ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2025 року м.Дніпро Справа № 904/2318/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чус О.В. - доповідач

судді: Дармін М.О., Кощеєв І.М.

секретар судового засідання: Солодова І.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Осадчий А.В. (поза межами суду, з використанням власних технічних засобів) - адвокат

від відповідача: Богдан Л.М. (в залі суду) - адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплотрансзбут" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.12.2024 (повний текст рішення складено 20.12.2024, суддя Татарчук В.О.) у справі № 904/2318/19

за позовом Комунального підприємства "Новомосковськтеплоенерго" (Дніпропетровська обл., м. Новомосковськ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплотрансзбут" (Дніпропетровська обл., м. Дніпро)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Комунальне підприємство "Дніпропетровський обласний спеціалізований реабілітаційний центр "Солоний лиман" Дніпропетровської обласної ради" (Дніпропетровська обл., Новомосковський р-н, с. Новотроїцьке)

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Комунальне підприємство "Новомосковськтеплоенерго" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплотрансзбут" заборгованість в загальному розмірі 888999,01 грн, з якої: 763932,00 грн - заборгованості за послуги транспортування теплової енергії, 100258,07 грн - пені, 8426,79 грн - 3% річних, 16382,15 грн - інфляційних втрат. Судові витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором транспортування теплової енергії №16/04-18 від 16.04.2018 в частині своєчасної та повної оплати за надані послуги.

2.Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справ

Рішенням господарського суду від 10.12.2024, в даній справі, позовні вимоги Комунального підприємства "Новомосковськтеплоенерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплотрансзбут", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Комунальне підприємство "Дніпропетровський обласний спеціалізований реабілітаційний центр "Солоний лиман" Дніпропетровської обласної ради" про стягнення заборгованості в загальному розмірі 888999,01 грн., з якої: 763932,00 грн. - заборгованості за послуги транспортування теплової енергії, 100258,07 грн. - пені, 8426,79 грн. - 3% річних, 16382,15 грн. - інфляційних втрат задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплотрансзбут" на користь Комунального підприємства "Новомосковськтеплоенерго" 763932,00 грн. - заборгованості за послуги транспортування теплової енергії, 99419,04 грн. - пені, 8356,66 грн. - 3% річних, 16382,15 грн. - інфляційних втрат та 13321,34 грн. - витрат по сплаті судового збору.

Відмовлено в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплотрансзбут" на користь Комунального підприємства "Новомосковськтеплоенерго" 70,13 грн - 3% річних та 839,03 грн - пені.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем не надано доказів, що транспортування теплової енергії за договором, відбувалося саме тими мережами, про які зазначено в постанові Північного апеляційного господарського суду. Зі змісту рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2021 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2023 у справі №904/3823/19 не вбачається встановлення факту, що саме через теплові мережі, якими згідно з пунктом 13 рішення Дніпропетровської обласної ради №389-14/VII від 19.10.2018 доповнено перелік об`єктів майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області із закріпленням їх на праві господарського відання за Комунальним підприємством "Дніпропетровська Обласна фізіотерапевтична лікарня "Солоний Лиман", здійснювалося транспортування теплової енергії по договору транспортування теплової енергії №16/04-18 від 16.04.2018.

Господарський суд встановив, що додаток №1 до договору не був підписаний сторонами, однак послуги транспортування теплової енергії позивачем надавалися і частково оплачувалися відповідачем, як замовником, що підтверджується підписаними сторонами актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), виписками по рахунку, копії яких містяться в матеріалах справи. Доказів на підтвердження повної оплати наданих послуг з транспортування теплової енергії на суму 763932,00 грн. відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу, шляхом надання належних доказів, не спростував.

3. Короткий зміст вимог апеляційних скарг

Не погодившись з рішенням суду, через систему «Електронний суд», Товариство з обмеженою відповідальністю "Теплотрансзбут", звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду від 10.12.2024 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

4. Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є таким, що прийнято з порушенням норм процесуального права та неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, та з огляду на п.1, п.4, ч.1 ст.277 ГПК України є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення.

