ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2025 р. Справа№ 910/1956/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Кравчука Г.А.

Коробенка Г.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Державної податкової служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2024

у справі №910/1956/24 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Соборний 174А"

до Державної податкової служби України

про стягнення 103 305,59 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Соборний 174А" (далі - ОСББ "Соборний 174А", позивач) до Державної податкової служби України (далі - ДПС України, відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 103 305, 59 грн.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на несплату відповідачем вартості наданих послуг з утримання будинку та прибудинкової території за період з липня 2022 по січень 2024, відповідно до площі нежитлових приміщень 341,10 кв.м., 247,5 кв.м., 66,70 кв.м., власником яких є відповідач у будинку за адресою: м. Запоріжжя, проспект Соборний, 174А.

У позові ОСББ "Соборний 174А" просить стягнути з відповідача основний борг у сумі 87 154,90 грн., інфляційні втрати у сумі 11 996,52 грн. та 3 % річних у сумі 4154,17 грн., що разом становить 103 305, 59 грн.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, у строк, визначений законом, надав відзив, у якому проти вимог про стягнення витрат з утримання будинку та прибудинкової території за період з липня 2022 по січень 2024 заперечив, зазначив, що його представника не запрошували для участі у загальних зборах, що відбулись у січні 2022, на яких вирішувалось питання про затвердження внеску на управління багатоквартирним будинком, що становить 7,00 грн. за 1 кв.м. для нежитлових приміщень, та, відповідно участі у цих зборах відповідач не приймав.

Також вказав, що стосовно нежитлового приміщення загальною площею 247,5 кв.м., між РВ ФДМУ по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградських областях (орендодавець), Територіальним управлінням ДБР, розташованим у місті Мелітополі (орендар) та балансоутримувачем (Головним управлінням ДПС у Запорізькій області ДПС України), був укладений договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/1-3948/д від 23.02.2022.

Тому, на думку відповідача, відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" зобов`язання зі здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком щодо цього приміщення, має бути покладено саме на орендодавця цього приміщення - Територіального управління ДБР, розташованого у місті Мелітополі, а не відповідача.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.06.2024 у справі №910/1956/24 позов Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Соборний 174А" до Державної податкової служби України про стягнення 103 305,59 грн. задоволено частково.

Стягнуто з Державної податкової служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ідентифікаційний код 43005393) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Соборний 174А" (69035, м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 174А, ідентифікаційний код 44649659) основний борг у сумі 87 154 (вісімдесят сім тисяч сто п`ятдесят чотири) грн. 90 коп., інфляційні втрати у сумі 596 (п`ятсот дев`яносто шість) грн. 35 коп., 3 % річних у сумі 218 (двісті вісімнадцять) грн. 29 коп., витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2 520 (дві тисячі п`ятсот двадцять) грн. 00 коп., витрати по сплаті судового збору у сумі 2 578 (дві тисячі п`ятсот сімдесят вісім) грн. 48 коп.

У решті вимог відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено наявність заборгованості в повному розмірі, в той же час суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційна складова боргу в сумі 596,35 грн. та 3 % річних у сумі 218,29 грн., тобто у менших сумах, ніж заявлено позивачем, оскільки за заявлений період з 01.07.2022 по 31.01.2024 нарахування має здійснюватись окремо за кожний місяць наданих послуг, а не на загальну суму 87 154,90 грн., як помилково вважає позивач.

Одночасно судом вирішено стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 520,00 грн. (підготовка позовної заяви), виходячи із принципу співмірності та розумності у визначенні вартості при стягненні суми винагороди за адвокатські послуги.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Згідно доводів апеляційної скарги відповідача, які ідентичні доводам відзиву на позовну заяву:

ДПС України, ознайомившись з позовною заявою ОСББ «Соборний 174А» про стягнення заборгованості в сумі 103 305,59 грн. зі сплати внесків на управління будинку та прибудинкової території за адресою: м. Запоріжжя, проспект Соборний, 174А, подаючи процесуальні документи, викладаючи в них позицію по суті заявлених позовних вимог, заявлених у справі №910/1956/24, вважає позовну заяву та заявлені вимоги безпідставними та належним чином необґрунтованими.

