ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2025 р. Справа № 910/15148/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Євсікова О.О.

Корсака В.А.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «МК-Експансія»

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2025

у справі № 910/15148/24 (суддя Андреїшина І.О.)

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр з ремонту та експлуатації колійних машин» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «МК-Експансія»

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

АТ «Українська залізниця» в особі філії «Центр з ремонту та експлуатації колійних машин» АТ «Українська залізниця» (далі - позивач, АТ «Українська залізниця») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ «Науково-виробниче підприємство «МК-Експансія» (надалі - відповідач, ТОВ «НВП «МК-Експансія», апелянт, скаржник) про стягнення 301 739,96 грн, з яких: 250 125,48 грн основного боргу, 15 592,31 грн інфляційних втрат, 3 710,88 грн 3% річних та 32 311,29 грн пені.

Рішенням Господарського суду мста Києва від 09.04.2025 у справі № 910/15148/24 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Науково-виробниче підприємство «МК-Експансія» на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр з ремонту та експлуатації колійних машин» Акціонерного товариства «Українська залізниця» основний борг - 250 125 (двісті п`ятдесят тисяч сто двадцять п`ять) грн 48 коп., 3% річних - 287 (двісті вісімдесят сім) грн 03 коп. та 3 756 (три тисячі сімсот п`ятдесят шість) грн 18 коп. витрат на сплату судового збору. У решті позовних вимог відмовлено.

За висновками місцевого господарського суду, враховуючи те, що загальна сума основного боргу ТОВ «НВП «МК-Експансія» за Договором надання послуг з ремонту вантажних вагонів № ЦРЕКМ/ТЕРМЗ/Д-23005 від 23.02.2023, яка складає 250 125,48 грн, підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед Залізницею, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача до відповідача про стягнення вказаної суми основного боргу.

Суд першої інстанції критично оцінив доводи відповідача щодо відсутності реагування позивача в період з жовтня по грудень 2023 року та з січня 2024 року по травень 2024 року щодо визначення порядку дій з виконання деповського ремонту вантажного вагону № 67197483. Суд вказав, що відповідач, незважаючи на виникнення простою, жодного разу не звернувся з листом узгодження на створення необхідного оборотного запасу вузлів, деталей, матеріалів. В матеріалах справи докази протилежного відсутні.

Стосовно доводів відповідача про те, що договір припинив свою дію 31.12.2023, господарський суд вказав, що вагон продовжив стояти на тракційній колії, відтак відповідач цим підтверджує вчинення ним конклюдентних дій. Тобто, відповідач приєднався до стандартної форми договору з надання послуг з ремонту вантажних вагонів.

Щодо доводів відповідача відносно п. 2.7.3. договору, суд зазначав, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору та ст. 6 ЦК України, сторони вільні визначати умови договору. Місцевий господарський суд відмітив, що при підписанні спірного договору відповідач не заперечував проти існуючої редакції п. 2.7.3. договору та не звертався до суду з позовом про визнання п. 2.7.3. договору недійсним.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ «НВП «МК-Експансія» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2025 у справі № 910/15148/24 в повному обсязі, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову АТ «Українська залізниця» в особі філії «Центр з ремонту та експлуатації колійних машин» АТ «Українська залізниця» відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що відповідач, незважаючи на виникнення простою, жодного разу не звернувся з листом узгодження на створення необхідного оборотного запасу вузлів, деталей, матеріалів. В свою позивач, на виконання п. 2.2. договору, не звертався до апелянта з листом про відсутність на вантажному вагоні № 67197483 необхідних вузлів, деталей, матеріалів тощо.

Скаржник наголошує, що підтверджуючих матеріалів по ф. ГУ-46, оформлених у відповідності до «Правил користування вагонами і контейнерами» затверджених Наказом Міністерства транспорту України №113 від 25.02.1999 зі змінами та доповненнями, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 15.03.1999 за № 165/3458 на суму 250 125 (двісті п`ятдесят тисяч сто двадцять п`ять) грн 48 коп. зі сторони АТ «Українська залізниця» щодо користування вагоном № 67197483 немає.

Стосовно твердження щодо продовження дії договору відповідач зазначив, що виходячи з того, що за вантажний вагон № 67197483, який знаходився (простоював) на тракційних коліях ВСП «Тернопільський колійний ремонтно-механічний завод», власником цього вагону, - апелянтом, у відповідності з п. 5.6. договору, виконані зобов`язання у повному обсязі та проведена оплата за дані послуги, згідно виставлених рахунків АТ «Українська залізниця» в особі ВСП «Тернопільський колійний ремонтно-механічний завод».

