ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

21.07.2025 Справа № 914/2190/25

Суддя Господарського суду Львівської області Бургарт Т.І., розглянувши заяву

стягувача Приватного підприємства «ВІТА-АГРО» (80700, Україна, Золочівський район, Львівська обл., місто Золочів, вулиця Промислова, будинок, 4; Код )

про видачу судового наказу про стягнення з

боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Шишаки» (81570, Україна, Городоцький район, Львівська обл., село Березець, вулиця Шкільна, будинок, 227; Код )

заборгованості з поставки товару за видатковими накладними № РН-0000248 від 11 травня 2023 року та № РП-0000048 від 23 січня 2024 року на суму 14887,29 грн; 2 878,24 грн інфляційних витрат; 752,00 грн 3% річних та 302,80 грн сплаченого судового збору,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «ВІТА-АГРО» звернулося до Господарського суду Львівської області із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шишаки» заборгованості в загальному розмірі 18 820,33 грн, з яких:

14 887,29 грн - основного боргу за видатковими накладними № РН-0000248 від 11 травня 2023 року та № РП-0000048 від 23 січня 2024 року;

2 878,24 грн інфляційних витрат;

752,00 грн 3% річних;

302,80 грн сплаченого судового збору.

Відповідно до частини 2 статті 12 ГПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу (частина 1, частина 2 статті 154 ГПК України).

За змістом статей 147, 148 ГПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у господарському судочинстві, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Згідно частини 1 статті 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Наявність спору про право визначається судом з урахуванням змісту заявленої вимоги та доданих доказів. Такий спір наявний, якщо відсутні документи, що підтверджують право вимоги, або якщо з матеріалів вбачається, що боржник заперечує чи не визнає свій обов`язок.

Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 150 ГПК України, до заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема, копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України договір вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Суд, дослідивши подану заявником заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, встановив. що стягувачем не долучено укладеного у письмовій формі договору (в тому числі електронного), укладеного з відповідачем. Більш того, сам заявник в заяві зазначає, що сторони уклали між собою договір у спрощений спосіб.

На підтвердження грошової вимоги заявником подано видаткові накладні №?РН-0000248 від 11 травня 2023 року та №?РП-0000048 від 23 січня 2024 року. Проте, за змістом Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», видаткова накладна є лише первинним бухгалтерським документом, який підтверджує факт передачі товарно-матеріальних цінностей, але не є договором.

Також заявником долучено рахунки-фактури № СФ-0000276 від 11 травня 2023 року та № СФ-0000039 від 23 січня 2024 року, які, відповідно до загальноприйнятої практики, мають інформативний характер і лише містять розрахунок суми до оплати, але не засвідчують факту прийняття зобов`язань стороною покупця. Вони також не є доказом укладення договору чи виникнення грошового зобов`язання.

Норми частини 1 статті 148 Господарського процесуального кодексу України передбачають видачу наказу саме за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, а не за договором, що укладений у спрощений спосіб.

У цьому випадку визначальним для вирішення питання про можливість розгляду заявлених вимог у порядку наказного провадження є саме наявність укладеного між сторонами договору у письмовій (зокрема електронній) формі, а не сам факт наявності між ними господарських взаємовідносин, адже встановлення існування таких взаємовідносин та їх умов входить до предмета доказування у позовному провадженні. Натомість наказне провадження не передбачає дослідження обґрунтованості вимог заявника по суті, що прямо випливає з положень процесуального закону.

Згідно з пункту 3 частини 1 статті 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що заява ПП «Віта-Агро» не відповідає встановленим законом вимогам для розгляду в наказному провадженні, зокрема, в частині відсутності належного письмового договору, що є обов`язковою умовою згідно зі статті 148 Господарського процесуального кодексу України. Вимога заявника ґрунтується виключно на первинних бухгалтерських документах, які не підтверджують факту укладення між сторонами договору в письмовій (електронній) формі. Така невідповідність відповідно до пункту 3 частини 1 статті 152 ГПК України є підставою для відмови у видачі судового наказу.

У відповідності до частини 2 статті 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Відповідно до частини 2 статті 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини 1 статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Як вбачається із матеріалів заяви про видачу судового наказу заявник сплатив судовий збір у розмірі 302,80 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 4453 від 24 червня 2025 року. Згідно з частини 2 статті 151 ГПК України у разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається.

У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись статтями 148, 152, 153, 154 Господарського процесуального кодексу України суддя,-

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Приватному підприємству «ВІТА-АГРО» у видачі судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шишаки» заборгованості з поставки товару за видатковими № РН-0000248 від 11 травня 2023 року та № РП-0000048 від 23 січня 2024 року на суму 14 887,29 грн основного боргу; 2 878,24 грн інфляційних витрат; 752,00 грн 3% річних та 302,80 грн сплаченого судового збору.

2. Ухвала суду, у відповідності до частини 2 статті 235 ГПК України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому статтями 253-259 ГПК України.

3. Веб-адреса сторінки суду http://lv.arbitr.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається.

Ухвалу складено та підписано 22 липня 2025 року.

Суддя Бургарт Т.І.