Скаржник стверджує, що за умови відсутності опису вкладення та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з відповідною відміткою про вручення поштового відправлення адресатові або поштове відправлення з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відсутністю інформації про його отримання, разом з поштовим конвертом та довідкою з визначенням підстав такого неотримання, висновок суду першої інстанції щодо отримання ТОВ «Теплотрансзбут» актів здачі-приймання послуг (робіт) за грудень 2018 року та січень 2019 року є передчасними.

Апелянт доводить, що наведені обставини свідчать про те, що акти приймання-передачі наданих послуг з транспортування та рахунки-фактури за грудень 2018 року та січень 2019 року, відповідачу не направлялись, як наслідок ним не підписані, це свідчить про відсутність підтвердженої господарської операції та заборгованості ТОВ «Теплотрансзбут» по договору №16/04-18 від 16.04.2018.

Щодо мереж, якими здійснювалось транспортування теплової енергії по договору, відповідач роз`яснив, що позивач під час розгляду справи зазначав, що транспортування теплової енергії по договору 16/04-18 від 16.04.2018 здійснювалось тепловими мережами та розподільчими тепловими камерами, які розташовані за адресою: Дніпропетровська обл., с. Новотроїцьке, вул. Герасименка, 94 та були передані територіальній громаді м.Новомосковська на підставі рішення Дніпропетровської обласної ради від 17.08.2012 №327-14/VI.

З акту приймання-передачі від 04.09.2012 (складеного на виконання рішення Новомосковської міської ради від 26.12.2011 №399 та рішення Дніпропетровської обласної ради від 17.08.2012 №327-14/VI) вбачається, що до складу цілісного майнового комплексу входить, зокрема: 1) котельня, 51291, Дніпропетровська обл., Новомосковський р-н, с. Новотроїцьке, вул. Герасименка, 94 (парова) та 2) котельня, 51291, Дніпропетровська обл., Новомосковський р-н, с. Новотроїцьке, вул. Герасименка, 94 (водогрійна).

Що ж стосується теплових мереж та розподільчих камер, які розташовані за адресою: Дніпропетровська обл., Новомосковський р-н, с. Новотроїцьке, вул. Герасименка, 94, то їх передача у складі цілісного майнового комплексу (із спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області до комунальної власності територіальної громади міста Новомосковськ), не відбувалась, оскільки вони перебували на балансовому обліку Комунального підприємства «Дніпропетровський обласний спеціалізований реабілітаційний центр «Солоний Лиман» Дніпропетровської обласної ради» на підставі наказу Управління охорони здоров`я Дніпропетровської ОДА від 10.01.2001 № 5, Акта приймання-передачі основних засобів, авізо № 17, додаток № 1 до авізо № 17.

Тобто, як вважає відповідач, теплові мережі та розподільчі теплові камери, які розташовані за адресою: Дніпропетровська обл., с. Новотроїцьке, вул. Герасименка, 94, ніколи не передавались територіальній громаді м. Новомосковська (в т.ч. на підставі рішення Дніпропетровської обласної ради від 17.08.2012 №327-14/VI КП «Новомосковськтеплоенерго»), а навпаки відповідно до п.13 рішення Дніпропетровської обласної ради від 19.10.2018 №389-14/VII була зафіксована їх належність до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області та закріплення на праві господарського відання за комунальним підприємством «Дніпропетровська обласна фізіотерапевтична лікарня «Солоний лиман». Наведені обставини встановлені у постанові Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2023 у справі №904/3823/19. Таким чином, Комунальне підприємства «Новомосковськтеплоенерго» здійснювало транспортування теплової енергії по договору №16/04-18 від 16.04.2018, мережами, які не належали позивачу ні на праві власності, ні на праві користування.

