ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2025 р. Справа№ 927/735/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Корсака В.А.

Алданової С.О.

за участю:

секретаря судового засідання: Лукінчук І.А.,

представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 , Алієв В.В.;

від відповідача-1: не з`явились;

від відповідача-2: не з`явились;

від відповідача-3: не з`явились;

від третьої особи-1: Самарцев Я.Ю.;

від третьої особи-2: не з`явились;

від третьої особи-3: не з`явились;

розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 29.01.2025 (повний текст складено 05.02.2025)

у справі № 927/735/24 (суддя Кузьменко Т.О.)

за позовом ОСОБА_2

до 1) ОСОБА_3 ,

2) ОСОБА_4 ,

3) ОСОБА_5 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1) Товариство з обмеженою відповідальністю «Рітейл Центр Плюс»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів:

2) Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Базир Наталія Михайлівна,

3) Приватний нотаріус Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Красногор Олександр Володимирович,

про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та актів приймання-передачі, скасування державної реєстрації змін, визначення розміру часток учасників (в редакції заяви про зміну предмету позову від 08.11.2024 (вх. № 4041 від 08.11.2024),

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

31.07.2024 ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ) звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовною заявою, у якій з урахуванням поданої 12.08.2024 позовної заяви (уточненої) просив ухвалити рішення, яким визнати недійсними договір купівлі-продажу ОСОБА_3 частки у статутному капіталі ТОВ «Рітейл Центр Плюс» у розмірі 12% на користь ОСОБА_4 від 07.06.2024, договір купівлі-продажу ОСОБА_3 частки у статутному капіталі ТОВ «Рітейл Центр Плюс» у розмірі 5% на користь ОСОБА_5 від 07.06.2024, акт приймання-передачі від ОСОБА_3 до ОСОБА_4 частки в статутному капіталі ТОВ «Рітейл Центр Плюс» у розмірі 12% від 11.06.2024, акт приймання-передачі від ОСОБА_3 до ОСОБА_5 частки в статутному капіталі ТОВ «Рітейл-Центр Плюс» у розмірі 5% від 11.06.2024; скасувати державну реєстрацію змін щодо учасників (засновників) та розмірів їх часток у статутному капіталі ТОВ «Рітейл Центр Плюс», проведену 04.07.2024 приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Красногор О.В. за номером 003000965.

ОСОБА_2 зазначає, що у липні 2024 року йому стало відомо про внесення змін до складу учасників ТОВ «Рітейл Центр Плюс» та їх часток в статутному капіталі Товариства, а саме про те, в результаті реєстрації таких змін зменшено частку учасника ОСОБА_3 з 49% до 32% (або 320 000,00 грн) та додано двох нових учасників, про яких нічого не було відомо (навіть до теперішнього часу) ОСОБА_2 , а саме добавлено ОСОБА_4 з часткою 12% або 120 000,00 грн. та ОСОБА_5 з часткою 5% або 50 000,00 грн.

07.06.2024 ОСОБА_3 уклав договір, відповідно до якого він здійснив продаж частки у статутному капіталі ТОВ «Рітейл Центр Плюс» у розмірі 12% на користь ОСОБА_4 та частки у статутному капіталі ТОВ «Рітейл Центр Плюс» у розмірі 5% на користь ОСОБА_5

11.06.2024 між учасником Товариства ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 були підписані акти приймання-передачі часток у статутному капіталі ТОВ «Рітейл Центр Плюс» у розмірі 12% та у розмірі 5% відповідно, які завірені приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Базир Н.М.

04.07.2024 приватний нотаріус Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Красногор О.В. здійснив державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу - ТОВ «Рітейл Центр Плюс», а саме реєстрацію змін складу засновників (учасників) Товариства та розміру їх частки в статутному капіталі.

ОСОБА_2 вважає, що ОСОБА_3 відчужив частину своєї частки в статутному капіталі ТОВ «Рітейл Центр Плюс» стороннім особам з порушенням вимог ст. 362 ЦК України, ст. 20, 21 Закону України «Про товариства з обмеженою і додатковою відповідальністю» та підп. 6, 7 п. 7.2 Статуту Товариства. Зокрема, відчуження часток відбулось без повідомлення позивача та без згоди інших учасників товариства, продаж частини частки у статутному капіталі товариства здійснено без рішення загальних зборів товариства.

08.11.2024 ОСОБА_2 подав заяву про зміну предмету позову, у якій просить, окрім заявлених у позові вимог, визначити розміри такий часток учасників у статутному капіталі ТОВ «Рітейл Центр Плюс»: ОСОБА_2 з часткою 51% або 510 000 грн; ОСОБА_3 з часткою 49% або 490 000 грн.

Ухвалою від 08.11.2024 Господарський суд Чернігівської області задовольнив заяву ОСОБА_2 про зміну предмету позову та клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, ТОВ «Рітейл Центр Плюс».

Позиції учасників справи.

04.09.2024 ОСОБА_2 надав відзив на позовну заяву, у якому проти заявлених вимог заперечує та зазначає, що всі вчинені ним дії щодо відчуження частини належної йому частки на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у статутному капіталі ТОВ «Рітейл-Центр Плюс» були вчинені у повній відповідності до вимог чинного законодавства, перевірені приватним нотаріусом та державним реєстратором, які наділені відповідними функціями.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 29.01.2025 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Чернігівської області від 29.01.2025, ОСОБА_2 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апелянт вважає оскаржуване рішення таким, що винесене з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права; суд першої інстанції неправильно встановив обставини, які мають значення для справи, здійснив неправильну оцінку доказів та обґрунтувань, наданих позивачем, та неправильно визначив обставини дійсних правовідносин.

На думку скаржника, поза увагою суду лишилось питання оплати ОСОБА_3 своєї частки статутного капіталу, в той час як з урахуванням п. 9.4 Статуту та вимог статті 21 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» частка учасника товариства може бути відчужена до повної її сплати лише у тій частині, в якій її вже сплачено.

Оскільки станом на момент укладення договорів купівлі-продажу часток у статутному капіталі ТОВ «Рітейл Центр Плюс» від 07.06.2024 частка ОСОБА_3 не була оплачена, то ОСОБА_3 відповідно до ч. 3 ст. 21 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» не мав права її відчужувати.

Скаржник також зазначає, що ОСОБА_3 не дотримався встановленого ч. 3 ст. 20 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» тридцятиденного строку для повідомлення учасником про свій намір скористатися переважним правом, що є підставою для висновку суду про порушення ОСОБА_3 відповідних положень цього Закону та п. 9.2 Статуту, який є обов`язковими з урахуванням вимог ст. 6 цього Закону.