Позивач, посилаючись на статті обґрунтовано не навів положення та норми права для встановлення відповідальності податкового органу, що відповідно законодавством не передбачено, отже саме тому вважає позовну заяву та позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд, розглянувши позовну заяву та поданий ДПС відзив на позов, не повно дослідивши матеріали справи та наявні в матеріалах справи додані докази, на яких ґрунтується позов в сукупності неналежно з`ясував, неналежно дослідив всі фактичні обставини, які мають юридичне значення, тим самим не об`єктивно оцінивши, дійшов помилкового висновку, вважаючи їх достатніми для розгляду справи і вирішення спору по суті й відповідно прийняв не обґрунтоване судове рішення

Судом при розгляді справи та в мотивувальній частині прийнятого рішення як обгрунтування ставиться пріоритетним, керуючись тільки поданими доказами та доводами позивача, як підставу для задоволення, які суд помилково вважає доведеними та встановленими.

Оскільки у викладеному в мотивувальній частині тексту рішення висновки суду не відповідають усім фактичним обставинам справи, а також не повно з`ясовано усі фактичні обставини, що мають вирішальне значення для правового та вірного розгляду справи, судом взагалі не беруться до уваги мотиви, доводи, обставини аргументи та подані скаржником докази, тим самим судом порушено права відповідача як сторони, що в результаті прийняття рішення судом було порушено не тільки норми матеріального та процесуального права, але і порушено права сторони судового процесу, як учасника справи.

Державна податкова служба України вважає прийняте рішення Господарського суду

від 07.06.2024 у справі № 910/3121/24 необґрунтованим та таким, що було ухвалене з порушення норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням фактичних обставин та фактичної відсутності відповідного господарського договору між ОСББ «Соборний 174А» та власником ДПС України (відповідач) і балансоутримувачем ГУ ДПС у Запорізькій області не виникли до теперішнього часу грошові зобов`язання на здійснення оплати грошових коштів в рахунок сплати внесків на утримання багатоквартирного житлового будинку за №174А пр. Соборний в м. Запоріжжя за період з 01.07.2022 року по 31.01.2024 року в сумі 103305,59 грн з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної податкової служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2024 у справі №910/1956/24, розгляд апеляційної скарги Державної податкової служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2024 у справі №910/1956/24 ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2025 справу №910/1956/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Скрипки І.М., суддів: Кравчука Г.А., Коробенко Г.П.

В апеляційній скарзі відповідачем заявлено клопотання про розгляд справи за його участю.

Відповідно до ч.6 ст. 252 ГПК України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:

1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

У справі наявні обидві умови.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Відповідно до ч.10 ст.270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки відповідачем оскаржується в апеляційному порядку рішення місцевого господарського суду у справі з ціною позову, яка не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028,00 грн.*100 = 302 800,00 грн.) (ч.10 ст. 270 ГПК України), розгляд справи здійснюється за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у главі 1 "Апеляційне провадження" розділу IV ГПК України, відсутні підстави для задоволення клопотання про розгляд справи за участю відповідача.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

10.01.2022 було проведено державну реєстрацію юридичної особи - ОСББ "Соборний 174А", що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" метою об`єднання співвласників багатоквартирного будинку є забезпечення і захист прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання, зокрема, утворювати органи управління, визначати умови та розмір плати за їхню діяльність; приймати рішення про надходження та витрати коштів об`єднання; визначати порядок користування спільним майном відповідно до статуту об`єднання; встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів.

Згідно зі ст. 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" вищим органом управління об`єднання є загальні збори його членів, до виключної компетенції яких, зокрема, належить затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення розмірів внесків і платежів членами об`єднання.

Як свідчать матеріали справи, 30.01.2022 загальними зборами ОСББ "Соборний 174А" було прийняте рішення, яким, зокрема, було вирішено затвердити розмір внесків на управління будинку та прибудинкової території у розмірі 7,00 грн. за 1 кв.м. загальної площі квартири чи нежитлового приміщення. Дозволити правлінню ОСББ виконувати коригування статей витрат кошторису без зміни розміру внесків, якщо цього потребує ефективне управління будинку та вимоги законодавства, та інші об`єктивні фактори (інфляція, здорожчання енергоресурсів та ін..), що впливають на витрати будинку (п. 3). Вказане рішення було оформлене протоколом загальних зборів ОСББ "Соборний 174А" № 1 від 30.01.2022.

Також судом встановлено та підтверджується витягами з Державного речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що Держава в особі Державної податкової служби є власником наступних нежитлових приміщень:

- з 23.11.2017 нежилого приміщення XVII підвалу літ. А-5, загальною площею 66,7 кв.м. за адресою: м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 174А;

- з 23.11.2017 прим. 90 першого поверху літ. А-5, загальною площею 341,1 кв.м. за адресою: м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 174А;

- з 06.06.2016 нежилого приміщення XVI першого поверху літ. А-5, загальною площею 247,5 кв.м. за адресою: м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 174А.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" співвласники багатоквартирного будинку - це власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.

Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" співвласник зобов`язаний, зокрема, виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання, виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень, своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

Частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності (частина 1 статті 20 Закону).

Згідно зі ст. 22 вказаного Закону для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів, об`єднання за рішенням загальних зборів має право: задовольняти зазначені потреби самостійно шляхом самозабезпечення; визначати управителя, виконавців окремих житлово-комунальних послуг, з якими усі співвласники укладають відповідні договори; виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг. Об`єднання оплачує холодну та гарячу воду, теплову та електричну енергію, природний газ, комунальні послуги за цінами (тарифами), встановленими для населення, крім частини таких послуг, що оплачуються власниками нежитлових приміщень.

Частинами 2, 3 ст. 23 цього Закону передбачено, що власник квартири та/або нежитлового приміщення зобов`язаний відповідно до законодавства забезпечити використання, утримання, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт приміщень або їх частин без завдання шкоди майну і порушення прав та інтересів інших співвласників. Внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів.

Матеріалами справи підтверджено, що у період з липня 2022 по січень 2024 позивачем надано відповідачу послуги з утримання будинку та прибудинкової території, відповідно до нежитлових приміщень площею 341,1 кв.м., 247,5 кв.м., 66,7 кв.м., у будинку за адресою: м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 174А, що належать (приміщення) ДПС України на праві власності, на загальну суму 87 154,90 грн.

Проте, відповідач, зі свого боку, свої зобов`язання по оплаті наданих послуг не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість на вказану суму.

Заперечуючи проти заявлених вимог, позивач вказує, що відповідач не був присутній на загальних зборах ОСББ, що відбулись 30.01.2022, та, відповідно ним не був погоджений розмір внеску на управління багатоквартирним будинком у розмірі 7,00 грн. за 1 кв.м.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

За змістом ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у вказаній справі становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням обставин вказаної господарської справи, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Частиною другою статті 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначає Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року № 417-VIII.

Згідно з визначенням термінів, що наведено у частині першій статті 1 цього Закону:

багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна (пункт 1);

співвласник багатоквартирного будинку (далі - співвласник) - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку (пункт 5);

спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія (пункт 6);

допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення, пункт 2).

Відповідач є власником нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку, тому є співвласником всього спільного майна багатоквартирного будинку.

Те, що нежитлове приміщення не належить до категорії допоміжних приміщень (не призначене для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців), є ізольованим, а інші мешканці багатоквартирного будинку не є його співвласниками, не виключає наявність у відповідача статусу співвласника багатоквартирного будинку, що породжує виникнення відповідних прав та обов`язків стосовно утримання спільного майна (правові висновки Верховного Суду у постанові від 27.03.2023 у справі № 920/1343/21).

Відповідно до статті 15 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" та частини першої статті 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" співвласник зобов`язаний, зокрема, виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

До повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про визначення переліку та розміру витрат на управління багатоквартирним будинком.

Отже, прийняті відповідно до статуту рішення загальних зборів об`єднання з питань управління багатоквартирним будинком є обов`язковими для усіх власників квартир (нежитлових приміщень) у багатоквартирному будинку, які одночасно є співвласниками спільного майна такого будинку та зобов`язані його утримувати відповідно до прямої норми статті 322 ЦК України.

У зв`язку з цим рішення загальних зборів ОСББ, у тому числі про визначення переліку та розміру витрат на управління багатоквартирним будинком, є обов`язковими для ДПС України, як власника нежитлових приміщень, який в силу прямої норми закону несе тягар утримання належного йому майна та зобов`язаний виконувати прийняті відповідно до статуту рішення ОСББ.

При цьому, рішення загальних зборів ОСББ "Соборний 174А", оформлене протоколом № 1 від 30.01.2022, є чинним та у судовому порядку відповідачем не оскаржувалось, тому його доводи щодо порушення порядку його прийняття позивачем, є безпідставним.

Доводи відповідача про те, що відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" на Територіальне управління ДБР, розташоване у місті Мелітополі покладений обов`язок сплати позивачу послуг з утримання будинком та прибудинкової території, у зв`язку з тим, що воно є користувачем нежитлового приміщення загальною площею 247,5 кв.м. на підставі договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/1-3948/д від 23.02.2022, судом відхилені виходячи з наступного.

Дійсно, вказаною нормою Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" передбачено, що зобов`язання із здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком у разі здачі в найм (оренду) квартир та/або нежитлових приміщень державної або комунальної власності несуть наймачі (орендарі) таких квартир та/або приміщень.