Також відповідач звертає увагу, що оскільки, укладаючи договір №16/04-18 від 16.04.2018, територіальна громада м. Новомосковськ не була власником, а КП «Новомосковськтеплоенерго» не було балансоутримувачем нерухомого майна - теплових мереж та розподільчих теплових камер, які розташовані за адресою: Дніпропетровська обл., с. Новотроїцьке, вул. Герасименка, 94 (якими здійснювалось транспортування теплової енергії), підприємство не мало правових підстав, укладати спірний договір з позивачем, виконувати функції транспортуючої організації та стягувати грошові кошти за транспортування теплової енергії.

На думку апелянта для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованість за договором №16/04-18 від 16.04.2018, КП «Новомосковськтеплоенерго» має довести якими мережами здійснювалось транспортування теплової енергії та належність таких теплових мереж позивачу на праві власності/ користування.

5.Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що доводи і докази, якими обґрунтовує свої вимоги про скасування рішення суду першої інстанції апелянт не спростовують висновків суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Позивач вважає, що судом першої інстанції досліджено і надано оцінку за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, щодо направлення позивачем відповідачу, підписання та отримання відповідачем актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) за Договором транспортування теплової енергії № 16/04-18 від 16.04.2018. Доказів звернення відповідача до позивача із мотивованими запереченнями стосовно незгоди з зазначеними в акті здачі-прийняття робіт (надання послуг) за відповідний розрахунковий період визначеним транспортуючою організацію обсягом послуг з транспортування - сторонами до суду не надано.

Окрім цього, позивач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що згідно з п.8.3. розділу 8 «ІНШІ УМОВИ» Договору транспортування теплової енергії № 16/04-18 від 16.04.2018, Сторони - ТОВ «Теплотрансзбут» та КП «Новомосковськтеплоенерго» визначили, що будь-які повідомлення, які здійснюються сторонами за цим Договором, надсилаються в письмовій формі телеграфом, телексом або електронною поштою та підтверджується оригіналом листа на адресу, зазначену в Договорі. Таким чином, укладаючи Договір сторони передбачили саме такий спосіб надсилання повідомлень при виконанні Договору - письмова форма, телеграфом, телексом або електронною поштою (для інформування), оригінал листа - для підтвердження.

Вищезазначені акти, які не визнає відповідач, направлялись Укрпоштою, що підтверджується фіскальними чеками (а.с. 27, 35, 41, 45 том 1), тобто у повній відповідності з пунктом п. 8.3. розділу 8 «ІНШІ УМОВИ» Договору транспортування теплової енергії № 16/04-18 від 16.04.2018. Умовами Договору позивач не був зобов`язаний рекомендованим листом саме з описом вкладення відправляти акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за Договором на адресу відповідача.

Окрім цього, позивач наголошує, що відповідач вже ставив на розгляд суду питання, що станом на дату укладання спірного договору територіальна громада м. Новомосковськ не була власником, а КП "Новомосковськтеплоенерго" не було балансоутримувачем нерухомого майна - теплових мереж та розподільчих теплових камер, які розташовані за адресою: Дніпропетровська обл., с. Новотроїцьке, вул. Герасименка, 94, в момент укладення договору транспортування теплової енергії від 16.04.2018 № 16/04-18, тобто під час укладення спірного договору не було дотримано вимог цивільного законодавства, а саме статей 317, 320 ЦК України, Правил користування тепловою енергією затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198 та Ліцензійних умови провадження господарської діяльності з транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами затверджених постановою НКРЕЛП від 22.03.2017 № 308.

Як роз`яснює позивач, дане питання оцінював Касаційний господарський суд у складі Верховного суду, розглядаючи касаційну скаргу ТОВ «Теплотрансзбут» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.04.2024 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 24.09.2024 у справі 904/5407/19. Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 17.12.2024 підтверджено, що КП «Новомосковськтеплоенерго» мало повний обсяг правоздатності та дієздатності для укладання правочину щодо транспортування теплової енергії мережами, які знаходяться у нього на балансі на праві господарського відання.

