СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року м. Харків Справа № 922/4175/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Гребенюк Н.В. , суддя Плахов О.В.

за участю секретаря судового засідання Березки О.М.

та представників учасників справи:

ПП ПОТОК-А С.Ю. Щербаков;

ФОП Ройланда Г.В. О.М. Давидюк;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ройланда Георгія Вадимовича (вх.№863Х/1-43) на рішення Господарського суду Харківської області від 25.03.2025 (суддя К.В.Аріт, повний текст складено 04.04.2025) у справі №922/4175/24,

за позовом Приватного підприємства ПОТОК-А, м. Харків;

до Фізичної особи-підприємця Ройланда Георгія Вадимовича, м.Харків,

про стягнення 951616,21 грн,

та за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця Ройланда Георгія Вадимовича, м.Харків,

до Приватного підприємства ПОТОК-А, м. Харків;

про визнання дійсним правочину,

ВСТАНОВИВ:

25.11.2024 року Приватне підприємство ПОТОК-А звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Ройланда Георгія Вадимовича про стягнення 951616,21 грн, з яких: сума безпідставно набутих грошових коштів - 685000,00 грн; інфляційні втрати - 213562,75грн; 3% річних - 53053,46 грн.

24.12.2024 року представник Фізичної особи-підприємця Ройланда Георгія Вадимовича надав до суду зустрічну позовну заяву до Приватного підприємства ПОТОК-А (вх.№32256), в якій просив суд визнати дійсним правочин між позивачем та відповідачем щодо розподілу (перерозподілу) коштів між рахунками взаємопов`язаних суб`єктів господарювання, що були отримані в результаті спільної господарської діяльності на загальну суму 685000,00 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 25.03.2025 у справі №922/4175/24 первісний позов задоволено повністю.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Ройланда Георгія Вадимовича на користь Приватного підприємства ПОТОК-А безпідставно набуті грошові кошти в сумі 685000,00 грн, суму інфляційних втрат 213562,75 грн, суму 3% річних 53053,46 грн, всього 951616,21 грн, а також 11419,40 грн судового збору.

В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В обґрунтування задоволення первісного позову суд першої інстанції зазначив, що ПП Поток-А перерахувало на користь Фізичної особи-підприємця Ройланда Георгія Вадимовича грошові кошти у період з лютого по липень 2022 року в загальній сумі 685000,00 грн з призначеннями платежу як безвiдсоткова фiнансова допомога на зворотнiй ocнoвi згiдно Договорів №12 від 11.05.2022 та №7 від 07.02.2022, проте, як визнають обидві сторони у своїх заявах по суті справи та наданих в судовому засіданні поясненнях, вказані договори між ними ніколи не укладалися, в матеріалах справи відсутні будь-які інші договори, які укладені між ПП "Поток-А" та ФОП Ройланд Г.В.; на думку суду першої інстанції, зазначене свідчить про те, що вказані грошові кошти були набуті ФОП Ройланд Г.В. без достатньої правової підстави; інфляційні втрати в сумі 213562,75грн та 3% річних у сумі 53053,46 грн нараховані позивачем арифметично правильно та у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, господарський суд вказав, що зустрічним позивачем не надано належних доказів досягнення сторонами згоди щодо вищевказаних істотних умов договору спільної діяльності, а також щодо правил розподілу/перерозподілу прибутку, доказів щодо правил координації спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, прав та обов`язків сторін договору спільної діяльності, правового статусу виділеного для спільної діяльності майна.