Апелянт вважає, що ним жодним чином не порушені зобов`язання за договором про надання послуг з ремонту вантажних вагонів № ЦРЕКМ/ТКРМЗ/Д-23005 від 23.02.2023.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2025 апеляційна скарга у справі № 910/15148/24 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «НВП «МК-Експансія» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2025 у справі № 910/15148/24, розгляд апеляційної скарги призначено у порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Про перегляд справи в апеляційному порядку сторони повідомлялись шляхом надіслання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у передбачений законом спосіб, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного документа від 07.05.2025 в електронні кабінети апелянта та його представника, а також позивача.

26.05.2025 на адресу Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому АТ «Українська залізниця» в особі ВСП «Тернопільський колійний ремонтно-механічний завод» просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. У відзиві зазначено, що судом першої інстанції досліджено доводи відповідача, який посилався на невизначеність та зазначав про те, що з жовтня по грудень 2023 року та з січня 2024 року по травень 2024 року було відсутнє реагування щодо визначення поряду дій з виконання деповського ремонту вантажного вагону. Позивач повторно наголосив, що відповідач, незважаючи на виникнення простою, жодного разу не звертався з листом узгодження на створення необхідного оборотного запасу вузлів, деталей, матеріалів. Позивач у відзиві на скаргу на доводи відповідача про припинення дії договору вказав, що якщо конклюдентні дії сторони свідчать про намір укласти договір (наприклад, звернення до іншої сторони з заявкою на надання послуг, одержання цих послуг), то така сторона не вправі посилатися на неукладеність договору. Тобто, відповідач приєднався до стандартної форми договору з надання послуг з ремонту вантажних вагонів.

Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 23.02.2023 між Виробничим структурним підрозділом «Тернопільський колійний ремонтно-механічний завод» Філії «Центр з ремонту та експлуатації колійних машин» акціонерного товариства «Укрзалізниця» (Виконавець) та ТОВ «НВП «МК-Експансія» (Замовник) було укладено договір № ЦРЕКМ/ТЕРМЗ/Д-23005 надання послуг з ремонту вантажних вагонів (скорочено - Договір), відповідно до умов якого виконавець зобов`язується за завданням Замовника на підставі та на умовах цього Договору виконати деповський або капітальний ремонт вантажних вагонів власності Замовника (далі - надати послуги «Науково-виробниче підприємство МК «Експансія» (). силами та на базі структурного підрозділу Виконавця ВСП «Тернопільський колійний ремонтно-механічний завод» (далі по тексту-ВРП), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги.

Згідно з п. 2.7.3. Договору за знаходження вагонів замовника більше ніж 20 календарних днів з моменту подачі вагону на тракційні колії ВРП з вини замовника, у тому числі через невідповідності комплектації, відсутність давальницької сировини, технічних рішень на продовження строку експлуатації, ненадання інструкції, реквізитів для відправлення вагонів тощо, Замовник, відповідно до виставленого виконавцем рахунку, сплачує плату виконавцю за користування та відповідальне зберігання вагону(ів), розраховану за кожну добу згідно розділу V та пункту 2 Розділу III «Збірника тарифів перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги», затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317, протягом не більше п`яти банківських днів з моменту отримання Замовником рахунку електронними або факсимільними засобами зв`язку. Розрахунок плати може корегуватися у разі підвищення коригуючого коефіцієнта за зберігання.

Відповідно до п. 5.6. Договору сторонами погоджено, що замовник сплачує плату за знаходження (простій) вагонів Замовника на коліях ВРП за весь строк простою вагонів в очікуванні узгодження питань щодо ремонту (або відправки) згідно додатку № 18. Розрахунок плати за простій вагонів на коліях ВРП проводиться з моменту подачі вагонів згідно з формами ГУ-45, ГУ-46 та на підставі акту довільної форми, який складається працівниками ВРП із зазначенням у ньому номерів вагонів, часу простою, часу його закінчення та причин. Понаднормовий простій вагонів на тракційних коліях ВРП розраховується з застосуванням Збірника тарифів перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356. Понаднормовий простій вагонів на станції примикання ВРП з вини Замовника оплачується згідно з документами, наданими станцією.

