РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.07.2025Справа № 910/4747/25

Суддя Господарського суду міста Києва Лиськов М.О., розглянувши без виклику сторін у спрощеному позовному провадженні господарську справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЄК ТЕХНОЛОДЖІ"

(61010, м. Харків, в`їзд Ващенківський, буд. 16а;

ідентифікаційний код: 30510656)

до Інституту органічної хімії Національної академії наук України

(02660, м. Київ, вул. Кухаря Академіка, буд. 5;

ідентифікаційний код: 05417325)

про стягнення 981 192,29 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЄК ТЕХНОЛОДЖІ" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Інституту органічної хімії Національної академії наук України (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у зв`язку із неналежним виконанням умов Договору 02/04 про постачання електричної енергії споживачу від 02.04.2024 у загальному розмірі 981 192,29 грн.

Ухвалою Господарського суду м.Києва №910/4747/25 від 23.04.2025 позовну заяву залишено без руху.

28.04.2025 від представника позивача надійшли до суду документи на виконання вимог ухвали суду від 23.04.2025.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 13.05.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/4747/25 та постановив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Даною ухвалою, суд у відповідності до ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

Означену ухвалу, направлено відповідачу на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Поштове відправлення №716 отримано відповідачем 25.05.2025.

Отже відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи №910/4747/25 однак своїм правом на подачу письмового відзиву не скористався, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надав.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

З моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вєк Технолоджі» (Постачальник) уклало договір про постачання електричної енергії споживачу № 02/04 від 02.04.24 (Договір) з Інститут органічної хімії Національної академії наук України (Споживач), по процедурі публічних закупівель номер в прозорро UA-2024-03-26-012488-a.

Договір є публічно доступним і опублікований в системі Проззоро за електронним посиланням https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2024-03-26-012488-a.

Пунктом 1.1. визначено, що за цим Договором Постачальник продає Електричну енергію, код за ДК 021:20-5 - Електрична енергія, Споживачу для забезпечення потреб Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Початком постачання Електричної енергії Споживачу є 1 квітня 2024 року (обрати: дата укладання договору або дата зазначена в листі та/або повідомленні про дату початку постачання). Споживач не пізніше ніж за 1 (один) робочий день до дати постачання електричної енергії повідомляє Постачальника про початок постачання електричної енергії шляхом направлення електронного листа на офіційну електронну адресу Постачальника . До електронного листа Споживач долучає лист та/або повідомлення про дату початку постачання у вигляді скан-копії придатної для машинозчитування (файли з розширенням «..pdf.», «..jpeg.», тощо) (зазначається у разі необхідності). (п.2.1. Договору).

Обсяг закупівлі електричної енергії (Товару) складає 1 383 307,00_ кВт/год. (п.2.4. Договору).

Пунктом 2.6. Договору визначено, що обсяг проданої споживачу електроенергії визначається ОСР та підтверджується шляхом підписання Сторонами до 10 числа місяця наступного за розрахунковим відповідного акта купівлі-продажу електричної енергії/акта приймання-передачі електричної енергії.

Умовами пунктів 4.1. та 4.2 передбачено, що Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з умовами пункту 4.2 цього Договору. У разі надання у встановленому порядку Постачальником Споживачу повідомлення про зміни умов цього Договору (у тому числі зміну ціни), що викликані змінами регульованих складових ціни (тарифу на послуги з передачі та/або розподілу електричної енергії) та/або змінами в нормативно-правових актах щодо формування цієї ціни або умов постачання електричної енергії, цей Договір вважається зміненим (в тому числі ціни за одиницю 1 кВт.год) з дати вказаній сторонами у додатковій угоді зміни його умов: 1) розірваним (без штрафних санкцій) за ініціативою Споживача - у разі надання Постачальнику письмової заяви Споживача про незгоду/неприйняття змін; 2) зміненим на запропонованих Постачальником умовах - якщо Споживач не надав Постачальнику письмову заяву про незгоду/неприйняття змін. Спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії встановлюється наступним способом. Ціна 1 кВт.год = (Ціна РДН + Ціна передачі + КД )*1,2 грн з ПДВ, де: Ціна РДН* - ціна в гривнях за 1 кВт.год електричної енергії, яка відповідає середньозваженій ціні РДН ринок «на добу на перед» ОЕС України. Під час укладання цього Договору застосовується середньозважена ціна РДН за період з 01.03.2024 року по дату укладення цього Договору.

Ціна передачі - ціна (тариф) на передачу електричної енергії в гривнях за 1 кВт.год електричної енергії, встановлена постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, № 2322 від 09.12.2023 р;

КД - коефіцієнт націнки постачальника електричної енергії (дохід Постачальника), твердий (фіксований) коефіцієнт забезпечення постачання, який не може бути збільшений впродовж всього строку дії Договору. 1,2 - числове значення ПДВ.