Отже, на думку позивача наведені у апеляційній скарзі доводи відповідача зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо вже встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки не тільки судом першої інстанції, а й Касаційним господарським судом у складі Верховного суду.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 08.01.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Дармін М.О., Кощеєв І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.01.2025 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 904/2318/19. Доручено Господарському суду Дніпропетровської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 904/2318/19.

17.01.2025 матеріали даної справи надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.01.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплотрансзбут" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.12.2024 у справі № 904/2318/19 - залишено без руху. Рекомендовано скаржнику усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду належні докази сплати судового збору, на належні реквізити, надавши строк 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків.

28.01.2025 від скаржника до ЦАГС надійшла заява про усунення недоліків, якою долучено до матеріалів апеляційної скарги докази сплати судового збору у розмірі 19 983,00 грн, відповідно до платіжної інструкції від 09.01.2025.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплотрансзбут" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.12.2024 у справі № 904/2318/19. Розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні на 18.06.2025 о 11 год. 00 хв.

В судовому засіданні 18.06.2025 представник відповідача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та надав пояснення на підтвердження своєї позиції. Просить апеляційну скаргу задовольнити.

У судовому засіданні 18.06.2025 проголошено скорочене судове рішення (вступну та резолютивну частини постанови) по справі.

7. Встановлені судом обставини справи

16.04.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Теплотрансзбут" (далі замовник, відповідач) та Комунальним підприємством "Новомосковськтеплоенерго" (далі транспортуюча організація, позивач) укладено договір транспортування теплової енергії №16/04-18 (далі договір).

Відповідно до пункту 1.1 договору транспортуюча організація надає замовнику послуги транспортування теплової енергії на умовах, визначених цим договором, а замовник сплачує транспортуючій організації встановлену у цьому договорі вартість таких послуг.

Межа розподілу балансової належності та експлуатаційної відповідальності щодо технічного обслуговування визначається в додатку №1 (пункт 1.2 договору).

Транспортуюча організація зобов`язується приймати теплову енергію та теплоносій в точках приймання (додаток №1) та транспортувати її через своє обладнання та мережі до точок постачання (додаток №1) із збереженням якісних та кількісних показників теплової енергії та теплоносія, продовж всього опалювального сезону, строки якого щорічно встановлюються відповідно до чинного законодавства України, для потреб опалення, та продовж всього календарного року для потреб гарячого водопостачання (підпункт 2.1.1 договору), забезпечити передачу прийнятої в мережу теплової енергії (підпункт 2.1.3 договору).

Підпунктом 2.3.1 договору визначено, що замовник зобов`язується передати транспортуючій організації в точці приймання (додаток №1) теплову енергію в гарячій воді, згідно узгодженого сторонами температурного графіку, для транспортування її до точки постачання (додаток №1) для подальшого постачання теплової енергії споживачам.

Відповідно до пункту 3.1 договору замовник оплачує послуги транспортуючої організації з транспортування теплової енергії у відповідності з тарифами, затвердженими рішенням Новомосковського виконавчого комітету Новомосковської міської ради №588 від 15.11.2017.

Тариф на послуги з транспортування теплової енергії станом на 01.03.2018 становить 76,62 грн за 1 Гкал, крім того ПДВ - 15,32 грн, разом 91,94 грн. Тариф на послуги з транспортування теплової енергії з 01.09.2018 становить 338,55 грн за 1 Гкал, крім того ПДВ - 67,71 грн, разом 406,26 грн (пункт 3.2 договору в редакції додаткової угоди №1 від 27.08.2018).

Розрахунковим періодом по договору є календарний місяць (пункт 3.4 договору).

Згідно з пунктом 3.5 договору транспортуюча організація, не пізніше 10 числа, що слідує за розрахунковим, надає замовнику рахунок та акт наданих послуг, які оформлюються відповідно до чинного законодавства України. Замовник протягом 2 днів з дати одержання акта наданих послуг, зобов`язується повернути транспортуючій організації один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають врегулюванню відповідно до умов договору або в судовому порядку. До прийняття рішення судом відповідні розрахунки за вартість послуг транспортування теплової енергії здійснюються відповідно до даних транспортуючої організації. Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника та транспортуючої організації.

