введеної постановою суду від 22.02.2023 року, перебуває справа №910/11974/21 про банкрутство ТОВ "Хортус Україна", провадження у якій відкрито ухвалою суду від 18.08.2021 року за заявою ТОВ "Агріі Україна".

У грудні 2024 року ТОВ "Хортус Україна" в особі ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Бурцевої І.Ю. звернулось до суду у межах справи №910/11974/21 про банкрутство з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в порядку положень ст. 1212 ЦК України.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що на вимогу суду АТ КБ "ПриватБанк" і АТ "Сенс Банк" були надані виписки за банківськими рахунками ТОВ "Хортус Україна", з яких вбачається, що ТОВ "Хортус Україна" сплатило на рахунок ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 82 000,00 грн. з призначенням платежу: зворотна фінансова допомога і повернення зворотної фінансової допомоги, що підтверджується платіжними дорученнями АТ КБ "ПриватБанк":

№ 1218 від 20.08.2019 на суму 5000 грн.;

№ 1211 від 16.08.2019 на суму 10000 грн.;

№ 1209 від 20.08.2019 на суму 20000 грн.;

№ 949 від 22.04.2019 на суму 7000 грн.;

№ 666 від 06.02.2019 на суму 23000 грн.;

№ 1589 від 13.02.2020 на суму 12000 грн.;

№ 1566 від 29.01.2020 на суму 5000 грн.;

За твердженням позивача, аналіз рахунків вказує на те, що відповідач не надавав будь-якої фінансової допомоги ТОВ "Хортус Україна", а також не повернув фінансову допомогу, яку отримав від позивача, що свідчить про те, що ОСОБА_1 набув кошти без правової підстави.

Окрім наведеного ліквідатором встановлено, що ТОВ "Хортус Україна" сплатило ФОП ОСОБА_1. кошти у розмірі 95 758,00 грн. з призначенням платежу: сплата за комп`ютерне програмування, згідно договору №07022020 від 07.02.2020, що підтверджується документами АТ "Сенс Банк":

№ 125 від 18.05.2020 на суму 15958 грн.;

№ 130 від 22.05.2020 на суму 14500 грн.;

№ 141 від 29.05.2020 на суму 47000 грн.;

№ 143 від 01.06.2020 на суму 2120 грн.;

№ 125 від 18.05.2020 на суму 15958 грн.;

№ 146 від 03.06.2020 на суму 3180 грн.;

№ 175 від 26.06.2020 на суму 13000 грн.

Позивач зазначає, що згідно відкритих реєстрів, основна діяльність ФОП ОСОБА_1. (73.11) Рекламні агентства (основний). Вказана інформація дає критично віднестися до факту продажу з боку ФОП послуг з комп`ютерного програмування і вказує на безпідставне отримання коштів.

Для з`ясування обставин позивачем поштовим листом з описом вкладення (тренінг 980) була направлена вимога відповідачу, в якій вимагалося протягом 7-й (семи) календарних днів з моменту отримання вимоги надати оригінали документів, які підтверджують господарські операції або оплатити ТОВ "Хортус Україна" загальний борг в розмірі 177 758,00 грн., шляхом перерахування на банківський рахунок позивача. Однак, вказаний лист з вимогою повернувся назад позивачу як не отриманий.

За таких обставин, позивач стверджує про наявність у ОСОБА_1 заборгованості перед ТОВ "Хортус Україна" у сумі 177 758,00 грн.

За наслідками розгляду заявлених позовних вимог оскаржуваним рішенням Господарського суду міста Києва від 14.03.2025 року у справі №910/11974/21(910/15865/24) позов задоволено повністю, присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Хортус Україна" кошти у розмірі 177 758,00 грн. та судовий збір у розмірі 2 423,00 грн.

Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості заявлених вимог належними та допустимими доказами.

Відповідач з даним рішенням не погоджується та в поданій апеляційній скарзі посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції фактичних обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права.

Переглянувши в апеляційному порядку законність винесення прийнятого рішення, судова колегія вбачає підстави для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування такого рішення суду з огляду на наступне.

Предметом спору у даній справі є питання наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача грошових коштів, набутих останнім без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) в порядку ст. 1212 ЦК України.

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Подібний висновок сформульовано у постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 року у справі №6-3090цс15.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України).