Фізична особа-підприємець Ройланд Георгій Вадимович із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд:

1) Прийняти цю апеляційну скаргу до свого провадження та здійснити її апеляційний перегляд за правилами загального провадження в межах судового засідання із викликом уповноважених представників сторін, для дачі особистих пояснень у справі;

2) Скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 25 березня 2025 року, винесеного за результатами розгляду справи № 922/4175/24 за первісним позовом ПП ПОТОК-А до ФОП Ройланда Г.В. про стягнення безпідставно набутих коштів, та за зустрічним позовом ФОП Ройланда Г.В. до ПП ПОТОК-А про визнання правочину дійсним;

3) За результатами апеляційного перегляду справи № 922/4175/24 за первісним позовом ПП ПОТОК-А до ФОП Ройланда Г.В. про стягнення безпідставно набутих коштів, та за зустрічним позовом ФОП Ройланда Г.В. до ПП ПОТОК-А про визнання правочину дійсним, винести (постановити) нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову, а зустрічний позов задовольнити у повному обсязі;

4) Судові витрати у справі стягнути із позивача на користь відповідача у встановленому законом порядку.

В обґрунтування скарги заявник наводить такі доводи:

- між сторонами наявні відносин фінансової допомоги, позики, інших договірних відносин, що засновані на спеціальному правовому регулюванні - пп. 14.1.257, ч. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України, статті 1046 Цивільного кодексу України, що виключає факт існування кондиційних відносин та можливість застосування до відносин між Позивачем та Відповідачем положень ст. 1212 Цивільного кодексу України;

- позивач і відповідач є учасниками взаємопов`язаної групи суб`єктів господарювання, що здійснюють спільну виробничу діяльність із виробництва поліграфічної продукції, що підтверджується: здійсненням господарської діяльності за одним і тим же місцем розташування, здійсненням одних і тих же самих видів господарської діяльності; здійсненням господарської діяльності із використанням одних і тих же засобів виробництва (обладнання, устаткування, пристроїв, механізмів); здійсненням господарської діяльності із використанням одного і того самого нежитлового приміщення (частини нежитлової будівлі) розташованої за адресою: м. Харків, вул. Юр`їівська 17); реалізацією виробленої господарської продукції одним і тим же самим контрагентам (суб`єктам господарювання); виконанням робіт із використанням одних і тих самих найманих працівників;

- позивач декілька разів змінював свій підхід до розуміння сутності тих спірних відносин, сприяв появі кондиційних відносин, ухиляючись від здійснення спільної господарської діяльності;

- зустрічний позов підлягав задоволенню, оскільки, незважаючи на те, що між сторонами не було укладено договору про спільну діяльність у вигляді єдиного цілісного документу, всі істотні умови спільної діяльності були зафіксовані у інших письмових документах; ФОП Ройланд Г.В. ґрунтує свої доводи в спосіб, визначений положеннями статті 213 Цивільного кодексу України, а саме мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

15.04.2025 системою автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду справи №922/4175/24 визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Тихий П.В., суддя Плахов О.В., суддя Гребенюк Н.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.04.2025 у справі №922/4175/24 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ройланда Георгія Вадимовича на рішення Господарського суду Харківської області від 25.03.2025 у справі №922/4175/24 залишено без руху, оскільки апелянтом в порушення п.2 ч.3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України до скарги не було додано доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги. Ухвалено заявнику апеляційної скарги усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Після усунення заявником недоліків скарги, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.05.2025 відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою. Витребувано з Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/4175/24. Встановлено строк позивачу для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 10 днів (з урахуванням вимог ст. 263 ГПК України) з дня вручення ухвали. Призначено справу до розгляду на "28" травня 2025 р. о 11:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 132.

08.05.2025 на виконання вказаної ухвали до суду надійшли матеріали справи №922/4175/24.

14.05.2025, у межах установленого судом строку, ПП «ПОТОК-А» через систему «Електронний суд» надало відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на відсутності договірних відносин між сторонами та зазначаючи, що в призначенні платежу було помилково вказано про договір безвідсоткової позики, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

27.05.2025 представник ФОП Ройланда Г.В., адвокат Давидюк О.М., через систему «Електронний суд» подав заяву, в якій повідомив про намір узяти особисту участь у судовому засіданні 28.05.2025, а також надав додаткові письмові пояснення, в яких просить врахувати, що в аналогічній справі № 922/4191/24 Східним апеляційним господарським судом 21.05.2025 було прийнято постанову, якою скасовано рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову та постановлено нове судове рішення, яким у задоволенні первісного позову було відмовлено.