Відповідно до п. 9.1. Договору договір набирає чинності з моменту його укладення, тобто з дня його підписання сторонами, і діє до 31.12.2023, а в частині розрахунків - до повного виконання зобов`язань.

05.10.2023 згідно з пам`яткою № 139 про подавання вагону (форма ГУ-46) вагон № 67197483, власником якого є відповідач, що підтверджується картотечними даними СОСВАГ УЗ - 2610У, подано на під`їзні колії ВРП.

23.05.2024 вагон видано відповідачу, згідно пам`ятки № 117 про забирання вагону.

Позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу від 30.10.2024 № 1112 про погашення заборгованості, яка виникла за користування вагоном.

У Додатку № 1 до листа-вимоги від 30.10.2024 № 1112 наявний розрахунок вартості користування вагоном ТОВ «НВП «МК-Експансія» за період з 05.10.2023 по 23.05.2024 згідно розділу V та пункту 2 розділу ІІІ «Збірника тарифів перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ним послуги», затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317.

Розрахунок здійснено за вирахуванням періоду 20 діб простою (480 годин) та період у 79 годин, який зафіксовано відомістю ГУ-46 № 24030211 про плату за користування вагоном, нараховану за час затримки вагона на коліях ст. Тернопіль в розмірі 1927,60 грн.

Водночас, у відповіді № 05/11-2024 від 05.11.2024 на зазначену вимогу позивача відповідач відмовив у задоволенні вимоги та в оплаті рахунку № 926 від 30.10.2024 з огляду на його безпідставність.

Місцевий господарський суд, враховуючи те, що загальна сума основного боргу за договором надання послуг з ремонту вантажних вагонів № ЦРЕКМ/ТЕРМЗ/Д-23005 від 23.02.2023 складає 250 125,48 грн, підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і останнє на момент прийняття рішення не надало документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед Залізницею, дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача до відповідача про стягнення вказаної суми основного боргу та задоволення позову.

Однак, на думку колегії суддів, такий висновок є передчасним та таким, що не відповідає обставинам справи.

Так, суд першої інстанції критично оцінив доводи відповідача стосовно того, що зі сторони позивача в період з жовтня по грудень 2023 року було відсутнє реагування щодо визначення порядку дій з виконання деповського ремонту вантажного вагону № 67197483.

В якості підстави для такого висновку суд вказав, що відповідно до п. 3.3. Договору для запобігання виникнення простою вагонів Замовник (після узгодження із Виконавцем) може створити необхідний оборотний запас вузлів, деталей, матеріалів, тощо для проведення ремонту вагонів.

Суд вказав, що відповідач, незважаючи на виникнення простою, жодного разу не звернувся з листом узгодження на створення необхідного оборотного запасу вузлів, деталей, матеріалів. В матеріалах справи докази протилежного відсутні.

Колегія суддів зазначає, що згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить ч. 1 ст. 193 ГК України.

Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 3.3. Договору для запобігання виникнення простою вагонів через відсутність вузлів, деталей, матеріалів тощо Замовник (після узгодження із Виконавцем) може створити необхідний оборотний запас вузлів, деталей, матеріалів, тощо для проведення ремонту вагонів.

Колегія суддів звертає увагу, що положення згаданого пункту договору передбачають лише право Замовника створити оборотний запас вузлів, деталей, матеріалів, тощо для проведення ремонту вагонів, та не створює такого обов`язку для Замовника, який в свою чергу був би обов`язковою умовою надання Виконавцем послуг Замовнику.

Так, відповідно до п. 2.2. Договору Замовник відправляє вагони укомплектованими усіма деталями та вузлами, передбаченими конструкторською документацією. У разі неповної комплектації, Виконавець протягом 1-го (одного) робочого дня направляє засобами електронної пошти перелік відсутніх деталей, вузлів з фотофіксацією виявлених недоліків, а Замовник (при відсутності у Виконавця таких деталей, вузлів) у 10-денний термін повинен надати для встановлення такі деталі, вузли у якості давальницької сировини з дотриманням вимог пункту 3.6. цього Договору.