Замовник не пізніш 15 числа місяця, що слідує за розрахунковим, на підставі рахунку (рахунків) та узгодженого акту (актів) наданих послуг здійснює на користь транспортуючої організації оплату наданих послуг (пункт 3.6 договору).

Пунктом 4.3 визначено, що за несвоєчасну сплату за надані послуги, замовник сплачує транспортуючій організації пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2018, а в частині розрахунків за надані послуги - до їх повного здійснення. Дія договору автоматично продовжується на наступні 12 місяців, якщо жодна із сторін письмово не попередить іншу сторону про його розірвання, не пізніше як за 30 днів до закінчення строку дії договору (пункт 7.1 договору).

Відповідно до пункту 9.1 договору невід`ємною частиною цього договору є додаток №1 "Точки розподілу, в яких здійснюється передача послуг від замовника транспортуючій організації та від транспортуючої організації до замовника".

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками без зауважень та заперечень до нього.

Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В матеріалах справи відсутні докази того, що договір визнавався недійсним в судовому порядку.

Так, жодна із сторін письмово не виявила бажання припинити дію договору. Відтак, договір транспортування теплової енергії №16/04-18 від 16.04.2018 був чинним протягом спірного періоду.

На виконання умов договору позивач в період з квітня 2018 року по січень 2019 року надав відповідачу послугу з транспортування теплової енергії на загальну суму 1122326,56 грн на підтвердження чого позивачем було складено акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) та виставлено рахунки-фактури:

- акт №46 від 30.04.2018, згідно якого надано послуги з транспортування 186,941Гкал теплової енергії на суму 17188,10грн з ПДВ;

- акт №61 від 31.05.2018, згідно якого надано послуги з транспортування 21,43Гкал теплової енергії на суму 2560,80грн з ПДВ;

- акт №62 від 31.05.2018, згідно якого надано послуги з транспортування 148,048Гкал теплової енергії на суму 13612,13грн з ПДВ;

- акт №77 від 30.06.2018, згідно якого надано послуги з транспортування 175,24Гкал теплової енергії на суму 20940,48грн з ПДВ;

- рахунок-фактура №147 від 30.11.2018 за послуги з транспортування теплової енергії за листопад 2018 у кількості 726,69Гкал на суму 294006,30грн з ПДВ;

- акт №163 від 31.12.2018, згідно якого надано послуги з транспортування 893,73Гкал теплової енергії на суму 363086,75грн з ПДВ;

- акт №8 від 31.01.2019, згідно якого надано послуги з транспортування 1011,5Гкал теплової енергії на суму 410932,00грн з ПДВ (а.с. 23, 28, 31, 36, 42, 46 том 1).

Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) №46 від 30.04.2018, №61 від 31.05.2018, №62 від 31.05.2018, №77 від 30.06.2018 підписані сторонами та скріплені їх печатками без жодних зауважень чи заперечень.

В той же час, решта вищевказаних актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) підписані лише зі сторони транспортуючої організації та не містять підписів та відтисків печатки замовника (відповідача).

Відповідно до пункту 3.5 договору транспортуюча організація, не пізніше 10 числа, що слідує за розрахунковим, надає замовнику рахунок та акт наданих послуг, які оформлюються відповідно до чинного законодавства України. Замовник протягом 2 днів з дати одержання акта наданих послуг, зобов`язується повернути транспортуючій організації один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають врегулюванню відповідно до умов договору або в судовому порядку. До прийняття рішення судом відповідні розрахунки за вартість послуг транспортування теплової енергії здійснюються відповідно до даних транспортуючої організації. Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника та транспортуючої організації.

Позивач зазначає, що вищезазначені акти направлялись Укрпоштою, що підтверджується фіскальними чеками (а.с. 27, 35, 41, 45 том 1).