28.05.2025 від представників ПП «ПОТОК-А» надійшли клопотання про відкладення розгляду справи із посиланням на неможливість участі представників вказаного підприємства в судовому засіданні 28.05.2025.

Ухвалою суду від 28.05.2025 розгляд справи було відкладено на 02.07.2025 о 12:30 год.

01.07.2025 ФОП Ройланд Г.В. подав заяву про врахування обставин, що мають преюдиційну силу, а саме, постанови Східного апеляційного господарського суду від 24.06.2025 у справі № 922/4523/24.

01.07.2025 ФОП Ройланд Г.В. також подав клопотання про стягнення судових витрат, в якому зазначає, що сторона Відповідача (за первісним позовом) ФОП Ройланд Г.В. понесе витрати на професійну правничу (правову) допомогу, що була надана у цій справі з боку адвоката Давидюка О.М.; розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, будуть подані з боку ФОП Ройланд Г.В. протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

У судовому засіданні 02.07.2025 представники сторін підтримали викладену ними письмово правову позицію.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши присутніх у судовому засіданні представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла висновку про таке.

Як встановлено місцевим господарським судом та не заперечується сторонами, приватне підприємство "Поток-А" протягом лютого - липня 2022 року перерахувало на користь Фізичної особи-підприємця Ройланда Георгія Вадимовича грошові кошти в розмірі 685000,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №47 від 07.02.2022 року на суму 115000,00 грн; №50 від 17.02.2022 року на суму 100000,00 грн; №86 від 18.04.2022 на суму 86000,00 грн; №87 від 22.04.2022 на суму100000,00 грн в яких призначенням платежу вказано: "Безвiдсоткова фiнансова допомога на зворотнiй ocнoвi згiдно Договору №7 вiд 07.02.2022 р. Без ПДВ.", а також платіжними інструкціями: № 93 від 17.05.2022 на суму 110000,00грн; №123 від 06.07.2022 на суму 174000,00грн, в яких призначенням платежу вказано: "Безвiдсоткова фiнансова допомога на зворотнiй ocнoвi згiдно Договору №12 вiд 11.05.2022 р. Без ПДВ."

Дані обставини також підтверджуються банківською випискою АТ "Райффайзен Банк" за період з 01.01.2022 по 21.11.2024.

ПП "Поток-А" направляло на адресу ФОП Ройланда Г.В. вимоги №20/23 від 13.12.2023 та №21/23 від 13.12.2023, в яких вимагало повернути грошові кошти, що були отримані ФОП Ройландом Г.В. на умовах грошової позики на підставі Договору позики №12 від 11.05.2022 та №7 від 07.02.2022.

11.11.2024 Приватним підприємством Поток-А було направлено вимогу до ФОП Ройланда Г.В. стосовно повернення безпідставно набутих грошових коштів, яка залишилась без задоволення, грошові кошти не повернуто.

За таких обставин, вважаючи свої права порушеними, ПП Поток-А у листопаді 2024 року звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Ройланда Георгія Вадимовича про стягнення 951616,21 грн, з яких: сума безпідставно набутих грошових коштів - 685000,00 грн; інфляційні втрати - 213562,75грн; 3% річних - 53053,46 грн.

24.12.2024 року представник Фізичної особи-підприємця Ройланда Георгія Вадимовича надав до суду зустрічну позовну заяву до ПП Поток-А (вх.№32256), в якій просив суд визнати дійсним правочин між позивачем та відповідачем щодо розподілу (перерозподілу) коштів між рахунками взаємопов`язаних суб`єктів господарювання, що були отримані в результаті спільної господарської діяльності на загальну суму 685000,00 грн.