Проте, Верховний Суд у постанові від 02.09.2020 у справі № 906/884/19 роз`яснив, що визначаючи зобов`язання орендарів щодо здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком, чинне законодавство не визначає механізму реалізації такого зобов`язання, у тому числі механізму захисту прав об`єднання співвласників. Зокрема, не встановлює для ОСББ права примусового стягнення відповідних коштів з орендарів у судовому порядку, передбачаючи таке право лише щодо співвласників майна.

За таких обставин, Верховним Судом був зроблений висновок, що прийняті відповідно до статуту рішення ОСББ є обов`язковими тільки для співвласників майна багатоквартирного будинку та самі по собі не встановлюють жодних зобов`язань для осіб, які не є власниками приміщень в такому будинку, у тому числі для орендарів нерухомого майна. Зважаючи на загальні підстави виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України), відповідні правовідносини щодо сплати орендарем витрат на управління будинком мають бути врегульовані або шляхом укладення окремого договору між орендарем та ОСББ, або шляхом встановлення обов`язку орендаря з відшкодування відповідних витрат власнику приміщення (орендодавцю) безпосередньо в умовах договору оренди нерухомого майна.

Тобто, обов`язок орендаря зі сплати (відшкодування) внесків на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі, встановленому рішенням ОСББ, виникає тільки у разі передбачення такого обов`язку в умовах укладеного ним правочину (договору) з власником майна або з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку.

Відповідно до п. 6.5 договору № 12/1-3948/д від 23.02.2022 протягом п`яти робочих днів з дати укладання цього договору балансоутримувач (ГУ ДПС у Запорізькій області ДПС України) зобов`язаний надати орендарю для підписання два примірника договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю відповідно до примірного договору, затвердженого наказом ФДМ, та/або проекти договорів з постачальниками комунальних послуг, якщо стосовно об`єкта оренди такими постачальниками відкриті окремі особові рахунки або якщо окремі особові рахунки були відкриті на попереднього користувача майном.

Як вірно встановлено судом, у матеріалах справи відсутні відповідні договори, підписані між балансоутримувачем та Територіальним управлінням ДБР, розташованим у місті Мелітополі (орендарем), щодо відшкодування орендарем внесків на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі, встановленому протоколом ОСББ "Соборний 174А" № 1 від 30.01.2022. Також у матеріалах справи відсутній аналогічний договір, укладений між орендарем та ОСББ "Соборний 174А".

Зазначені норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З огляду на встановлені у справі обставини, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про не доведення обов`язку відшкодування Територіальним управлінням ДБР, розташованим у місті Мелітополі, позивачу послуг з утримання будинку та прибудинкової території, як орендарем приміщення загальною площею 247,5 кв.м. у будинку за адресою: м. Запоріжжя, проспект Соборний, 174А.

Згідно ч. 1 ст. 175 ГК України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншими учасниками відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 17 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" передбачено, що для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має право вимагати своєчасного та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання платежів, зборів і внесків від власників приміщень, а також відрахувань до резервного і ремонтного фондів, а також звертатися до суду з позовом про звернення стягнення на майно власників приміщень, які відмовляються відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання платежі, збори і внески.

Згідно зі ст. 13 вказаного Закону у разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися у встановлений строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки відповідач доказів, які б свідчили про повну та своєчасну сплату вартості наданих йому послуг з утримання будинку та прибудинкової території за липень 2022 - січень 2024 не надав, доводів позивача не спростував, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСББ "Соборний 174А" про стягнення з відповідача 87 154,90 грн. заборгованості.

Щодо позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 11 996,52 грн. та 3 % річних в сумі 4 154,17 грн. з 01.07.2022 по 31.01.2024, судом правильно враховано передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних (в порядку статті 625 ЦК України), що є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В той же час, перевіривши розрахунок позивача щодо заявлених до стягнення інфляційних втрат та 3% річних, суд відповідно до власного розрахунку, з яким погоджується колегія суддів, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 596,35 грн. інфляційних втрат та 3 % річних в сумі 218,29 грн., тобто у менших сумах, ніж заявлено позивачем, оскільки за заявлений період з 01.07.2022 по 31.01.2024 нарахування має здійснюватись окремо за кожний місяць наданих послуг, а не на загальну суму 87 154,90 грн., як помилково вважав позивач.

Посилання апелянта на фактичну відсутність відповідного господарського договору між ОСББ «Соборний 174А» та власником ДПС України (відповідач) і балансоутримувачем ГУ ДПС у Запорізькій області, а тому не виникнення до теперішнього часу грошових зобов`язань на здійснення оплати грошових коштів в рахунок сплати внесків на утримання багатоквартирного житлового будинку за №174А пр. Соборний в м. Запоріжжя за період з 01.07.2022 року по 31.01.2024 року в сумі 103305,59 грн з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства та не свідчать про відсутність у відповідача обов`язку з оплати заборгованості.