Скаржник не погоджується з позицією суду, що позов про переведення прав та обов`язків покупця за договором за своєю суттю відповідає такому способу захисту прав та інтересів, як зміна правовідношення (п. 6 ч. 2 ст. 16 ЦК України), та найкраще відповідає змісту порушеного переважного права, способу (характеру) його порушення, наслідкам, які спричинило порушення, а також є найпростішим шляхом, який забезпечує для позивача відновлення та реалізацію відповідного переважного права.

Суд виснував, що продаж учасником товариства з обмеженою відповідальністю частки з порушенням переважного права іншого учасника (учасників) товариства не зумовлює недійсність відповідного правочину. Наслідком такого порушення є право учасника (учасників) вимагати в судовому порядку переведення на нього (на них) прав та обов`язків покупця частки.

Проте позивач вважає, що механізм внесення відповідної суми грошових коштів на депозитний рахунок суду, який може бути гарантією захисту прав та інтересів первісного покупця частки, проданої з порушенням переважного права учасника Товариства, не може застосовуватись у випадку, що розглядається, оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (покупці) не вносили кошти за отримані частини частки у статутному капіталі Товариства ОСОБА_3 , про що заявлялось у суді. Відповідно, покупцям частин частки не можуть повертатися грошові кошти, оскільки вони не сплачувались ними на виконання умов договору. Але у випадку, що розглядається у цій справі, право ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не може бути порушено, адже вони не сплачували кошти, в той же час безоплатно отримали частки у статутному капіталі: у розмірі 12% - ОСОБА_4 та у розмірі 5% - ОСОБА_5 . Фактично немає чого повертати покупцям.

Суд першої інстанції у своєму рішенні не визнав протиправними дії ОСОБА_3 , який діяв без дотримання та всупереч положенням Статуту Товариства, що були практично тотожними нормам статей Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю». Суд не взяв до уваги, що вирішення питань про прийняття або виключення учасників товариства належить до виключної компетенції загальних зборів товариства (підп. 7 п. 7.2 Статуту), та що Статутом встановлено імперативну вимогу про обов`язкове надання згоди загальних зборів учасників не тільки на відчуження частини частки учасником, а й на прийняття нових учасників.

Апелянт не погоджується з висновком суду, що при розгляді питання щодо відновлення становища, що існувало до укладення спірних договорів, зокрема, зміни розподілу часток у статутному капіталі ТОВ «Рітейл Центр Плюс» та відновлення складу учасників товариства, який існував до проведення реєстраційних дій, якими внесено зміни до складу учасників товариства, позивач не довів належними та допустимими доказами порушення інших його прав та інтересів, ніж ті, порушення яких встановлено судом, зокрема, переважного права на придбання частки (частини частки) іншого учасника товариства - ОСОБА_3 у статутному капіталі ТОВ «Рітейл Центр Плюс».

Позивач вважає такі висновки суду помилковими. Так, фактично було порушено стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника - ОСОБА_3 , внаслідок чого суб`єктивне право позивача зменшилося, а порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Позивач зазначає, що у нього існує право та законний інтерес, а у випадку, що є предметом розгляду у цій справі, мало місце його порушення, невизнання та оспорення відповідачем, тому його право та законний інтерес потребують захисту, який може бути ефективним за допомогою звернення до господарського суду з відповідним позовом.

Позиції учасників справи.

Від учасників справи відзиву на апеляційну скаргу, пояснень або інших заяв по суті не надійшло.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2025 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2025 витребувано у Господарського суду Чернігівської області матеріали справи №927/735/24 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Чернігівської області від 29.02.2025 до надходження матеріалів справи №927/735/24.

10.03.2025 матеріали справи №927/735/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Чернігівської області від 29.01.2025 у справі №927/735/24. Розгляд справи призначено на 07.04.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2025 на задоволення відповідного клопотання представника позивача відкладено судове засідання до 12.05.2025.

У судовому засіданні 12.05.2025 суд протокольно оголосив перерву у розгляді справи до 04.06.2025.

У судовому засіданні 04.06.2025 суд протокольно оголосив перерву у розгляді справи до 02.07.2025.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

08.12.2015 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань внесено запис №0000965 про державну реєстрацію створення юридичної особи ТОВ «Рітейл Центр Плюс» ().

Протоколом загальних зборів учасників 07.12.2015 № 1 затверджено Статут ТОВ «Рітейл Центр Плюс», смт Козелець.

Станом 31.07.2024 (день звернення ОСОБА_2 з позовом) діяла редакція статуту ТОВ «Рітейл Центр Плюс», затверджена загальними зборами учасників 07.12.2015, протокол №1 (далі - Статут).

Відповідно до п. 1.2 Статуту учасниками товариства є громадяни України ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Згідно з п. 7.1. Статуту вищим органом Товариства є загальні збори Учасників.

Пунктом 7.2 Статуту визначені питання виключної компетенції загальних зборів Учасників, до яких з-поміж інших віднесено:

- внесення змін до Статуту, зміна розміру статутного капіталу (підп. 2);

- затвердження річних звітів та бухгалтерських балансів, розподіл прибутку та збитків Товариства (підп. 5);

- вирішення питання про придбання Товариством частки учасника (підп. 6);

- вирішення питань про прийняття або виключення учасників Товариства (підп. 7);

- прийняття рішень з питань, зазначених в пунктах 6.2 та 6.2.1 цього статуту (підп. 10).

Відповідно до п. 7.5, 7.6 Статуту збори Учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні Учасники (представники учасників), які володіють у сукупності більше ніж 60% голосів. Збори скликаються по мірі необхідності, але не рідше одного разу на рік.

Згідно з п. 8.1.4 Статуту учасники Товариства мають право здійснити відчуження частки (її частини) у статутному капіталі Товариства у порядку, встановленому законом.

Питання щодо порядку відчуження частки у статутному капіталі ТОВ «Рітейл Центр Плюс» статутом ТОВ «Рітейл Центр Плюс» в редакції від 07.12.2015 регулюється так:

- учасник має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам Товариства (п. 9.1 Статуту);

- учасники Товариства користуються переважним правом купівлі частки (її частини) пропорційно до розмірів своїх часток, якщо рішенням загальних зборів Учасників не встановлено інший порядок здійснення цього права (п. 9.2 Статуту);

- купівля здійснюється за ціною та на інших умовах, на яких частка (її частина) пропонувалася для продажу третім особам. Якщо учасники Товариства не скористаються своїм переважним правом протягом десяти днів з дня повідомлення про намір учасника продати частку (її частину), частка (її частина) учасника може бути відчужена третій особі (п. 9.3 Статуту);

- частка учасника Товариства може бути відчужена до повної її сплати лише у тій частині, в якій її сплачено (п. 9.4 Статуту);

- у разі придбання частки (її частини) учасника самим Товариством воно зобов`язано реалізувати її іншим учасникам або третім особам протягом строку та в порядку, передбаченому п. 9.3 цього Статуту, або зменшити свій статутний капітал відповідно до п. 5.3.1 цього Статуту (п. 9.5 Статуту).