В обґрунтування зустрічного позову ФОП Ройланд Г.В. зазначав, що спірні платежі здійснювалися як фінансова операція з розподілу (перерозподілу) коштів між рахунками взаємопов`язаних суб`єктів господарювання, що були отримані в результаті спільної господарської діяльності в межах спільної господарської діяльності сторін, які є пов`язаними суб`єктами.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 25.03.2025 у справі №922/4175/24 первісний позов задоволено повністю, у задоволенні зустрічного позову відмовлено (з наведених вище підстав).

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає про таке.

Згідно з базовим принципом цивільного законодавства, закріпленим у статті 15 Цивільного кодексу України, судовому захисту підлягає порушене або невизнане право, або легітимний інтерес, тобто інтерес, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно, зловживання правом чи протиправний інтерес не підлягає судовому захисту.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях також виходить з того, що принцип верховенства права розкривається в таких його складових, як ефективність мети і засобів правового регулювання, розумність та логічність закону (Рішення Конституційного Суду України від 08.12.2011 №16-рп/2011).

В ході апеляційного провадження, проаналізувавши підстави і вимоги первісного позову колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем за первісним позовом не доведена наявність в нього порушеного права чи легітимного інтересу, який може підлягати судовому захисту.

Так, спірне перерахування коштів було здійснено позивачем за первісним позовом із призначеннями платежів: "Безвiдсоткова фiнансова допомога на зворотнiй ocнoвi згiдно Договору №7 вiд 07.02.2022 р. Без ПДВ.", "Безвiдсоткова фiнансова допомога на зворотнiй ocнoвi згiдно Договору №12 вiд 11.05.2022 р. Без ПДВ.", тобто за договорами позики.

Відповідно до п.3.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного Банку України №22 від 21.01.2004 (чинної станом на дату здійснення перерахування спірних грошових коштів), реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу".

Однак, незважаючи на те, що вказану підставу для перерахування коштів було зазначено самим позивачем за первісним позовом, ПП "Поток-А", під час судового розгляду справи вказане підприємство стверджувало про помилковість здійсненого перерахування, посилаючись на неукладеність договорів позики.

На думку колегії суддів, відповідне не узгоджується з нормами чинного цивільного законодавства.

А саме, згідно зі статтею 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, договорів позики, зазначених у платіжних документах, згідно з якими ПП "Поток-А" перераховувало кошти на користь ФОП Ройланда Г.В., сторони суду не надали та заперечували факт укладення таких договорів.

Однак згідно зі статтею 218 Цивільного кодексу України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Отже, враховуючи, що стосовно договорів позики законом не встановлено умови щодо їх недійсності при недотриманні письмової форми, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для висновку про недійсність (нікчемність) відповідного правочину.

Крім того, колегія суддів зазначає, що правочини, вказані у призначенні платежу, не можуть вважатись неукладеними, оскільки вони були виконані позикодавцем.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, не може кваліфікуватись як неукладений правочин, який був виконаний стороною/сторонами повністю або частково. Зокрема, така позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (провадження № 14-144цс18), де зроблено правовий висновок про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами (аналогічна правова позиція викладена і у постановах Верховного Суду від 23.06.2022 у справі №917/1951/19, від 29.05.2024 у справі №910/6103/23, від 11.02.2025 у справі № 914/3208/23 тощо).

У даному спорі матеріалами справи підтверджується факт неодноразового перерахування коштів позикодавцем із відповідним призначенням платежу та прийняття коштів позичальником.

З урахуванням реального характеру договору позики (стаття 1046 Цивільного кодексу України), договір є укладеним з моменту перерахування грошових коштів позичальнику, і ця умова у спірних правовідносинах була виконана.

Тобто обставини даного спору свідчать про те, що задоволення первісного позову не може відбутись без спростування позивачем його власних дій, які полягали у виконанні договору позики.