Пунктом 3.4. Договору передбачено, що у разі виявлення неремонтопридатних деталей та вузлів у вагонах Замовника, наданих ним для надання послуг, Виконавець складає Дефектний акт проводить заміну вузлів та деталей на нові або ремонтопридатні з оборотного запасу Замовника. У разі відсутності нових або ремонтопридатних деталей та вузлів, матеріалів тощо згідно з пунктом 3.3. цього Договору Замовник, після отримання повідомлення від Виконавця, надає у десятиденний термін необхідні деталі та вузли, матеріали (інше) для проведення ремонту вагону. Якщо у десятиденний термін Виконавець не отримує вищевказані деталі та вузли, матеріали тощо, вагон виставляється на тракційні колії ВРП або станційні колії загального користування, де знаходиться в очікуванні ремонту за рахунок Замовника. Починаючи із одинадцятої доби простою в очікуванні надання матеріалів, деталей та вузлів для ремонту Виконавець нараховує Замовнику плату за знаходження кожного вагону Замовника на тракційних коліях ВРП або станційних коліях загального користування з врахуванням вимог Збірника тарифів перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317.

Таким чином, у разі неповної комплектації, нестачі деталей, вузлів, а також за умов відсутності нових або ремонтопридатних деталей та вузлів, матеріалів тощо згідно з пунктом 3.3. Договору саме на Виконавця покладається обов`язок повідомити Замовника про необхідність надати деталі та вузли, матеріали (інше) для проведення ремонту вагону.

У пункті 14.5. Договору Сторони домовились, що листування між ними здійснюється шляхом направлення або надання однією Стороною відповідних повідомлень (кореспонденції) іншій Стороні на її адресу, що визначена у розділі 16 «Місцезнаходження та реквізити Сторін». Підтвердженням факту відправлення або отримання повідомлення (кореспонденції) є поштова квитанція або інший поштовий документ, який підтверджує факт відправки або вручення (отримання) такого повідомлення. Листування між Сторонами цього Договору також може здійснюватися засобами електронної пошти, яка зазначена у розділі 16 «Місцезнаходження та реквізити Сторін». При цьому, Сторона - Адресат повідомлення має в обов`язковому порядку надати підтвердження факту одержання нею такого повідомлення. Таке підтвердження повинно містити дані про факт і час одержання електронного документа та про відправника цього підтвердження. У разі ненадходження до автора підтвердження про факт одержання цього електронного документа, вважається, що електронний документ не одержано адресатом.

За таких умов Договору колегія суддів погоджується з доводами ТОВ «НВП «МК-Експансія», зазначеними в апеляційній скарзі, що позивач не звертався до відповідача з листами про відсутність на вантажному вагоні № 67197483 необхідних вузлів, деталей, матеріалів, оскільки такі докази в матеріалах справи відсутні.

Натомість з умов Договору не випливає обов`язку Виконавця звертатись з листом узгодження на створення необхідного оборотного запасу вузлів, деталей, матеріалів, про що стверджує позивач та що враховано місцевим господарським судом як підстава для висновку про наявність саме вини Замовника у допущенні простою.

Як наслідок, обґрунтованим є твердження апелянта, що простій вагону № 67197483, не пов`язаний з оборотним запасом вузлів, деталей, матеріалів, а також з тим, що вагон є не ремонтопридатним.

Так само відсутні в матеріалах справи й документи, які доводять простій вагонів у зв`язку з очікуванням узгодження питань щодо ремонту (або відправки) внаслідок бездіяльності або дій Замовника.

Слід зазначити, що згідно з п. 2.7.2. Договору у разі затримки випуску вагону з ремонту з причин, залежних від ВРП, складається акт довільної форми, та плата за простій вагона (з причин залежних від ВРП) на тракційних коліях ВРП не нараховується. Відповідальність Виконавця перед Замовником за порушення строку надання послуг залишається.

ТОВ «НВП «МК-Експансія» в запереченні на відповідь на відзив з посиланням на зазначений пункт Договору вказувало, що відповідний акт позивачем не складався. Наведене свідчить про невизнання АТ «Українська залізниця» в особі філії «Центр з ремонту та експлуатації колійних машин» АТ «Українська залізниця» обставин допущення простою вагона з власної вини.

Колегія суддів звертає увагу, що положення п. 5.6. Договору передбачає розрахунок плати за простій вагонів на коліях ВРП згідно з формами (1) ГУ-45, (2) ГУ-46 та (3) на підставі акта довільної форми, який складається працівниками ВРП із зазначенням у ньому номерів вагонів, часу простою, часу його закінчення та причин.