Статутний фонд Товариства складає 1 000 000, грн.

Засновниками (учасниками) та кінцевими беніфіціарами Товариства є ОСОБА_2 з часткою 51% або 510 000,00 грн та ОСОБА_3 з часткою 49% або 490 000,00 грн.

Докази сплати / несплати часток учасниками ТОВ «Рітейл Центр Плюс» матеріали справи не містять.

Відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань свідчать, що директором ТОВ «Рітейл Центр Плюс» є ОСОБА_2

ОСОБА_2 повідомив, що останні збори учасників Товариства були проведені у 2015 році, після чого збори учасників не скликались і не проводилися.

30.04.2024 учасник ТОВ «Рітейл Центр Плюс» ОСОБА_3 направив на адресу учасника ТОВ «Рітейл Центр Плюс» ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) повідомлення про намір продати частину частки в статутному капіталі ТОВ «Рітейл Центр Плюс» (ідентифікаційний код: 40165882), яким ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_2 про намір продати третій особі (третім особам) частину належної йому частки у Товаристві на таких умовах:

- розмір частки, що пропонується до продажу: від 14,7% до 17% від 100% статутного капіталу Товариства, що дорівнює від 30,00% до 35,42% від належної ОСОБА_3 частки у розмірі 49% статутного капіталу Товариства;

- мінімальна ціна продажу (реальна ринкова ціна) частини частки у розмірі 14,7% складає 80 000,00 доларів США, що станом на 30.04.2024 становить 3 176 000,00 грн, будь-яка інша мінімальна ціна продажу в межах 14,74%-17,00% вираховується пропорційно.

У вказаному повідомленні ОСОБА_3 , зазначивши, що Статут Товариства передбачає переважне право на придбання іншим учасником Товариства частки (її частини), яка продається третій особі (третім особам), просив ОСОБА_2 повідомити про намір скористатися передбаченим Статутом Товариства та Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» переважним правом або про відмову від реалізації переважного права на придбання запропонованої у цьому повідомленні частки протягом десяти днів від дати отримання цього повідомлення.

Повернення даного повідомлення (поштового відправлення) з будь-яких причин, вказаних представником ПАТ «Укрпошта» прирівнюється до підтвердження отримання відповідного поштового відправлення в день такого повернення та належного повідомлення учасника Товариства про намір продати частку.

Повідомлення про намір продати частку від 30.04.2024 ОСОБА_3 направив ОСОБА_2 рекомендованим листом з описом вкладення (накладна №202 від 30.04.2024).

У засіданні суду першої інстанції представник позивача підтвердив, що номер мобільного телефону одержувача НОМЕР_1 , зазначений в поштовій накладній №202 від 30.04.2024, належить ОСОБА_2 .

Трекінг АТ «Укрпошта» щодо рекомендованого листа №202 свідчить, що це відправлення 17.05.2024 повернуто відправнику як неотримане адресатом з відміткою відділення зв`язку «за закінченням терміну зберігання».

16.05.2024 ОСОБА_3 направив на адресу ОСОБА_2 та всім повнолітнім членам родини повідомлення №16/05/2024 від 15.05.2024, яким повідомив, що відповідно до ст. 20 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» направляв лист засновнику, зокрема, ТОВ «Рітейл Центр Плюс», який залишений без відповіді. Додатком до цього повідомлення є, зокрема, копія повідомлення від 30.04.2024.

Повідомлення №16/05/2024 від 15.05.2024 направлено 16.05.2024 ОСОБА_3 рекомендованим листом № 498 з описом вкладення (накладна від 16.05.2024 №498).

Трекінг АТ «Укрпошта» щодо рекомендованого листа №498 свідчить, що 30.05.2024 це відправлення було повернуто відправнику як неотримане адресатом з відміткою відділення зв`язку «за закінченням терміну зберігання».

07.06.2024 ОСОБА_3 (продавець), ОСОБА_4 (покупець-1), ОСОБА_5 (покупець-2) уклали договір купівлі-продажу частини частки у статутному капіталі ТОВ «Рітейл Центр Плюс» (код 40165882) (далі - договір).

Відповідно до умов Договору (за пунктами):

1.1. Продавець за цим договором зобов`язується продати (передати у власність), а покупці - зобов`язуються купити (прийняти) належну продавцю частину частки в статутному капіталі ТОВ «Рітейл Центр Плюс» (далі за текстом - «Товариство») в долях та на умовах, визначених у цьому договорі.

1.2. Відомості про Товариство: Повне найменування: Товариство з обмеженою відповідальністю «Рітейл Центр Плюс». Ідентифікаційний код: 40165882. Статутний капітал: 1 000 000,00 грн. Місцезнаходження: Україна, 17000, Чернігівська обл., Козелецький р-н, селище міського типу Козелець, вулиця Комсомольська, будинок 19. Відомості про частку продавця в статутному капіталі Товариства: Розмір частки продавця: 49% від загального розміру статутного капіталу Товариства, що в грошовому еквіваленті становить 490 000,00 грн. Загальний розмір частки у статутному капіталі Товариства, яка підлягає відчуженню, та її вартість (ціна): 17%, що дорівнює 170 000,00 грн. За цим договором покупець-1 набуває частку у розмірі 12% статутного капіталу, а покупець-2 набуває частку у розмірі 5% статутного капіталу, що у грошовому еквіваленті складає 120 000,00 грн та 50 000,00 грн відповідно.

1.4. Продавець гарантує та підтверджує, що ним узгоджені питання переважного права купівлі частини частки у статутному капіталі Товариства, якою володіє ОСОБА_2 , а саме - відправлені повідомлення про намір продати частину частки в статутному капіталі Товариства іншим учасникам, які повернуті без отримання адресатами, що підтверджується поштовими документами.

2.1. Оформлення відчуження частки в статутному капіталі Товариства здійснюється шляхом укладення цього Договору та нотаріально посвідченого акта приймання-передачі частини частки у статутному капіталі Товариства, а також проведення відповідної державної реєстраційної дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

3.1. Ціна та продаж частини частки продавця в статутному капіталі Товариства, зазначеного в розділі 1 даного Договору, за домовленістю сторін буде здійснюватися виходячи із її реальної ринкової вартості, яка узгоджена сторонами та становить 3 714 217,25 грн, що за офіційним кусом НБУ станом на день укладення цього договору (1 долар США=40,1537 грн) еквівалентно 92 500 доларам США, а не за номіналом. Покупець-1 набуває свою частку у статутному капіталі Товариства за ціною 2 621 795,69 грн, що за офіційним курсом НБУ станом на день кладення цього договору (1 долар США=40,1537 грн) еквівалентно 65 294 доларам США, а покупець-2 - за ціною 1 092 421,56 грн, що за офіційним курсом НБУ станом на день укладення цього договору (1 долар=40,1537 грн) еквівалентно 27 206 доларам США. За взаємною згодою сторін розрахунок здійснюється протягом 12 місяців з дня підписання цього Договору. За взаємною домовленістю сторони можуть встановити та провести інші відмінні від грошових форми розрахунків, які не суперечать законодавству України, наприклад, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, з використанням цінних паперів тощо.