Проте позивач за первісним позовом, всупереч вищенаведеним нормам ст. 218 Цивільного кодексу України не навів суду жодних обґрунтованих пояснень та доказів в обґрунтування свого твердження про помилковість перерахування коштів, зокрема, не надав пояснень в обґрунтування систематичності дій із перерахування коштів із посиланням у призначенні платежів на правочини, які, за твердженням ПП "Поток-А", не було укладено.

Колегія суддів, з огляду на принцип розумності (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України) і міркування здорового глузду, допускає можливість окремої бухгалтерської помилки, однак вважає, що систематичні дії із перерахування коштів із посиланням на номери договорів у призначенні платежів беззаперечно свідчать про те, що таке перерахування здійснювалося не внаслідок помилки, а свідомо.

При цьому матеріали справи не містять ані даних про проведення службової перевірки стосовно бухгалтера позивача за первісним позовом, ані даних про притягнення його до відповідальності чи звернення позивача до правоохоронних органів тощо.

Окрім того, представник позивача за первісним позовом не зміг надати пояснення стосовно того, чому з відповідним позовом про стягнення безпідставно набутих коштів ПП "Поток-А" звернулося лише більш ніж через два роки після проведення відповідних платежів.

Оцінюючи встановлені обставини у сукупності, колегія суддів враховує приписи пункту 6 статті 3 Цивільного кодексу України і зазначає, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Схожий висновок наведено в пункті 8.26. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), в якій вказано, що "водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах".

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: "добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них".

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 Цивільного кодексу України).

Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 Цивільного кодексу України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.08.2021 у справі №185/446/18, від 11.01.2023 у справі №548/741/21.

Судова колегія наголошує, що в основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Підсумовуючи, колегія суддів зазначає, що принцип розумності (міркування здорового глузду) свідчать про недоведеність позивачем за первісним позовом підстави позову, заявленого в порядку ст.1212 ЦК України, а саме тих обставин, що перерахування коштів було помилковим (безпідставним). Недоведеність підстав позову унеможливлює задоволення такого позову незалежно від того, які обставини викликали систематичне перерахування коштів позивачем за первісним позовом на рахунок ФОП Ройланда Г.В.

Однак місцевим господарським судом зазначеного не було враховано, тому, за висновком колегії суддів, в частині задоволення первісного позову оскаржуване рішення підлягає скасуванню як таке, що прийнято при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими (п.2 ч.1 ст.277 ГПК України), а у позові в цій частині слід відмовити.

Відповідно, не підлягають задоволенню і похідні позовні вимоги за первісним позовом, а саме вимоги про стягнення 213562,75 грн інфляційних втрат та 53053,46 грн 3% річних.

Щодо зустрічної позовної заяви Фізичної особи-підприємця Ройланда Георгія Вадимовича до Приватного підприємства ПОТОК-А (вх.№32256), в якій заявник просив суд визнати дійсним правочин між позивачем та відповідачем щодо розподілу (перерозподілу) коштів між рахунками взаємопов`язаних суб`єктів господарювання, що були отримані в результаті спільної господарської діяльності на загальну суму 685000,00 грн, судова колегія зазначає наступне.

В обґрунтування наявності підстав для задоволення зустрічних позовних вимог позивач посилався на те, що здійснення спірних платежів здійснювалося в межах спільної господарської діяльності сторін, які є пов`язаними суб`єктами.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, фінансові операції щодо розподілу (перерозподілу) коштів між рахунками взаємопов`язаних суб`єктів господарювання, що були отримані в результаті спільної господарської діяльності, було укладено не у тій формі, як того вимагає чинне законодавство України.

Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Судова колегія зазначає, що матеріали справи не містять договорів, які містили б істотні умови договору про спільну діяльність, про існування якої стверджує позивач за зустрічним позовом.

Спільна діяльність врегульована главою 77 Цивільного кодексу України.

Так, статтею 1130 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові.

Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

Водночас, відповідно до вимог статті 1131 Цивільного кодексу України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Позивачем за зустрічним позовом, ані під час розгляду справи місцевим господарським судом, ані під час апеляційного перегляду даної справи, не було надано жодного письмового доказу досягнення сторонами згоди щодо вищевказаних істотних умов договору про спільну діяльність, а також щодо правил розподілу/перерозподілу прибутку.

Колегія суддів зауважує, що якщо між сторонами відбувається "перерозподіл грошових коштів", які "були конвертовані у готівкові кошти та спрямовані на оплату поточних зобов`язань в межах взаємопов`язаної групи суб`єктів господарювання", як стверджує позивач за зустрічним позовом, то це має ознаки об`єднання вкладів учасників, тобто ознаки простого товариства.

Якщо ж між сторонами виник договір простого товариства, то його істотні умови визначені положеннями статей 1132-1143 Цивільного кодексу України.

За договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов`язання об`єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети (стаття 1132 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень статті 1133 Цивільного кодексу України вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв`язки. Вклади учасників вважаються рівними за вартістю, якщо інше не випливає із договору простого товариства або фактичних обставин. Грошова оцінка вкладу учасника провадиться за погодженням між учасниками.

Внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом. Внесене учасниками майно, яким вони володіли на підставах інших, ніж право власності, використовується в інтересах усіх учасників і є їхнім спільним майном (частина 1 статті 1134 Цивільного кодексу України).

Саме з цим пов`язана необхідність реєстрації такого договору, що врегульовано пунктом 64.6. статті 64 Податкового кодексу України, якою передбачено що на обліку у контролюючих органах повинні перебувати договори про спільну діяльність на території України без створення юридичних осіб, на які поширюються особливості податкового обліку та оподаткування діяльності за такими договорами (угодами), визначені цим Кодексом.

Проте, як встановлено місцевим господарським судом, згідно з листом ГУ ДПС у Харківській області від 27.12.2024 №63006/6/20-40-12-02-12 ПП «Поток-А» не є учасником договорів управління майном та угод про розподіл продукції (договорів спільної діяльності, розподіл продукції в розумінні ст.1134 ЦК України).

Крім того, статтею 1137 Цивільного кодексу України визначено, що порядок відшкодування витрат і збитків, пов`язаних із спільною діяльністю учасників, визначається за домовленістю між ними. У разі відсутності такої домовленості кожний учасник несе витрати та збитки пропорційно вартості його вкладу у спільне майно. Умова, за якою учасник повністю звільняється від участі у відшкодуванні спільних витрат або збитків, є нікчемною.

Якщо договір простого товариства не пов`язаний із здійсненням його учасниками підприємницької діяльності, кожний учасник відповідає за спільними договірними зобов`язаннями усім своїм майном пропорційно вартості його вкладу у спільне майно. За спільними зобов`язаннями, що виникли не з договору, учасники відповідають солідарно. Якщо договір простого товариства пов`язаний із здійсненням його учасниками підприємницької діяльності, учасники відповідають солідарно за всіма спільними зобов`язаннями незалежно від підстав їх виникнення (стаття 1138 Цивільного кодексу України).

За приписами статті 1139 Цивільного кодексу України прибуток, одержаний учасниками договору простого товариства в результаті їх спільної діяльності, розподіляється пропорційно вартості вкладів учасників у спільне майно, якщо інше не встановлено договором простого товариства або іншою домовленістю учасників. Умова про позбавлення або відмову учасника від права на частину прибутку є нікчемною.

Як правильно встановлено господарським судом першої інстанції, з банківської виписки ПП «Поток-А», наданої на запит суду, вбачається, що між сторонами жодного разу не було вчинено розподілів чи перерозподілів грошових коштів від спільної діяльності, покриття збитків чи розподілення прибутків. Натомість, відповідно до вказаної виписки, ПП "Поток-А" неодноразово надавало на зворотній основі ФОП Ройланду Г.В. безвідсоткову фінансову допомогу, яка поверталась на рахунок ПП "Поток-А" в тому самому розмірі, з тим самим призначенням платежу що дає підстави для висновку про відсутність спільної діяльності у формі простого товариства між сторонами.