Подібні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, від 04.12.2019 у справі №917/1739/17 та постановах Верховного Суду від 02.06.2021 у справі №201/2956/19, від 27.07.2022 у справі №644/3932/18-ц, від 29.03.2023 у справі №643/8385/21, від 18.10.2023 у справі №639/6422/21 та від 20.09.2024 у справі №628/1203/19.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Як встановлено судом, згідно наявних у справі доказів ТОВ "Хортус Україна" сплатило на рахунок ОСОБА_1 82 000,00 грн. з призначенням платежу: зворотна фінансова допомога і повернення зворотної фінансової допомоги, що підтверджується платіжними дорученнями АТ КБ "ПриватБанк": №1218 від 20.08.2019 на суму 5 000,00 грн.; №1211 від 16.08.2019 на суму 10000,00 грн.; №1209 від 20.08.2019 на суму 20 000,00 грн.; №949 від 22.04.2019 на суму 7 000,00 грн.; №666 від 06.02.2019 на суму 23 000,00 грн.; №1589 від 13.02.2020 на суму 12 000,00 грн.; №1566 від 29.01.2020 на суму 5 000,00 грн.

Разом з тим, до матеріалів справи не надано та відповідачем в апеляційній скарзі не спростовано відсутності доказів реального укладення між сторонами відповідних договорів надання фінансової допомоги, що свідчить про набуття ОСОБА_1 грошових коштів без достатньої правової підстави.

Твердження скаржника про те, що перерахунок зворотної фінансової допомоги здійснювався на карту приват 24 без вказівки будь-якого власника даної карти, а судом першої інстанції належним чином не встановлено, що дана карта саме ОСОБА_1 , є безпідставними та судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки у вищенаведених платіжних дорученнях в призначені платежу відображено ІПН отримувача "", який ідентифікує отримувача як ОСОБА_1.

Більш того, вказаний ІПН відповідає РНОКПП, зазначеному самим скаржником у вступній частині апеляційної скарги.

Поряд з наведеним, в платіжних дорученнях вказано номер рахунку отримувача " НОМЕР_2 ", однак відповідач не довів належними доказами, що вказаний рахунок НОМЕР_2 в Приватбанку не належить відповідачу.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Пояснення представника апелянта в судовому засіданні про те, що відповідні договори не зберіглись через закінчення строку їх зберігання, не спростовує правомірних висновків місцевого господарського суду.

Щодо позовних вимог в частині стягнення коштів у розмірі 95 758,00 грн., перерахованих за договором №07022020 від 07.02.2020 року, як оплату за комп`ютерне програмування, то слід зазначити наступне.

Згідно наявних у справі доказів, ТОВ "Хортус Україна" сплатило ФОП ОСОБА_1. кошти у розмірі 95 758,00 грн. з призначенням платежу: сплата за комп`ютерне програмування, згідно договору №07022020 від 07.02.2020, що підтверджується випискою по рахунку АТ "Сенс Банк" №125 від 18.05.2020 на суму 15 958,00 грн.; №130 від 22.05.2020 на суму 14 500,00 грн.; №141 від 29.05.2020 на суму 47 000,00 грн.; №143 від 01.06.2020 на суму 2120,00 грн.; №146 від 03.06.2020 на суму 3 180,00 грн.; №75 від 26.06.2020 на суму 13 000,00 грн.

Позивач зазначає, що згідно відкритих реєстрів, основна діяльність ФОП ОСОБА_1. (73.11) Рекламні агентства (основний), а тому вказана інформація дає критично віднестися до факту продажу з боку ФОП послуг з комп`ютерного програмування і вказує на безпідставне отримання коштів.

Разом з тим, відповідачем надано суду апеляційної інстанції копію укладеного між сторонами договору №07022020 від 07.02.2020 про надання послуг з налаштування персональної техніки, програмного забезпечення, технічного обслуговування серверів та їх налаштування, а також акти наданих послуг про виконання зазначеного договору на загальну суму 95 758,00 грн.

Щодо прийняття нових доказів судова колегія зазначає, що за змістом частин 2 та 3 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Приписи частини 3 статті 269 ГПК України передбачають наявність таких критеріїв, які є обов`язковою передумовою для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, а саме "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи".

Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.