3.2. До повного розрахунку згідно з п. 3.1 цього договору покупці не мають права відчужувати належну та набуту ними частку у Товаристві, окрім її продажу ОСОБА_3 . У разі відсутності розрахунку в зазначений термін (12 місяців) даний договір купівлі-продажу частини частки у статутному капіталі Товариства вважається припиненим (розірваним).

6.1. Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

11.06.2024 ОСОБА_3 та ОСОБА_5 склали та підписали Акт приймання-передачі частини частки в статутному капіталі ТОВ «Рітейл Центр Плюс», відповідно до якого продавець передав, а покупець прийняв частину частки у статутному капіталі ТОВ «Рітейл Центр Плюс», податковий номер 40165882, у розмірі 5%, яка в грошовому еквіваленті становить 50 000,00 грн.

Акт посвідчено приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Базир Н.М.

11.06.2024 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 склали та підписали Акт приймання-передачі частини частки в статутному капіталі ТОВ «Рітейл Центр Плюс», відповідно до якого продавець передав, а покупець прийняв частину частки у статутному капіталі ТОВ «Рітейл Центр Плюс», податковий номер 40165882, у розмірі 12%, яка в грошовому еквіваленті становить 120 000,00 грн.

Акт посвідчено приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Базир Н.М.

04.07.2024 проведено державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу щодо зміни складу засновників (учасників) або зміни відомостей про засновників (учасників) юридичної особи, номер запису 003000965.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань засновниками (учасниками) юридичної особи є:

ОСОБА_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; розмір частки засновника (учасника): 320000,00;

ОСОБА_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ; розмір частки засновника (учасника): 510 000,00;

ОСОБА_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_4 ; розмір частки засновника (учасника): 120000,00;

ОСОБА_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_5 ; розмір частки засновника (учасника): 50 000,00.

Укладення 07.06.2024 ОСОБА_3 договорів з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 і підписання між ними актів приймання-передачі частин частки в статутному капіталі, а також проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу щодо зміни складу засновників (учасників) стало передумовою для виникнення спору в цій справі, предметом розгляду в якій є вимоги ОСОБА_2 про визначення розміру часток учасників, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та актів приймання-передачі частин частки, скасування державної реєстрації змін.

Звертаючись з позовом у цій справі за захистом своїх порушених прав, ОСОБА_2 наголошує на тому, що оскільки ОСОБА_3 не проінформував його як іншого учасника Товариства про ціну та розмір частки, що відчужується, він не зміг скористатися своїм переважним правом на придбання частини частки іншого учасника.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

За визначенням ч. 1, 2 ст. 96-1 ЦК України права учасників юридичних осіб (корпоративні права) - це сукупність правомочностей, що належать особі як учаснику (засновнику, акціонеру, пайовику) юридичної особи відповідно до закону та статуту товариства. Корпоративні права набуваються особою з моменту набуття права власності на частку (акцію, пай або інший об`єкт цивільних прав, що засвідчує участь особи в юридичній особі) у статутному капіталі юридичної особи.

Господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. Господарські товариства можуть бути створені у формі повного товариства, командитного товариства, товариства з обмеженою або додатковою відповідальністю, акціонерного товариства (ст. 113 ЦК України).

Згідно зі ст. 190 ЦК України майнові права та обов`язки, зокрема, частка в статутному капіталі господарського товариства вважається майном як особливим об`єктом.

Відповідно до ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів.

Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає.

Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі.

Особливості діяльності товариств з обмеженою відповідальністю встановлюються Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» (ч. 2 ст. 140 ЦК України).

Перехід частки (її частини) учасника у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю до іншої особи врегульовано ст. 21 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 06.02.2018 №2275-VIII (залі - Закон), який набув чинності 17.06.2018.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 21 цього Закону учасник товариства має право відчужити свою частку (частину частки) у статутному капіталі товариства оплатно або безоплатно іншим учасникам товариства або третім особам. Статутом товариства може бути встановлено, що відчуження частки (частини частки) та надання її в заставу допускається лише за згодою інших учасників. Відповідне положення може бути внесене до статуту або виключене з нього одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства.

Відчуження частки в статутному капіталі товариства має своєю метою припинення права власності на цю частку в особи, яка відчужує її, щоб певна інша особа (один учасник чи кілька учасників цього товариства або треті особи) набула право на цю частку.

Підставою для переходу права власності на частку в статутному капіталі, зокрема до третьої особи та, відповідно, припинення права власності учасника на таку частку з набуттям його третьою особою, є спрямований на відчуження частки правочин, вчинений учасником товариства та іншою особою. Відчуження відбувається на підставі договору купівлі-продажу, міни або дарування тощо.

Зазначене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 01.10.2019 у справі №909/1294/15.

Суд встановив, що Статут ТОВ «Рітейл Центр Плюс» не містить положень, за змістом яких відчуження частки (частини частки) допускається лише за згодою інших учасників товариства, доказів внесення відповідних змін до статуту Товариства матеріали справи також не містять.

Правила застосування механізму переважного права учасника на придбання частки у статутному капіталі, яка продається, встановлені ст. 20 Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону учасник товариства має переважне право на придбання частки (частини частки) іншого учасника товариства, яка продається третій особі.

Переважне право - це право (правомочність), яке забезпечує першочерговість перед іншими (третіми) особами на вчинення певної юридичної дії. Метою застосування інституту переважного права у корпоративних правовідносинах є збереження складу учасників товариства.

Частинами 3, 4 ст. 20 Закону встановлено, що учасник товариства, який має намір продати свою частку (частину частки) третій особі, зобов`язаний письмово повідомити про це інших учасників товариства та поінформувати про ціну та розмір частки, що відчужується, інші умови такого продажу. Якщо жоден з учасників товариства протягом 30 днів з дати отримання повідомлення про намір учасника продати частку (частину частки) не повідомив письмово учасника, який продає частку (частину частки), про намір скористатися своїм переважним правом, вважається, що такий учасник товариства надав свою згоду на 31 день з дати отримання повідомлення, і така частка (частина частки) може бути відчужена третій особі на умовах, які були повідомлені учасникам товариства. Якщо учасник товариства, який має намір продати свою частку (частину частки) третій особі, отримав від іншого учасника письмову заяву про намір скористатися своїм переважним правом, такі учасники зобов`язані протягом одного місяця укласти договір купівлі-продажу пропонованої до продажу частки (частини частки).