Судом встановлено, що за користування вагоном нараховано плату за час затримки вагона на коліях ст. Тернопіль на загальну суму 1 927,60 грн, що підтверджується відомостями ГУ-46 № 24030211. Нарахована сума була сплачена ТОВ «НВП «МК-Експансія».

Натомість здійснений позивачем розрахунок, наданий разом з листом від 30.10.2024 № 1112, не відповідає вимозі п. 5.6. Договору, враховуючи відсутність зазначення в ньому причин допущеного простою вагона № 67197483, що виключає можливість застосування до ТОВ «НВП «МК-Експансія» нарахувань за допущення простою з його вини.

Будь-які інші розрахунки плати за простій вагонів на коліях ВРП згідно з іншими формами відсутні.

Стосовно строку дії договору і вчинення конклюдентних дій, які є підтвердженням його укладення, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 9.1. Договору Договір набирає чинності з моменту його укладення, тобто з дня його підписання Сторонами і діє до 31.12.2023, а в частині розрахунків - до повного виконання зобов`язань.

За приписом п. 9.2. Договору закінчення строку дії цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за порушення його умов, якщо такі мали місце під час дії цього Договору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Договір припинив свою дію 31.12.2023, однак ані позивач, ані місцевий господарський суд не надали жодного правового обґрунтування щодо можливості продовження дії договору внаслідок вчинення конклюдентних дій.

Строк здійснення ремонту визначений п. 3.2. Договору, та не має перевищувати 20-ти діб, за умови виконання пунктів 2.6. та 3.3. цього Договору. У кожному окремому випадку Сторони вправі погодити інший строк надання послуг.

Додатком № 1 до Договору затверджено графік подачі вагонів у ремонт на 2023 рік.

Пункт 1.2.1. Договору передбачає, що Графік може змінюватись Замовником з обов`язковим погодженням Виконавцем таких змін шляхом оформлення додаткової угоди згідно п. 8.1. цього Договору.

Відповідно до п. 8.1. Договору усі зміни й доповнення до цього Договору вносяться Сторонами за взаємною згодою шляхом підписання додаткових угод, які є його невід`ємною частиною та мають однакову юридичну силу, якщо вони підписані представниками Сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

З аналізу положень Договору колегія суддів доходить висновку, що Сторонами у Договорі не було погоджено можливості продовження дії договору внаслідок вчинення Замовником чи Виконавцем певних конклюдентних дій, водночас продовження строку дії договору має вчинятись у формі окремого письмового правочину - укладення додаткової угоди.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись з твердженням позивача та з висновками суду першої інстанції, що ТОВ «НВП «МК-Експансія» здійснило приєднання до стандартної форми договору з надання послуг з ремонту вантажних вагонів, оскільки Договір надання послуг з ремонту вантажних вагонів № ЦРЕКМ/ТЕРМЗ/Д-23005 від 23.02.2023 не містить ознак договору приєднання, враховуючи порядок його укладення, внесення змін та розірвання, а також особливі умови визначені обома сторонами.

Приписами статті 631 ЦК України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як унормовано приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що зі спливом строку дії Договору в Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр з ремонту та експлуатації колійних машин» Акціонерного товариства «Українська залізниця» були відсутні підстави для нарахування плати на підставі п. 2.7.3. та/або 5.6. Договору, враховуючи, що ремонт не був виконаний, жодна зі сторін не вчиняла будь-яких дій стосовно продовження дії договору або укладення нового, а вагон зрештою було забрано.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами 1, 3 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt).

Законом України від 20.09.2019 № 132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» (набув чинності 17.10.2019), зокрема, внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України та змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з «Достатність доказів» на нову - «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши у господарський процес стандарт доказування «вірогідності доказів».

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Такий підхід узгоджується із судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 року в справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у в справі «Бендерський проти України» («BENDERSKIY v. Ukraine»), в якому суд, оцінюючи фактичні обставини справи, звертаючись до балансу вірогідностей, вирішуючи спір, виходив з того, що факти, встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, а також враховуючи надані позивачем пояснення у заявах по суті справи та у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі філії «Центр з ремонту та експлуатації колійних машин» Акціонерного товариства «Українська залізниця» не доведено на підставі належних та допустимих доказів допущення ТОВ «НВП «МК-Експансія» порушень умов Договору, наслідком яких є нарахування плати за користування вагоном № 67197483 за період з 05.10.2023 по 31.12.2023 та з 01.01.2024 по 23.05.2024.

