РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.07.2025Справа № 910/6169/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників судового процесу матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діксі-Центр»

до Головного управління справами Міністрества оборони України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_1

про стягнення 161 360,00 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діксі-Центр» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління справами Міністрества оборони України про стягнення 161 360,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на обов`язок відповідача відшкодувати завдану позивачу шкоду, як особи, працівника якої визнано винним у ДТП, внаслідок якої завдано матеріальної шкоди автомобілю позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2025 відкрито провадження у справі; визнано справу малозначною та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 ; визначено учасникам судового процесу строки для подачі своїх заяв по суті спору; зобов`язано Моторне (транспортне) страхове бюро України у строк до 18.06.2025 надати суду відомості про страхову компанію, якою видано Поліс № 221530336, цивільно-правова відповідальність якого водія застрахована за вказаним полісом, який автомобіль був застрахований за даним полісом та термін дії зазначеного полісу, ліміти відповідальності страховика та розмір франшизи станом на 07.10.2024.

Від Моторного (транспортного) страхового бюро України 26.05.2025 до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь.

Відповідачем 02.06.2025 сформовано у системі «Електронний суд» відзив на позов, яким позовні вимоги заперечено у повному обсязі. Відповідач стверджує, що акт виконаних робіт № 13819 не є належним доказом здійснення ремонту пошкоджень, завданих транспортному засобу, внаслідок ДТП, оскільки всі роботи, наведені у ньому є регламентними. Крім того, відповідачем наведено заперечення щодо відшкодування вартості проведеного експертного дослідження та витрат на послуги адвоката.

Позивачем 09.06.2025 сформовано у системі «Електронний суд» відповідь на відзив із спростуваннями та клопотання про залишення відзиву без розгляду.

Судом досліджено клопотання позивача. З огляду на наявні докази у справі та керуючись нормами чинного законодавства України, у тому числі абзацом 4 частини 8 статті 6 Господарського процесуального кодексу України, клопотання позивача не підлягає задоволенню.

Відповідачем 13.06.2025 сформовано у системі «Електронний суд» заперечення на відповідь на відзив.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 06.11.2024 у справі №761/39923/24 водія автомобіля «Toyota» ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні 07.10.2024 по вулиці Дегтярівська, 43/8 у місті Києві адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що мало наслідком пошкодження, у тому числі, автомобіля «Ford» (державний номерний знак НОМЕР_1 ), власником якого є позивач.

На час дорожньо-транспортної пригоди автомобіль винної особи було забезпечено страховим покриттям відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР №221530336 (ліміт відповідальності за шкоду майну - 160 000,00 грн., франшиза - 0 грн.), укладеного з Приватним акціонерним товариством «НАСК «Оранта».

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Приватним акціонерним товариством «НАСК «Оранта» перераховано позивачу, як потерпілій особі, страхове відшкодування за пошкодження автомобіля «Ford» (державний номерний знак НОМЕР_1 ) 04.12.2024 у розмірі 132 440,65 грн. (платіжна інструкція № 66322) та 01.04.2025 у розмірі 18 656,93 грн. (платіжна інструкція № 18525) з призначенням платежу - страхове відшкодування за договором № 221530336.

Таким чином, Приватним акціонерним товариством «НАСК «Оранта» було відшкодовано позивачу 151 097,58 грн. у межах полісу ЕР №221530336 з вирахуванням ПДВ.

Умовами статті 1194 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

На підставі статті 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 1 статті 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до Постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 06.11.2024 у справі №761/39923/24 винною особою є ОСОБА_1 . Згідно з листом відповідача від 30.01.2025 № 778/398, станом на момент ДТП, зазначена особа проходила військову службу у відповідача на посаді водія.

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування шкоди у розмірі 161 360,00 грн.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (абзац 2 частини 1 статті 1192 Цивільного кодексу України).

Таким чином, розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню власнику пошкодженого транспортного засобу, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

З наявних у матеріалах справи актів виконаних робіт від 21.11.2024 № 13918 на суму 150 000,00 грн., від 24.12.2024 № 13759 на суму 62 460,00 грн., від 24.12.2024 № 13758 на суму 31 800,00 грн., від 24.12.2024 № 13757 на суму 39 300,00 грн. та від 09.01.2025 № 13819 на суму 37 800,00 грн. вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Ford» (державний номерний знак НОМЕР_1 ) становить 321 360,00 грн.

Приватним акціонерним товариством «НАСК «Оранта» було відшкодовано позивачу 151 097,58 грн. у межах полісу ЕР №221530336 з вирахуванням ПДВ.

Розмір страхового відшкодування, який заявлено позивачем до стягнення з відповідача, складає 161 360,00 грн.

Судом враховані заперечення відповідача про неналежність акту виконаних робіт від 09.01.2025 № 13819 на суму 37 800,00 грн. в якості доказу здійснення ремонту пошкоджень транспортного засобу позивача, як такі, що знайшли своє підтвердження матеріалами справи.