Доказів звернення відповідача до позивача із мотивованими запереченнями стосовно незгоди з зазначеними в акті здачі-прийняття робіт (надання послуг) за відповідний розрахунковий період визначеним транспортуючою організацію обсягом послуг з транспортування - сторонами до суду не надано.

Позивач зазначає, що відповідач здійснив часткову оплату у загальній сумі 358394,56 грн, що підтверджується виписками по рахунку (а.с. 26, 34, 40, 47-49 том 1). У зв`язку з частковою оплатою у відповідача виникла заборгованість у сумі 763932,00грн, що і стало причиною звернення до суду.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 Цивільного кодексу України).

Встановлено, що між сторонами було укладено договір транспортування теплової енергії №16/04-18 від 16.04.2018.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського процесуального кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною першою статті 175 Господарського кодексу України встановлено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частинами першою-третьою статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 901 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини першої статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Колегія суддів зазначає, що факт виконання позивачем своїх зобов`язань підтверджено наявними в матеріалах справи актами надання послуг, банківськими виписками, які свідчать про часткову оплату, а також відсутністю письмових заперечень відповідача щодо обсягу чи якості наданих послуг.

Проте, як встановлено з матеріалів справи, відповідач, взяті на себе зобов`язання, не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість перед позивачем в сумі 763932,00грн.

Доводи апелянта про недоведеність направлення чи отримання актів не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та спростовуються доказами, які належним чином досліджені та оцінені судом першої інстанції. Відсутність підпису відповідача на актах за грудень 2018 року та січень 2019 року за наявності фактів часткової оплати, відсутності заперечень та повернення актів з обґрунтованою відмовою не може розцінюватися як відсутність господарської операції або не підтвердження факту прийняття відповідачем послуг.

Згідно зі статтею 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Крім того, згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, враховуючи визначений сторонами у договорі порядок розрахунків (пункт 3.6 договору) за надані послуги з транспортування теплової енергії, приймаючи до уваги часткове підписання відповідачем актів, часткову оплату актів, які не підписані відповідачем і не надання на них зауважень, господарський суд вірно встановив, що строк оплати вказаних послуг є таким, що настав.

Слід також зазначити, що відповідно до частини першої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами першою, третьою статті 74, частиною першою статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідачем не спростовано доводів позивача щодо суми основної заборгованості за спірний період, та не надано доказів, які б підтверджували належне виконання ним своїх договірних зобов`язань на суму 763 932,00 грн.

Щодо доводів апелянта про неналежність теплових мереж, через які здійснювалося транспортування теплової енергії за договором, колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Відповідно до підпункту 2.3.1 договору транспортуюча організація зобов`язується приймати теплову енергію та теплоносій в точках приймання (додаток №1) та транспортувати її через своє обладнання та мережі до точок постачання (додаток №1) із збереженням якісних та кількісних показників теплової енергії та теплоносія, а замовник зобов`язується передавати транспортуючій організації в точці приймання (додаток №1) теплову енергію в гарячій воді згідно узгодженого сторонами температурного графіку для транспортування її до точки постачання (додаток №1) для подальшого постачання теплової енергії споживачам.

Пунктом 9.1. передбачено, що його невід`ємною частиною є додаток №1 «Точки розподілу, в яких здійснюється передача послуг від замовника транспортуючій організації та від транспортуючої організації до замовника».

Посилання апелянта на не підписання сторонами додатку №1, як підставу для відмови від оплати за надані послуги, є безпідставним. Як правильно встановив суд першої інстанції, укладення договору відбулося з дотриманням вимог ст.ст. 638, 640 Цивільного кодексу України, сторони погодили всі істотні умови, а сам договір фактично виконувався. Надання послуг підтверджується належними доказами - актами приймання-передачі, банківськими виписками, що також визнані відповідачем, оскільки частково оплата здійснювалась.