Відповідно до висновку щодо застосування статей 80, 269 ГПК України, викладеного Верховним Судом у постановах від 18.06.2020 у справі №909/965/16, від 03.04.2019 у справі №913/317/18 та від 22.05.2019 у справі №5011-15/10488-2012, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи.

Тобто, відсутність обґрунтування, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції виключає можливість прийняття апеляційним господарським судом додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України (постанови Верховного Суду від 31.08.2021 у справі №914/1725/19; від 12.01.2021 у справі №01/1494(14-01/1494); від 15.12.2020 у справі №925/1052/19; від 21.04.2021 у справі №906/1179/20).

Отже, суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, але лише якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести скаржник). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ухвалу суду від 15.01.2025 про відкриття провадження у справі №910/11974/21(910/15865/24) та призначення її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін було направлено на адресу відповідача та повернуто відділенням поштового зв`язку з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Таким чином, оскільки скаржник не був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції про розгляд відповідної позовної заяви, судова колегія вбачає в даному випадку виняткові обставини, з якими законодавство пов`язує можливість прийняття під час апеляційного провадження додаткових доказів, які не були предметом дослідження під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Крім того, на переконання колегії суддів, прийняття та дослідження судом апеляційної інстанції вказаних вище документів, в якості доказів по справі, не порушуватиме принцип диспозитивності, оскільки забезпечує дотримання принципу рівності сторін перед законом та доступ скаржника до правосуддя з метою спростування наведених у позовній заяві доводів ТОВ "Хортус Україна".

Даний договір та акти надання послуг містять підписи сторін та скріплені відтисками печаток.

При розгляді справи суд враховує, що згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, з огляду на презумпцію правомірності правочину, встановлену ст.204 ЦК України, вказаний вище правочин наразі є чинним і недійсними у встановленому законом порядку не визнавався, оскільки докази протилежного в матеріалах справи відсутні, а отже є правомірним, законним та таким, що породжує взаємні права та обов`язкові до виконання зобов`язання.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що перекази грошових коштів у розмірі 95 758,00 грн. згідно договору №07022020 від 07.02.2020 року здійснювалися ТОВ "Хортус Україна" на користь ФОП ОСОБА_1. у якості оплати за реально отримані послуги, що підтверджується відповідними документами, тобто господарські операції з грошовими активами боржника, про які наголошує ліквідатор, відбувались на відповідних правових підставах у зв`язку з виконанням взятих на себе боржником договірних зобов`язань, що в свою чергу виключає можливість застосування в цій частині положень ст. 1212 ЦК України.

При цьому інших підстав для задоволення позову ліквідатором у позовній заяві не заявлено, а тому у задоволенні таких позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

В силу положень ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, оскаржуване рішення місцевого господарського суду про повне задоволення позовних вимог прийнято з порушенням норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, частково знайшли своє підтвердження під час розгляду справи апеляційним господарським судом, а відтак наявні підстави для її часткового задоволення та скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача коштів у сумі 82 000,00 грн.

Згідно із частинами 1, 4 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.14 ст. 129 ГПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на часткове задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняття нового про часткове задоволення позовних вимог, слід перерозподілити судові витрати.

Беручи до уваги ст.129 ГПК України, витрати ТОВ "Хортус Україна" по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1 117,45 грн. покладаються на відповідача, а решта таких витрат (1 304,95 грн.) - на позивача, в свою чергу витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 340,94 грн. покладаються на відповідача, а решта таких витрат (1 565,94 грн.) - на позивача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 ГПК України та Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2025 року у справі №910/11974/21 (910/15865/24) задовольнити частково.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2025 року у справі №910/11974/21(910/15865/24) про повне задоволення позовних вимог скасувати.

3.Прийняти у справі нове рішення, яким позов задовольнити частково.

4.Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВ "Хортус Україна" (04073, м. Київ, просп. Степана Бандери, 5, ) кошти у сумі 82 000,00 грн. та 1 117,45 грн. судового збору.

5.Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВ "Хортус Україна" (04073, м. Київ, просп. Степана Бандери, 5, ) 1 340,94 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

6.Доручити Господарському суду міста Києва видати накази.

7.Копію постанови суду надіслати сторонам у справі.

8.Матеріали справи повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови підписано 15.07.2025 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді Б.В. Отрюх

С.В. Сотніков