Слушними, на думку колегії суддів, є посилання апелянта на обставини погодження Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі філії «Центр з ремонту та експлуатації колійних машин» Акціонерного товариства «Українська залізниця» ВСП «Тернопільський колійний ремонтно-механічний завод» та ТОВ «НВП «МК-Експансія» актів звірки станом на 01.02.2024 та на 01.10.2024, якими Сторони підтвердили відсутність заборгованості та будь-яких претензій.

Натомість в подальшому позивачем на адресу відповідача направлено вимогу від 30.10.2024 № 1112 про погашення заборгованості, яка виникла за користування вагоном, причини виникнення якої належним чином не обґрунтовано.

З огляду на фактичні обставини цієї справи судова колегія зазначає, що Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності врахування принципу добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) - стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанови Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17, від 11.08.2021 у справі № 909/436/20, від 28.09.2021 у справі № 918/1045/20, від 06.10.2021 у справі № 925/1546/20).

Відповідно до висновку, сформульованого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі № 147/66/17, добросовісність - це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (пункт 55 постанови). Принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації їхніх прав і передбаченого договором та/або законом виконання їхніх обов`язків (пункт 60 постанови). Введення у цивільне законодавство принципу добросовісності є заходом, спрямованим на зміцнення моральних засад цивільно-правового регулювання. Саме з позиції моральності слід підходити до оцінки поведінки суб`єкта права як добросовісного або недобросовісного (пункт 61 постанови).

Згідно з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, сформульованим у постанові від 16.02.2022 у справі № 914/1954/20, суди мають враховувати принцип добросовісності - стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина заборони суперечливої поведінки, в основі якої лежить принцип добросовісності, базується на римській максимі: ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, та, що не відповідає попереднім заявам або поведінці однієї сторони, за умови, що інша розумно на них покладається.

За змістом частини 2 статті 13 ЦК України недобросовісна поведінка однієї особи, яка полягає у вчиненні дій, що можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом. Сутність зловживання правом полягає у недобросовісному вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, зокрема всупереч меті останнього. Заборона зловживання правом по суті випливає з властивості рівнозваженості, закладеної у принципі юридичної рівності учасників цивільних правовідносин (висновок, сформульований Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 04.09.2020 у справі № 311/2145/19).

Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті обов`язок добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора.

Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (пункт 6 частини 1 статті 3, частини 2 та 3статті 13 ЦК України).

Одним зі способів захисту добросовісної сторони є принцип, згідно з яким особа втрачає право посилатися на будь-які факти на обґрунтування вимог, якщо її попередня поведінка підтверджує, що вона дотримується протилежної позиції.

Доктрина «venire contra factum proprium» (заборони суперечливої поведінки), в основі якої лежить принцип добросовісності, базується ще на римській максимі - «non concedit contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

По суті згаданий принцип римського права venire contra factum proprium є вираженням equitable estoppel - однієї з найважливіших доктрин загального права. В системі загального права ця доктрина ґрунтується на principles of fraud. Вона спрямована на недопущення ситуації, в якій одна сторона може займати іншу позицію в судовому розгляді справи, що відрізняється від її більш ранньої поведінки або заяв, якщо це ставить протилежну сторону у невигідне становище (постанови Верховного Суду від 28.04.2021 у справі № 910/9351/20, від 09.06.2021 у справі № 911/3039/19, від 08.09.2021 у справі №910/10444/20, від 24.10.2019 у справі № 904/3315/18).

Європейським судом з прав людини у своїй практиці також було неодноразово застосовано принцип «естопель», тобто принцип, який означає категоричне заперечення такої поведінки сторони в процесі, якою вона перекреслює те, що попередньо було нею визнано в цьому та/або іншому судовому процесі («Хохліч проти України», заява № 41707/98).

Є такі критерії добросовісної поведінки: вона має бути очікуваною, характерною для інших учасників цивільних правовідносин за порівнянних обставин; поведінка учасника цивільно-правових відносин не повинна обмежувати право чи позбавляти права інших осіб та має враховувати права, законні інтереси іншої сторони правовідносин; поведінка сторони має бути законною, зокрема не допускаються дії виключно з протиправною метою або з наміром заподіяти шкоду іншій особі; учасники цивільних правовідносин повинні сприяти своєму контрагенту різними способами, у тому числі через отримання необхідної інформації. Відповідність дій сукупно усім цим критеріям дозволить оцінити такі дії як добросовісні. В іншому разі є підстави стверджувати про недобросовісну поведінку та зловживання правом.