Також судова колегія апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що посилання відповідача на рішення Господарського суду м. Києва від 09.02.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2023 у справі № 904/3823/19 є безпідставними, оскільки в зазначених рішеннях не встановлено факту транспортування теплової енергії саме через ті мережі, які, на думку апелянта, не належать транспортуючій організації.

Так, зі змісту рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2021 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2023 по справі №904/3823/19 не встановлено факт, що саме через теплові мережі, якими згідно з пунктом 13 рішення Дніпропетровської обласної ради №389-14/VII від 19.10.2018 доповнено перелік об`єктів майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області із закріпленням їх на праві господарського відання за Комунальним підприємством "Дніпропетровська Обласна фізіотерапевтична лікарня "Солоний Лиман", здійснювалося транспортування теплової енергії по договору транспортування теплової енергії №16/04-18 від 16.04.2018.

Більше того, у вказаній справі висновок експерта №10089 від 28.02.2023 був відхилений судом, а дослідницька частина цього висновку не містить чіткої відповіді на питання, через, які саме мережі здійснювалося транспортування. Натомість в цій справі наявні належні докази, що підтверджують правонаступництво комунального підприємства "Новомосковськтеплоенерго" щодо майнового комплексу з відповідними тепловими мережами, які з 2012 року перебувають на його балансі.

Так, рішенням Новомосковської міської ради від 26.12.2011 №399 "Про надання згоди на прийняття майна" надано згоду на прийняття із спільної власності територіальної громади сіл, селищ, міст Дніпропетровської області цілісного майнового комплексу, ДП "Новомосковськтеплоенерго" з балансовою вартістю 6000000,00 грн, який закріплений на праві господарського відання за Комунальним підприємством ОКП "Дніпротеплоенерго", до комунальної власності територіальної громади м. Новомосковська (а.с. 144 том 1).

В подальшому рішенням Дніпропетровської обласної ради №327-14/VI від 17.08.2012 "Про деякі питання управління майном, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області", вирішено передати зі спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області юридичну особу - дочірнє підприємство ОКП "Дніпротеплоенерго" "Новомосковськтеплоенерго" та її цілісний майновий комплекс до комунальної власності територіальної громади м. Новомосковська (а.с. 145 том 1).

В матеріалах справи міститься копія акту від 04.09.2012 приймання-передачі, складеного на виконання рішення Дніпропетровської обласної ради №327-14/VI від 17.08.2012 "Про деякі питання управління майном, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області", рішення Новомосковської міської ради від 26.12.2011 "Про надання згоди на прийняття із спільної власності територіальної громади сіл, селищ, міст Дніпропетровської області цілісний майновий комплекс ДП ОКП "Дніпротеплоенерго" - "Новомосковськтеплоенерго" до комунальної власності територіальної громади м. Новомосковська, відповідно до розпорядження голови обласної ради від 12.03.2012 №68-р "Про утворення комісії з питань приймання та передачі об`єктів" та розпорядження голови міської ради від 28.08.2012 №276-р комісія провела обстеження цілісного майнового комплексу ДП ОКП "Дніпротеплонерго" - "Новомосковськтеплоенерго" за яким юридична особа та її цілісний майновий комплекс передається зі спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області до спільної власності територіальних громад м. Новомосковська (а.с. 146-148 том 1).

Рішенням Новомосковської міської ради №678 від 10.12.2012 "Про затвердження передавального акту ДП ОКП "Дніпротеплоенерго" - "Новмосковськтеплоенерго" у зв`язку з перетворенням в комунальне підприємство "Новомосковськтеплоенерго" затверджено передавальний акт майна, всіх кредиторів та боржників юридичної особи дочірнього підприємства обласного комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" - "Новомосковськтеплоенерго" до юридичної особи комунальне підприємством "Новомосковськтеплоенерго", яка є правонаступником щодо всіх зобов`язань юридичної особи, що припиняється (а.с. 149-152 том 1).