Статутом товариства може встановлюватися інший порядок реалізації переважного права учасників товариства, розподілу відчужуваної частки (частини частки) між іншими учасниками товариства, відмови від реалізації переважного права учасників товариства. Статутом може встановлюватися, що учасники товариства не мають переважного права. Статутом також може бути передбачений обов`язок учасника товариства, який має намір продати частку (частину частки) третій особі, провести спершу переговори щодо її продажу з іншими учасниками товариства. Відповідні положення можуть бути внесені до статуту, змінені або виключені з нього одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства (ч. 6 ст. 20 Закону).

Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону визначено, що протягом року з дня набрання чинності цим Законом положення статуту товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, що не відповідають цьому Закону, є чинними в частині, що відповідає законодавству станом на день набрання чинності цим Законом. Цей пункт не застосовується після внесення змін до статуту товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю.

Верховний Суд у постановах від 11.09.2019 у справі №922/3010/18, від 16.02.2022 у справі №922/1122/21 зазначив, що наведену норму необхідно тлумачити так, що протягом року з дня набрання чинності Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» товариства можуть здійснювати свою діяльність на підставі положень статуту в редакції, яка діє на момент набрання чинності цим Законом, за умови, що положення такого статуту відповідають чинному на той момент законодавству, зокрема, Закону України «Про господарські товариства». Якщо протягом "перехідного періоду" (одного року з дня набрання чинності законом) товариство вносить зміни до статуту, така редакція статуту товариства після внесення змін повинна відповідати Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю». Якщо товариство не внесе відповідні зміни до статуту через рік після набрання чинності Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», то у такому разі положення статуту, які не відповідають цьому Закону, не застосовуються. Натомість учасники товариства повинні керуватися нормами Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

Вказана правова позиція міститься також у п. 5.2.5 постановах Верховного Суду від 11.09.2019 у справі №922/3010/18, від 10.06.2020 у справі №922/2200/19, від 28.07.2021 у справі №904/1112/20, за змістом яких після закінчення зазначеного річного строку пріоритет статуту над Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» автоматично припиняється і положення статутів, які не відповідають вказаному Закону, не застосовуються. Натомість застосовуються норми Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

Суд встановив, що статут ТОВ «Рітейл Центр Плюс» затверджено загальними зборами учасників 07.12.2015. Будь-які зміни до Статуту Товариства не вносились.

Пунктами 9.2, 9.3 Статуту визначено, що учасники Товариства користуються переважним правом купівлі частки (її частини) пропорційно до розмірів своїх часток, якщо рішенням загальних зборів учасників не встановлено інший порядок здійснення цього права; купівля здійснюється за ціною та на інших умовах, на яких частка (її частина) пропонувалася для продажу третім особам. Якщо учасники Товариства не скористаються своїм переважним правом протягом десяти днів з дня повідомлення про намір учасника продати частку (її частину), частка (її частина) учасника може бути відчужена третій особі.

А отже, станом на 07.06.2024 положення п. 9.3 Статуту ТОВ «Рітейл Центр Плюс» щодо встановленого десятиденного строку учаснику, який має переважне право на купівлю частки, для повідомлення про намір скористатися переважним правом, є таким, що не відповідає ч. 3 ст. 20 Закону, тобто є нечинними, а до спірних правовідносин підлягають застосуванню відповідні положення Закону в частині визначеного законодавством тридцятиденного строку як однієї з гарантій реалізації переважного права учасника.

За встановлених вище обставин 30.04.2024 учасник ТОВ «Рітейл Центр Плюс» ОСОБА_3 направив рекомендованим листом з описом вкладення на адресу учасника Товариства ОСОБА_2 повідомлення про намір продати частину частки в статутному капіталі ТОВ «Рітейл Центр Плюс». Цей лист 17.05.2024 був повернутий відправнику як неотриманий адресатом з відміткою відділення зв`язку «за закінченням терміну зберігання».

Лист-повідомлення від 30.04.2024 ОСОБА_3 направляв на офіційну адресу ОСОБА_2 , номер телефону мобільного зв`язку одержувача, зазначений на поштовому відправленні 202, належить позивачу.

16.05.2024 ОСОБА_3 повторно рекомендованим листом з описом вкладення направив на адресу ОСОБА_2 та всім повнолітнім членам родини повідомлення №16/05/2024 від 15.05.2024 про намір продати частину частки в статутному капіталі ТОВ «Рітейл Центр Плюс», додатком до якого було повідомлення від 30.04.2024. Цей лист 30.05.2024 був повернутий відправнику як неотриманий адресатом з відміткою відділення зв`язку «за закінченням терміну зберігання».

За приписами пунктів 71, 73, 101, 102 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою КМУ №270 від 05.03.2009, реєстровані поштові відправлення вручаються адресатам (одержувачам) за умови пред`явлення ними документів, що посвідчують особу згідно із законодавством. Інформація про надходження реєстрованого поштового відправлення, повідомлення про вручення поштового відправлення надсилається адресату у вигляді текстового повідомлення за номером телефону мобільного зв`язку, зазначеним на поштовому відправленні, а в разі відсутності номера телефону мобільного зв`язку - шляхом вкладення до абонентської поштової скриньки бланка повідомлення про надходження поштового відправлення або в інший спосіб, встановлений оператором поштового зв`язку. У разі неможливості вручення адресатам (одержувачам) поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом строку, що встановлюється оператором поштового зв`язку, відправлення - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод. Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику, крім випадків, коли відправником надано розпорядження не повертати.

Оскільки відправник зазначив правильні відомості адресата, які зазначені у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та статуті ТОВ «Рітейл Центр Плюс», ОСОБА_2 не був позбавлений можливості звернутися до відділення поштового зв`язку АТ «Укрпошта» для отримання відповідного листа.

Отже, повернення указаного вище повідомлення (поштового відправлення) з будь-яких причин, вказаних уповноваженим представником ПАТ «Укрпошта», прирівнюється до підтвердження отримання відповідного поштового відправлення в день такого повернення та належного повідомлення учасника товариства про намір продати частку, оскільки отримання поштової кореспонденції одержувачем перебуває поза межами контролю відправника.

Сам по собі факт неотримання позивачем кореспонденції, яку відповідач надсилав на його офіційну адресу, вказану в ЄДР та Статуті товариства, не може вважатися поважною причиною невиконання дій, обумовлених таким поштовим відправленням, оскільки викликаний не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу. Небажання ОСОБА_2 спілкуватися з ОСОБА_3 представник позивача підтвердив у судовому засіданні суду першої інстанції.

З урахуванням приписів ч. 1 ст. 530 ЦК України тридцятиденний строк для повідомлення учасником про свій намір скористатися переважним правом слід обраховувати з дня проставлення відділенням поштового зв`язку відмітки про невручення (повернення) поштового відправлення, тобто з 17.05.2024.