Дійсно, весь перелік виконаних робіт та використаних запасних частин за спірним актом не є тотожнім та не має свого відображення у висновку експерта № 06/11, який долучено позивачем до позову, в якості доказу визначення вартості матеріального збитку, завданого транспортному засобу - автомобілю «Ford» (державний номерний знак НОМЕР_1 ). Натомість, проаналізувавши спірний акт, судом встановлено, що всі роботи, проведені згідно даного акту не є відновленням пошкоджень транспортного засобу, завданих ДТП, а фактично здійсненні, як системне, регулярне обслуговування автомобіля.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами частини третьої статті 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною першою статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, з огляду на те, що на момент ДТП водій автомобіля «Toyota» ОСОБА_1 проходив військову службу у відповідача на посаді водія (заперечень відповідача щодо цього не надано), а також на наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про обов`язок відповідача сплатити позивачу 123 560,00 грн. (161 360,00 грн.-37 800,00 грн.).

У відповідності до статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до положень частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 10 000,00 грн. вартості проведеного експертного дослідження та 30 000,00 грн. витрат на послуги адвоката.

Відповідачем надано заперечення щодо відшкодування зазначених витрат.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем долучено докази, що підтверджують судові витрати до позову та відповіді на відзив.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про дотримання представником позивача строків для подання до суду доказів, що підтверджують розмір витрат на професійну правничу допомогу та проведення експертного дослідження.

Судом встановлено, що між позивачем та Адвокатом Владіміровою Ольгою Василівною укладено договір від 04.01.2021 про надання правової (правничої) допомоги № 04-01/21, відповідно до умов якого адвокат зобов`язався здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги позивачу, а позивач - сплатити гонорар.

У подальшому, сторони уклали додаткову угоду від 07.10.2024 до договору, якою узгоджено перелік наданих послуг та їх вартість та складено детальний опис наданих послуг адвокатом станом на 06.06.2025. Також, у матеріалах справи містяться ордер від 12.05.2025 № 1893374, виданий адвокату Владіміровій Ользі Василівні та свідоцтво про право на зайняття останньою адвокатською діяльністю.

Частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з додаткової угоди від 07.10.2024 розмір гонорару становить 30 000,00 грн. та опис наданих послуг адвокатом станом на 06.06.2025 визначає перелік послуг правової допомоги, які надані адвокатом позивачу.

Таким чином, матеріали справи містять документи, які свідчать про надання правової допомоги та її вартість.

За приписами статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

У той же час, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на не співмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Відповідно до частини шостої статті 126 Господарського процесуального кодексу України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідачем повністю заперчуються витрати на послуги адвоката.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Дана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При цьому адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).

Велика Палата Верховного Суду у справі № 922/1964/21 (постанова від 16.11.2022) дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Вирішуючи питання, чи є розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у цій справі, суд не може погодитись, що витрати на професійну правничу допомогу заявлені представником позивача у розмірі 30 000,00 грн. є співмірними до витрат часу на надання правничої допомоги, а також складності справи.

Судом враховано, що деякі надані адвокатом позивачу послуги, які містяться у переліку детального опису станом на 06.06.2025, зокрема, з першого пункту по дев`ятий, на який витрачено адвокатом 14 годин робочого часу, не відносяться до звернення позивачем із даним позовом до суду. Таким чином, в цілому, адвокатом витрачено не 39 годин часу, згідно наданого детального опису, а 25. Тому, пропорційно від загальної вартості 30 000,00 грн. вартість послуг, наданих адвокатом позивачу становить 19 231,00 грн.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (аналогічний висновок викладений у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду від 22.06.2022 у справі № 904/7334/21, від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19).

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи все вищевикладене у сукупності, суд не може погодитись, що витрати на професійну правничу допомогу, заявлені представником у розмірі 30 000,00 грн. є співрозмірні до ступеню складності справи, а також, фактичному об`єму наданих послуг.

Отже, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку, що обґрунтованим розміром витрат на правничу допомогу є 19 231,00 грн. З огляду на часткове задоволенню позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню 14 726,00 грн. витрат на послуги адвоката.

Що стосується заявлених до відшкодування витрат позивача, понесених на проведення експертного дослідження у сумі 10 000,00 грн. суд встановив наступне.

На підтвердження понесення витрат, пов`язаних із проведенням експертного дослідження, позивач, як потерпіла особа, надав рахунок на оплату від 22.10.2024 № 22/10 на суму 10 000,00 грн., акт прийому-передачі робіт з експертного дослідження КТЗ від 06.11.2024 на суму 10 000,00 грн., платіжну інструкцію від 22.10.2024 № 240947 на суму 10 000,00 грн. та висновок експерта з транспортно-товарознавчого дослідження щодо визначення вартості матеріального збитку № 06/11, виготовлений судовим експертом Булейко Олександром Анатолійовичем.

На підставі наведеного, приймаючи до уваги прийняття судом рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що витрати на проведення експертного дослідження у сумі 7 657,42 грн. є обґрунтованими, розрахованим пропорційно розміру задоволених вимог та підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Головного управління справами Міністрества оборони України (03168, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6; ідентифікаційний номер 24978319) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діксі-Центр» (04070, місто Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 25А, корпус 1, офіс 410; ідентифікаційний номер 34763967) 123 560,00 грн. основного боргу, 14 726,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, 7 657,42 грн. витрат на проведення незалежної оцінки пошкодженого майна та 2 318,66 грн. витрат зі сплати судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Т.Ю. Кирилюк