В матеріалах справи міститься копія довідки №1608/0/2-19 від 21.10.2019 Виконавчого комітету Новомосковської міської ради, відповідно до якої у відповідності до п. 8 рішення Дніпропетровської обласної ради №327-14/VI "Про деякі питання управління майном, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області" зі спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області до комунальної власності територіальної громади міста Новомосковська було передано юридичну особу - Дочірнє підприємство ОКП "Дніпротеплоенерго" та її цілісний майновий комплекс. Зазначене майно цілісного майнового комплексу, до складу якого входили й теплові мережі та розподільчі теплові камери, які розташовані за адресою: Дніпропетровська обл., Новомосковський район, с. Новотроїцьке, вул. Герасименка, 94, було передано 10.12.2012 на баланс Комунального підприємства "Новомосковсьтеплоенерго". З цього моменту та до теперішнього часу зазначені майно ані Дніпропетровській обласній раді, ані іншим особам Новомосковською міською радою не передавалося та залишається на балансі Комунального підприємства "Новомосковськтеплоенерго" (а.с. 43 том 2).

Доказів, які б спростовували ці обставини або підтверджували транспортування теплової енергії іншими мережами, відповідачем не надано.

При цьому, судом враховано правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.03.2020 у справі №910/2360/19, згідно з якою преюдиційне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Відповідно до приписів частини сьомої статті 75 Господарського процесуального кодексу України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі №917/1345/17.

Крім того, Касаційний господарський суд зазначає, що звільнення від доказування, навіть у разі наявності преюдиційних обставин встановлених у рішенні суду, не може мати абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Господарські суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях у інших господарських справах. Для спростування преюдиційних обставин, передбачених статтею 75 Господарського процесуального кодексу України, учасник господарського процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами встановленими Господарського процесуального кодексу України. Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу. Отже, господарський суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно оцінювати обставини (факти), які є предметом судового розгляду та ухвалити рішення з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм

Отже, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність у відповідача зобов`язання з оплати вартості наданих послуг з транспортування теплової енергії на суму 763932,00грн.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає позовні вимоги про стягнення заборгованості в сумі 763932,00 грн. законними, обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

За частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 4.3 договору визначено, що за несвоєчасну сплату за надані послуги, замовник сплачує транспортуючій організації пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню згідно з пунктом 4.3 договору в розмірі 100 258,07 грн. за загальний період з 16.05.2018 по 03.06.2019.

Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (частина п`ята статті 254 Цивільного кодексу України).

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про часткове задоволення вимоги щодо стягнення пені у сумі 99 419,04 грн., оскільки проведений судом попередньої інстанції розрахунок враховує приписи статей 253, 254 Цивільного кодексу України, зокрема, про початок перебігу строку нарахування пені та виключення дати фактичної оплати з періоду прострочення.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заявлені до стягнення інфляційні втрати у розмірі 16 382,15 грн. за період з 16.01.2019 по 03.06.2019 були обґрунтовано перевірені господарським судом і апеляційним судом не встановлено порушень при їх нарахуванні.

Щодо заявлених позивачем трьох відсотків річних у розмірі 8 426,79 грн, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність часткового задоволення цієї вимоги. Проведений судом першої інстанції перерахунок, із врахуванням помилок позивача (ідентичних помилкам при нарахуванні пені), свідчить про правомірність стягнення з відповідача трьох відсотків річних у розмірі 8 356,66 грн. за загальний період з 16.05.2018 по 03.06.2019 (з урахуванням здійснених відповідачем оплат та меж позовних вимог).

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Враховуючи спірний характер правовідносин сторін, колегія суддів вважає, що наведена міра обґрунтування даного судового рішення є достатньою у світлі конкретних обставин справи, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплотрансзбут" у даній справі не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення в розумінні ст. 277 ГПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт, звертаючись з апеляційною скаргою, не довів неправильного застосування судом норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого у справі рішення.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно з вимогами ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 236, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплотрансзбут" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.12.2024 у справі № 904/2318/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.12.2024 у справі № 904/2318/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 16.07.2025.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя М.О. Дармін