Отже, 31-м днем, коли слід вважати, що учасник, який має переважне право на придбання частки іншого учасника, надав згоду на відчуження цієї частки третій особі, а інший учасник може відчужити свою частку третій особі, є 16.06.2024.

Суд встановив, що ОСОБА_2 уклав спірні договори купівлі-продажу частини частки в статутному капіталі ТОВ «Рітейл Центр Плюс» з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 07.06.2024, а 11.06.2024 були складені та підписані відповідні Акти приймання-передачі.

А отже, спірні договори ОСОБА_2 уклав з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 без дотримання встановленого Законом строку.

Недотримання ОСОБА_2 встановленого ч. 3 ст. 30 Закону строку є порушенням ним відповідних положень Закону та пункту 9.2 Статуту, який є обов`язковими з урахуванням вимог ст. 6 Закону, а також є порушенням переважного права ОСОБА_2 на придбання частини частки ОСОБА_3 у статутному капіталі ТОВ «Рітейл Центр Плюс».

Неправомірна поведінка учасника товариства є підставою для застосування способів захисту права, коли захист здійснює особа, чиї права чи інтереси порушені.

Частиною 4 ст. 362 ЦК України встановлено, що у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця.

Подібні положення містяться також і у ч. 5 ст. 20 Закону, відповідно до якої учасник товариства має право вимагати в судовому порядку переведення на себе прав і обов`язків покупця частки (частини частки), якщо переважне право такого учасника товариства є порушеним.

У п. 71-73 постанови від 01.06.2021 у справі №910/2388/20 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що зазначена норма встановлює спеціальний спосіб судового захисту учасника товариства з обмеженою відповідальністю, переважне право якого порушене: такий учасник може звернутися до суду з позовом про переведення на нього прав і обов`язків покупця.

Позов про переведення прав та обов`язків покупця за договором за своєю суттю відповідає такому способу захисту прав та інтересів як зміна правовідношення (п. 6 ч. 2 ст. 16 ЦК України), та найкраще відповідає змісту порушеного переважного права, способу (характеру) його порушення, наслідкам, які спричинило порушення, а також є найпростішим шляхом, який забезпечує для позивача відновлення та реалізацію відповідного переважного права. Висновки про способи захисту порушеного переважного права особи наведені також у п. 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №909/337/19.

Продаж учасником товариства з обмеженою відповідальністю частки з порушенням переважного права іншого учасника (учасників) товариства не зумовлює недійсність відповідного правочину. Наслідком такого порушення є право учасника (учасників) вимагати в судовому порядку переведення на нього (на них) прав та обов`язків покупця частки.

Звертаючись з позовом у справі, що розглядається, ОСОБА_2 вимогу про переведення прав та обов`язків покупця за договорами купівлі-продажу не заявляв, а просив суд визначити розмір часток учасників у статутному капіталі ТОВ «Рітейл Центр Плюс»: ОСОБА_2 з часткою 51% або 510 000 грн та ОСОБА_3 з часткою 49% або 490 000 грн; визнати недійсними договори купівлі-продажу від 07.06.2024, укладені ОСОБА_3 з ОСОБА_5 та з ОСОБА_4 , відповідних актів приймання-передачі частин часток у статутному капіталі ТОВ «Рітейл Центр Плюс» від 11.06.2024; скасувати державну реєстрацію змін щодо учасників (засновників) та розмірів їх частки в статутному капіталі ТОВ «Рітейл Центр Плюс».

Заявляючи такі вимоги, позивач, за його доводами, прагне відновити становище, що існувало до укладення спірних договорів, зокрема, змінити розподіл часток у статутному капіталі ТОВ «Рітейл Центр Плюс» та відновити склад учасників товариства, який існував до проведення реєстраційних дій, що ними внесено зміни до складу учасників товариства, стверджуючи з посиланням на підп. 6, 7 п. 7.2, п. 9.2 Статуту, ст. 6, 21 Закону про порушення його прав та інтересів як учасника ТОВ «Рітейл Центр Плюс» та прав самого Товариства.

Закон у ч. 1, 3 ст. 5 визначає, що учасники товариства мають такі права: 1) брати участь в управлінні товариством у порядку, передбаченому цим Законом та статутом товариства; 2) отримувати інформацію про господарську діяльність товариства; 3) брати участь у розподілі прибутку товариства; 4) отримати у разі ліквідації товариства частину майна, що залишилася після розрахунків з кредиторами, або його вартість. Учасники товариства можуть мати інші права, передбачені законом та статутом товариства.

До корпоративних прав учасників ТОВ належать, зокрема, право розпоряджатись своєю часткою у статутному капіталі товариства.

Статутом ТОВ «Рітейл Центр Плюс», зокрема, його розділом 8 визначено, що учасники товариства мають право: брати участь в управлінні справами Товариства, крім випадків, встановлених законом (п. 8.1.1); брати участі в розподілі прибутку Товариства і одержувати її частину (дивіденди) (п. 8.1.2); вийти в установленому порядку з Товариства (п. 8.1.3); здійснити відчуження частки (її частини) у статутному капіталі Товариства у порядку, встановленому законом (п. 8.1.4); одержувати повну інформацію про діяльність Товариства, знайомитися з даними бухгалтерського обліку, звітності та іншими документами.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке його право та/або охоронюваний законом інтерес порушене особою, до якої пред`явлений позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права/інтересу. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а отже і встановлення наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке він зазначає в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.

У постанові від 09.02.2022 у справі №910/6939/20 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. При цьому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.10.2019 у справі №910/6642/18 міститься висновок про стадійність захисту права, зокрема, вказано на те, що під час вирішення господарського спору суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорення відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Отже, відсутність порушеного права у позивача зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

Із наведеного слідує, що на позивача покладається обов`язок довести, яким чином порушується його право або законний інтерес, а суд лише після підтвердження таких доводів може надавати оцінку усім обставинам спірних відносин, оскільки відсутність порушених прав чи інтересів є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Крім того, суди мають надавати оцінку щодо можливості поновлення права/захисту інтересу в обраний позивачем спосіб.

При цьому мета такого інтересу не має суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам, тобто бути легітимною та охоронятися законом, і саме лише небажання мати серед учасників товариства інших осіб, аніж ті, що входили до складу товариства до укладення спірних договорів, підписання відповідних актів приймання-передачі часток та реєстрації змін учасників не може свідчити про пряме порушення прав та інтересів позивача на участь у товаристві та управлінні ним.

Повноваження органу управління товариства - загальних зборів ТОВ «Рітейл Центр Плюс» не можна ототожнювати з корпоративними правами учасників товариства, зокрема позивача, який діяти від імені загальних зборів товариства не має права.

Апеляційний суд не заперечує порушення переважного права позивача на придбання частки.