При цьому позивачем вірно було визначено відповідачем ДПС України, оскільки власником спірних приміщень є Держава в особі ДПС України.

Заперечуючи проти заявлених вимог, позивач вказував, що відповідач не був присутній на загальних зборах ОСББ, що відбулись 30.01.2022, та, відповідно ним не був погоджений розмір внеску на управління багатоквартирним будинком у розмірі 7,00 грн. за 1 кв.м., які колегією суддів відхиляються з огляду на те, що

рішення загальних зборів ОСББ, у тому числі про визначення переліку та розміру витрат на управління багатоквартирним будинком, є обов`язковими для ДПС України, як власника нежитлових приміщень, який в силу прямої норми закону несе тягар утримання належного йому майна та зобов`язаний виконувати прийняті відповідно до статуту рішення ОСББ;

при цьому, рішення загальних зборів ОСББ "Соборний 174А", оформлене протоколом № 1 від 30.01.2022, є чинним та у судовому порядку відповідачем не оскаржувалось, тому його доводи щодо порушення порядку його прийняття позивачем, є безпідставними;

не укладення відповідачем або його структурним підрозділом договору з позивачем не звільняє відповідача від обов`язку здійснювати оплату внесків на управління будинком;

у відповідача є можливість отримувати актуальну інформацію про розмір заборгованості та стан розрахунків у позивача.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» обсяг зобов`язань та відповідальності кожного співвласника за договором, який є обов`язковим для всіх співвласників, визначається пропорційно до його частки співвласника.

Отже апелянтом, не спростовано факту несплати у спірному періоді внесків на управління будинком, в якому знаходяться належні Державі в особі Державної податкової служби України на праві власності нежитлові приміщення, заборгованість в сумі 87 154 (вісімдесят сім тисяч сто п`ятдесят чотири) грн. 90 коп., інфляційні втрати у сумі 596 (п`ятсот дев`яносто шість) грн. 35 коп., 3 % річних у сумі 218 (двісті вісімнадцять) грн. 29 коп.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, заявлених позивачем у вигляді витрат на правничу допомогу на суму 6 300,00 грн. в суді першої інстанції, суд виходив з такого.

Згідно ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

У даному випадку на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у сумі 6 300,00 грн. позивач надав копії: ордеру на представництво інтересів позивача в суді (АР № 1108737 від 14.02.2024); договору про надання правничої допомоги від 15.11.2023, укладеного ОСББ "Соборний 174А" з адвокатом Здорик О. І., а також додатку № 1 до цього договору; акту приймання-передачі виконаних робіт за надання юридичних послуг від 13.12.2023, у якому сторони погодили вартість юридичних послуг: 2 520,00 грн. - за подання позовної заяви (2 год); 3 780,00 грн. - за участь у трьох судових засіданнях, що разом становить 6 300,00 грн.; квитанції до прибуткового касового ордера від 13.12.2023 на суму 6 300,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для встановлення розумного розміру наданих послуг адвоката слід надати належну правову оцінку договору у сукупності з іншими доказами, складністю справи та виконання адвокатом робіт (наданих послуг), витраченим часом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та виконання робіт, ціною позову та (або) значення справи.

Дослідивши надані позивачем докази, суд вважає їх достатніми для підтвердження факту понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Проте, суд враховує обсяг виконаної адвокатом роботи під час розгляду справи, кількість затраченого для цього часу адвокатом, а також те, що вирішення спору здійснювалось в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, тому зазначає, що заявлена сума правничої допомоги за участь у 3 судових засіданнях у сумі 3 780,00 грн. є безпідставною.

Отже, виходячи з принципу співмірності та розумності у визначенні вартості при стягненні суми винагороди за адвокатські послуги, суд вважає, що обґрунтованою сумою витрат на професійну правничу допомогу є 2 520,00 грн. (6 300,00 грн. - 3 780,00 грн.), яку покладає на відповідача.

Доводи апеляційної скарги відповідача не містять обґрунтувань в частині оскарження прийнятого судом першої інстанції рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

Доводи та міркування скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги у тій мірі, в якій вони узгоджуються з викладеним у даній справі, та не впливають на прийняття рішення у даному спорі, внаслідок чого у задоволенні апеляційної скарги відповідача належить відмовити.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, доводи відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276 ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2024 у справі №910/1956/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2024 у справі №910/1956/24 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Державну податкову службу України.

4. Матеріали справи № 910/1956/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Г.А. Кравчук

Г.П. Коробенко