Крім того, наявність договорів оренди приміщення і обладнання між ПП "Поток-А" та ТОВ "Карат" та між ФОП Ройландом Г.В. та ТОВ "Карат", які надані зустрічним позивачем на підтвердження спільної діяльності, вказує саме на наявність договірних відносин з оренди майна, а не відносини спільної діяльності між зазначеними юридичними та фізичними особами.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність спільної діяльності у формі простого товариства між сторонами у даній справі.

Щодо доводів позивача за зустрічним позовом про наявність одних і тих самих контрагентів-покупців, судова колегія зазначає, що в матеріалах справи наявні відповіді контрагентів, які спростовують посилання позивача за зустрічним позовом на ведення спільної діяльності між ФОП Ройландом Г.В. та ПП «Поток-А». Спільні договори відсутні, поставка товару відбувалась в різні періоди, розрахунки здійснювались на рахунки виконавців.

Місцезнаходження ФОП Ройланда Г.В. та ПП «Поток-А» за однією адресою та виготовлення однієї продукції, на думку колегії суддів, також не є достатньою підставою вважати їх господарську діяльність спільною.

Меморандум від 22.02.2022 між учасниками ТОВ "Карат" щодо порядку прийняття рішень, укладений між учасником ТОВ "Карат" Ашихіною М.О. та учасником ТОВ "Карат" Мікішею Ю.І. (копію якого було додано ФОП Ройландом Г.В. до зустрічної позовної заяви в даній справі №922/4175/24) також, на думку колегії суддів, не може бути визнаний доказом наявності спільної діяльності між сторонами у справі №922/4175/24, оскільки не визначає жодних істотних умов щодо спільної діяльності ФОП Ройланда Г.В. та ПП «Поток-А».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для визнання дійсним правочину між позивачем та відповідачем за зустрічним позовом щодо розподілу (перерозподілу) коштів між рахунками взаємопов`язаних суб`єктів господарювання, що були отримані в результаті спільної господарської діяльності на загальну суму 685000,00 грн, оскільки позивачем за зустрічним позовом не було доведено належними доказами погодження сторонами в письмовій формі умов договору спільної діяльності, зокрема, щодо правил координації спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, прав та обов`язків сторін договору спільної діяльності, правового статусу виділеного для спільної діяльності майна, правил покриття витрат та збитків учасників.

Отже, на думку суду апеляційної інстанції, в частині відмови у зустрічному позові оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ФОП Ройланда Г.В. підлягає частковому задоволенню. Рішення Господарського суду Харківської області від 25.03.2025 у справі №922/4175/24 слід скасувати в частині задоволення первісного позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити повністю; в решті рішення Господарського суду Харківської області від 25.03.2025 у справі №922/4175/24 залишити без змін

Стосовно розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, за змістом вказаної норми, судовий збір за подання апеляційної скарги має бути розподілено пропорційно розміру задоволених вимог апелянта.

Керуючись ст. 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, Кодексом України з процедур банкрутства, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ройланда Георгія Вадимовича задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Харківської області від 25.03.2025 у справі №922/4175/24 скасувати в частині задоволення первісного позову.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити повністю.

В решті рішення Господарського суду Харківської області від 25.03.2025 у справі №922/4175/24 залишити без змін.

Стягнути з Приватного підприємства ПОТОК-А (адреса: 61050, м.Харків, вул.Юр`ївська, буд.17; ) на користь Фізичної особи-підприємця Ройланда Георгія Вадимовича (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 17129,09 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Видати наказ.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку, передбаченому статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 07.07.2025.

Головуючий суддя П.В. Тихий

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя О.В. Плахов