Водночас колегія суддів погоджується з наданою місцевим судом критичною оцінкою тверджень позивача про порушення його корпоративних прав на участь у діяльності та управлінні товариством, адже номінальна вартість частки, відсоткова частина частки у статутному капіталі Товариства, а отже і обсяг корпоративних прав позивача не змінились, за позивачем також збережено статус виконавчого органу (директора) товариства. При цьому з часу створення ТОВ «Рітейл Центр Плюс» майже за 10 років його існування загальні збори учасників товариства не скликались і не проводились, а питання, які належать до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства, зокрема, але не виключно - внесення змін до Статуту Товариства, затвердження річних звітів та бухгалтерських балансів тощо, не розглядались і не вирішувались.

Суд також обґрунтовано відхилив аргументи позивача про порушення його прав внаслідок порушення відповідачем підп. 6 п. 7.2 Статуту (за яким до виключної компетенції зборів учасників належить вирішення питання про придбання Товариством частки учасника) з огляду на недоведеність в даному випадку порушення прав та інтересів саме позивача.

Так, зміст положень ст. 20, 21, 25 Закону та п. 9.2, 9.3, 9.5 статуту ТОВ «Рітейл Центр Плюс» свідчить, що саме Товариство переважним правом на придбання частки (частини частки) учасника не наділено, а у разі відчуження учасником своєї частки (частини частки) третім особам переважне право Товариства на придбання такої частки (частини частки) ані Законом, ані Статутом товариства не передбачено.

Суд також не бере до уваги твердження позивача про порушення його права внаслідок порушення відповідачем підп. 7 п. 7.2 Статуту з огляду на те, що Статут ТОВ «Рітейл Центр Плюс» не містить визначених ч. 2 ст. 21 Закону положень, за якими статутом товариства може бути встановлено, що відчуження частки (частини частки) допускається лише за згодою інших учасників. Вказане положення не є тотожним змісту підп. 7 п. 7.2 Статуту, за яким до виключної компетенції загальних зборів належить вирішення питань про прийняття або виключення учасників Товариства. Крім того, законодавство не пов`язує виникнення прав власності на частку та прав з частки з моментом прийняття рішення загальними зборами товариства про прийняття учасників Товариства. Рішення загальних зборів зазначеного підп. 7 п. 7.2 Статуту змісту є частиною правового механізму прийняття до складу учасників товариства нових учасників, а також виключення чинних учасників у випадках, визначених Законом (наприклад, підп. 1 ч. 2 ст. 15 Закону - виключення учасника товариства, який має заборгованість із внесення вкладу). Тому ці доводи позивача не свідчать про стверджуване порушення його корпоративних прав, є необґрунтованими та безпідставними.

Отже, позивач не довів належними та допустимими доказами порушення інших його прав та інтересів, ніж ті, порушення яких встановлено судом, зокрема, переважного права на придбання частки (частини частки) іншого учасника товариства - ОСОБА_3 у статутному капіталі ТОВ «Рітейл Центр Плюс».

Надаючи правову кваліфікацію обраним позивачем способам захисту, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд вважає за необхідне звернути увагу на усталену практику Верховного Суду, який зазначав, що оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають ураховувати його ефективність. Це означає те, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зауважувала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі №48/340.

У постановах від 1.04.2020 у справі №813/1056/18 та від 18.03.2020 у справі №466/3221/16-а Велика Палата Верховного Суду вказала, що вичерпний перелік способів захисту особи, яка вважає, що її право чи законний інтерес порушені змінами у складі чи розподілі часток учасників товариства з обмеженою відповідальністю або з додатковою відповідальністю, міститься у ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», норми якого є спеціальними для зазначених товариств. У разі, якщо позивач прагне відновити склад учасників товариства, який існував до стверджуваного порушення його прав або інтересів, і таке відновлення не може бути здійснене шляхом стягнення (витребування з володіння) з відповідача частки (частини частки) у статутному капіталі товариства (підп. «е» п. 3 ч. 5 ст. 17 цього Закону), то належним способом захисту в цьому разі є позов про визначення розміру статутного капіталу товариства та розмірів часток учасників товариства (підп. «д» п. 3 ч. 5 ст. 17 цього Закону). Відповідачами за таким позовом є не тільки господарське товариство, але й особи - учасники товариства, які внаслідок задоволення позову можуть бути позбавлені своїх часток у статутному капіталі або їх частин у грошовому або відсотковому виразі.

За наведеною позицією Великої Палати Верховного Суду застосування такого способу захисту як визначення розмірів часток учасників товариства має здійснюватися, якщо право особи (яка звернулась до суду) на частку не може бути захищене у спосіб її стягнення (витребування з володіння) (постанова Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №925/1437/21).

Тобто, після вибуття в учасника (який звернувся до суду за захистом прав та законних інтересів) частки, з подальшою зміною розміру часток учасників товариства та зміною розміру статутного капіталу товариства, в учасника немає іншого ефективного способу судового захисту порушеного права, окрім як звернення до суду з вимогою про встановлення розміру статутного капіталу товариства та розмірів часток учасників товариства.

Судова палата для розгляду справ щодо корпоративних спорів‚ корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 11.12.2023 у справі № 907/922/21, врахувавши висновки, що зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.10.2019 у справі №923/876/16, звернула увагу, що позов про визначення розміру статутного капіталу та розмірів часток учасників товариства є належним способом захисту прав позивача, якого виключено зі складу учасників товариства, і він вимагає повернення йому статусу учасника.

Такий спосіб захисту, на думку апеляційного суду, застосовний і у разі, коли учасника протиправно позбавили частини частки у товаристві.

У справі, що розглядається, частка позивача ОСОБА_2 у статутному капіталі ТОВ «Рітейл Центр Плюс» не змінювалась (розмір частки у грошовому та відсотковому виразі залишився незмінний) та не вибувала з власності ОСОБА_2 , а отже обраний позивачем спосіб захисту шляхом визначення розмірів часток учасників не є застосовним за встановлених обставин у справі.

Як правило, особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно, спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Отже, позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки вимоги позивача про визначення розмірів часток учасників не відповідають змісту його порушеного права. Протилежного під час розгляду справи позивачем не доведено.

Фактично, заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги (визначення розміру часток учасників у статутному капіталі ТОВ «Рітейл Центр Плюс», визнання недійсними укладених ОСОБА_3 з ОСОБА_5 і ОСОБА_4 договорів купівлі-продажу від 07.06.2024 та відповідних актів приймання-передачі частин часток у статутному капіталі ТОВ «Рітейл Центр Плюс») спрямовані на позбавлення ОСОБА_5 та ОСОБА_4 частки не на користь позивача, а на користь відповідача - ОСОБА_3 , який за захистом свого порушеного права не звертався, відповідних вимог про відновлення саме його становища у Товаристві не заявляв.

Тобто, за змістом позовних вимог ОСОБА_2 фактично просить суд відновити розмір частки у Товаристві не своєї, а іншої особи - ОСОБА_3 .