На дату укладання договору ціна складових 1 кВт.год. становить: 3,8937 грн. 1 кВт.год. = (2,46389 грн. Ціна РДН + 0,52857 грн.

Ціна передачі + 0,57806 грн. КД) * 1,2 Ціна електричної енергії, в тому числі за одиницю кіловат години може змінюватися у випадках та в порядку визначеному п.12.12. даного Договору.

Пунктом 4.3. Договору встановлено, що загальна вартість даного договору визначається за наступною формулою: Цдог. = Vобсяг Х Ціна 1 кВт.год. та становить 5 418 419,05 грн. в тому числі ПДВ 20% 903 069,84 грн. Цдог. - загальна ціна договору; Vобсяг - обсяг закупівлі електричної енергії, кВт*год, який визначений умовами даного договору. Ціна 1 кВт.год. - на за одиницю кіловат години електричної енергії, яка визначена умовами п.4.2 даного Договору.

За умовами пункту 4.6. Договору, розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.

Пунктом 12.1. Договору визначено, що цей Договір набирає чинності з 02.04.2024 року та діє до 31.12.2024 року.

Сторонами укладено додаткову угоду №1 від 14.05.24, якою була змінена ціна за 1 квт*г 4,89370 грн з ПДВ з квітня 2024 року 4,89370 №1 від 14.05.24.

Додатковою угодою №2 від 14.06.24 була змінена ціна за 1 квт*г 6,89370 грн з ПДВ з травня 2024 року.

Сторонами укладено додаткову угоду №3 від 08.07.24, якою була змінена ціна за 1 квт*г 7,89370 грн з ПДВ з червня 2024 року.

Додатковою угодою №4 від 07.08.24 була змінена ціна за 1 квт*г 8,89370 грн з ПДВ з липня 2024 року

Таким чином, позивач взяті на себе зобов`язання виконав належним чином, однак, внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині своєчасної оплати, в останнього станом на 15.04.2025 р. утворилась заборгованість з оплати послуг з постачання електричної енергії у сумі 981 192,29 грн. за листопад та грудень 2024.

Наявність вказаної вище заборгованості підтверджується доданими до матеріалів справи актами надання послуг з постачання електричної енергії за період з квітня 2024 р. по грудень 2024 р, , листом ПрАТ «ДТЕК Київські електричні електромережі» №14882/3/01/5 від 31.03.2025, банківським виписками про надходження коштів від споживача за спірний період.

Разом з тим, відповідач свої зобов`язання з оплати наданих позивачем послуг не виконав, що стало підставою для звернення останнього до суду з даним позовом.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона -постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з п. 6 ст. 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частинами 1-3 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями ч. 1 ст. 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з частинами 6, 7 статті 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів того, що відповідачем виконано зобов`язання по сплаті поставленої електроенергії за договором в повному обсязі суду не надано.

Таким чином, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем документально підтверджений та відповідачем не заперечений, внаслідок чого суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 981 192,29 грн. за надані послуги з постачання електричної енергії.

За змістом частин 1, 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема змагальність сторін (пункт 4 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Відповідно до частин 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За змістом статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини 1, 3 статті 74 ГПК України).

Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (стаття 77 ГПК України).

В силу вимог статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

За правилами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За висновком Верховного Суду у постанові від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Факт порушення відповідачем умов Договору № 8895054 від 01.11.2014 в частині оплати боргу за використану теплову енергію підтверджений матеріалами справи та відповідачем не спростований.

Враховуючи те що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги у даній справі, суд дійшов висновку, що подані позивачем в обґрунтування заявлених ним позовних вимог докази є більш вірогідними з огляду на вищевикладене.

Таким чином, суд зазначає, що заборгованість Інституту органічної хімії Національної академії наук України перед ТОВ "ВЄК ТЕХНОЛОДЖІ" за Договором № 02/04 від 02.04.2024, що становить 981 192,29 грн. є підтвердженою належними та допустимими доказами.

Матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних та вірогідних доказів у розумінні статей 76, 77, 78, 79 ГПК України на підтвердження сплати відповідачем грошових коштів ТОВ "ВЄК ТЕХНОЛОДЖІ" в рахунок погашення заборгованості за Договором № 02/04 від 02.04.2024 у розмірі 981 192,29 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги обґрунтовані, доведені, не спростовані у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак підлягають задоволенню в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Інституту органічної хімії Національної академії наук України (02660, м. Київ, вул. Кухаря Академіка, буд. 5; ідентифікаційний код: 05417325) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЄК ТЕХНОЛОДЖІ" (61010, м. Харків, в`їзд Ващенківський, буд. 16а; ідентифікаційний код: 30510656) 981 192,29 грн боргу та 11 774,88 грн. витрат зі сплати судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Суддя М.О. Лиськов