Отже, задоволення заявлених позивачем на користь іншої особи (відповідача ОСОБА_3 ) вимог не відновить порушеного права позивача, оскільки в такому разі не передбачається витребування з володіння відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь позивача будь-якої з часток в статутному капіталі Товариства.

У цьому контексті суд також критично сприймає аргументи позивача про те, що від прагне відновлення попереднього складу учасників, оскільки зацікавлений в належній співпраці з іншим учасником і йому не байдуже, хто саме входить до складу вищого органу управління Товариством. Адже передовсім суд бере до уваги попередню поведінку позивача у питаннях скликання загальних зборів з 2015 року, внесення змін до Статуту тощо (див. вище за текстом цієї постанови). Водночас відповідач укладенням оспореного договору вже висловив свою волю щодо участі в Товаристві, втім, не продавши свою частку повністю. За наведених аргументів найбільш ефективним для позивача якраз і було переведення на нього прав і обов`язків покупця за спірним договором.

Крім того, за приписами Закону та Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань» судове рішення про визнання недійсними договору купівлі-продажу частини частки у статутному капіталі товариства, визнання недійсним акта приймання-передачі частки не належить до вичерпного переліку способів захисту, спрямованих на реєстрацію належності часток, і на підставі такого рішення не можуть бути внесені жодні зміни до відомостей Єдиного державного реєстру.

Верховний Суд щодо визнання недійсним актів приймання-передачі часток учасників товариства також зазначав, що такі вимоги є неналежними, оскільки акт приймання-передачі частки не є зобов`язальним договором і не спрямований на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; в момент відображення в Єдиному державному реєстрі відомостей про належність частки набувачу відбувається заволодіння набувачем часткою, а акт приймання-передачі частки вичерпує свою дію.

Оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами факт порушення своїх права чи інтересу, що підлягають захисту у визначений ним спосіб, а також не довів, яким чином у разі задоволення позову відновиться саме його порушене право чи законний інтерес, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги не відповідають змісту порушеного права, а тому задоволенню не підлягають.

Оскільки за наслідками розгляду справи суд дійшов висновку про відмову в задоволенні зазначених вимог, а спір з реєстратором з приводу належного виконання останнім своїх обов`язків не був предметом розгляду у цій справі, відповідно правові підстави для скасування державної реєстрації змін щодо учасників (засновників) та розмірів їх частки в статутному капіталі ТОВ «Рітейл Центр Плюс», внесених на підставі вказаних правочинів, також відсутні.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 не надав фактичного підтвердження з посиланням на відповідні документи того, що він здійснив внесок до статутного капіталу у повному обсязі, колегія суддів зазначає таке.

Згідно зі ст. 52 Закону України «Про господарські товариства», яка була чинна станом на дату створення Товариства та затвердження Статуту, статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю підлягав сплаті учасниками товариства до закінчення першого року з дня державної реєстрації товариства. Якщо учасники до закінчення першого року з дня державної реєстрації товариства не внесли (не повністю внесли) свої вклади, загальні збори учасників приймають одне з таких рішень: про виключення із складу товариства тих учасників, які не внесли (не повністю внесли) свої вклади, та про визначення порядку перерозподілу часток у статутному капіталі; про зменшення статутного капіталу та про визначення порядку перерозподілу часток у статутному капіталі; про ліквідацію товариства.

Згідно з п. 5.2.3 Статуту 2015 року статутний капітал Товариства підлягає сплаті учасниками до закінчення першого року діяльності з дня державної реєстрації Товариства. Відповідно до п. 8.2 Статуту учасники Товариства зобов`язані додержуватись Статуту Товариства; виконувати свої зобов`язання перед Товариством, у тому числі ті, що пов`язані з майновою участю, а також робити вклади в порядку та засобами, що передбачені Статутом Товариства та рішеннями загальних зборів учасників.

Матеріали справи не містять доказів того, що: статутний капітал Товариства з 2015 року не був сформований повністю; за період з моменту створення у 2015 році до моменту укладення спірної угоди у 2024 році позивач чи Товариство заявляли будь-які вимоги до ОСОБА_3 щодо повного внесення (оплати) частки; відомості про заборгованість у статутному капіталі відображались в обов`язковій фінансовій звітності Товариства.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» фінансова звітність підприємства (крім бюджетних установ, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності та суб`єктів малого підприємництва, визнаних такими відповідно до чинного законодавства) включає: баланс, звіт про фінансові результати, звіт про рух грошових коштів, звіт про власний капітал та примітки до звітів.

Згідно з Національним положенням (Стандартом) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 №73, баланс (звіт про фінансовий стан) - звіт про фінансовий стан підприємства, який відображає на певну дату його активи, зобов`язання і власний капітал.

Фінансова звітність складається з: балансу (звіту про фінансовий стан) (далі - баланс), звіту про фінансові результати (звіту про сукупний дохід) (далі - звіт про фінансові результати), звіту про рух грошових коштів, звіту про власний капітал і приміток до фінансової звітності.

У звіті про власний капітал розкривається інформація про зміни у складі власного капіталу підприємства протягом звітного періоду. У графах звіту про власний капітал, призначених для наведення складових власного капіталу, зазначаються показники, наведені у розділі I «Власний капітал» балансу. Для забезпечення порівняльного аналізу інформації звіту про власний капітал підприємства повинні додавати до річного звіту звіт про власний капітал за попередній рік.

Тобто, відповідно до вимог законодавства у разі наявності заборгованості з формування статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю така заборгованість мала б відображатися в обов`язковій фінансовій звітності товариства, яка подається до контролюючих органів та органів статистики, протягом всього часу його існування.

Проте позивач, маючи також статус керівника (виконавчого органу) Товариства, не надав належних доказів, зокрема, документів фінансової звітності тощо, які беззаперечно свідчили би, що ОСОБА_3 не вніс до статутного капіталу ТОВ «Рітейл-Центр Плюс» належну до внесення частку.

Враховуючи приписи ст. 52 Закону «Про господарські товариства» у сукупності з наведеними положеннями Статуту, колегія суддів, за відсутності інших доказів на підтвердження таких доводів позивача, оцінює їх критично.

За цих же підстав суд вважає непідтвердженими доводи позивача про те, що ОСОБА_3 не міг відчужувати частку, яка не була оплачена.

Окремо колегія суддів відзначає загальну суперечливість аргументів позивача. Адже, стверджуючи про неоплату ОСОБА_3 його частки у статутному капіталі Товариства, позивач одночасно просить відновити частку ОСОБА_3 , у її первісному розмірі - 49% або 490 000 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275-277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Чернігівської області від 29.01.2025 у справі №927/735/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 29.01.2025 у справі №927/735/24 залишити без змін.

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

4. Справу №927/735/24 повернути до суду першої інстанції

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 16.07.2025.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді В.А. Корсак

С.О. Алданова