Головне завдання застосування принципу добросовісності полягає у тому, щоби перешкодити стороні отримати переваги та вигоду внаслідок своєї непослідовної поведінки на шкоду іншій стороні, яка добросовісно поклалася на певну юридичну ситуацію, створену першою стороною або обома. Інакше кажучи, принцип добросовісності проявляється у тому, що жодна особа не може отримувати переваги від своєї незаконної або недобросовісної поведінки.

Таким чином, беручи до уваги, що позивачем як Виконавцем не вчинялись усі передбачені Договором дії для належного виконання зобов`язань з ремонту вагона № 67197483 та повідомлення Замовника про його проведення, не доведено обставин настання простою вагона з вини саме Замовника, при цьому підтверджено актами звірки відсутність заборгованості Замовника перед Виконавцем, здійснення подальшого нарахування плати за знаходження вагону на тразакційній колії ВРП, - свідчить про допущення позивачем суперечливої поведінки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Положеннями п. 4 ст. 231 ГК України визначено, що розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Відповідно п. 7.3. Договору за несвоєчасне виконання (порушення) грошового зобов`язання, у тому числі прострочення його виконання, Замовнику нараховується пеня від суми простроченого платежу у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача 32 311,29 грн пені за визначений позивачем період з 23.05.2024 по 19.11.2024, оскільки дія договору закінчилась 31.12.2023.

Частково погоджуючись з висновком суду першої інстанції, колегія суддів також констатує, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції не встановлено порушень ТОВ «НВП «МК-Експансія» виконання грошових зобов`язань за Договором, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні вимог позивача у цій частині.

Щодо решти позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за період з 23.05.2024 до 19.11.2024 суд першої інстанції дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог та здійснив розрахунок заборгованості самостійно.

Місцевий господарський суд встановив, шо позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу від 30.10.2024 № 1112 про погашення заборгованості, яка виникла за користування вагоном. Таким чином, відповідач повинен був сплатити плату за користування та відповідальне зберігання вагону протягом 5 банківських днів, а саме: до 05.11.2024 включно. На думку суду, обов`язок відповідача сплатити заборгованість відповідно до вимоги позивача настав 05.11.2024, що виключає можливість стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за період з 23.05.2024 до 19.11.2024. Відтак, суд вважав, що вірно розрахований розмір належної до стягнення з відповідача суми 3% річних становить 287,03 грн, при цьому період нарахування інфляційних втрат становить менше місяця, що виключає можливість нарахування таких втрат.

Згідно з правовою позицією, яка міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду в від 07.04.2020 у справі №910/4590/19, де аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, зроблено висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.

Враховуючи попередні висновки колегії суддів щодо відсутності порушення ТОВ «НВП «МК-Експансія» виконання грошових зобов`язань за Договором суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у частині 1 статті 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК).

Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.10.2010 у справі «Трофимчук проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, суди мають належним чином зазначати підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що у цій постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Частиною 1 статті 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи, викладені ТОВ «НВП «МК-Експансія» в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр з ремонту та експлуатації колійних машин» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості за надання послуг з ремонту вантажних вагонів № ЦРЕКМ/ТЕРМЗ/Д-23005 від 23.02.2023 у розмірі 301 739,96 грн - у повному обсязі, а апеляційна скарга, - задоволенню.

Водночас, викладені у відзиві на апеляційну скаргу заперечення позивача не знайшли свого підтвердження в рамках спростувань викладених апелянтом в апеляційній скарзі доводів в цілому.

Згідно ч. 14 ст. 129 ГПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так, судові витрати апелянта зі сплати судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України, з урахуванням приписів ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», покладаються на позивача - АТ «Українська залізниця».

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «МК-Експансія» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2025 у справі № 910/15148/24 - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2025 у справі № 910/15148/24 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр з ремонту та експлуатації колійних машин» Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «МК-Експансія» про стягнення заборгованості у розмірі 301 739,96 грн - повністю.

3. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (адреса: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5; ідентифікаційний код юридичної особи - 40075815) в особі філії «Центр з ремонту та експлуатації колійних машин» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (адреса: 03126, м. Київ, вул. Володимира Качали, 7; ідентифікаційний код - 40123454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «МК-Експансія» (адреса: 02091, м. Київ, вул. Дружби Народів, 9; ідентифікаційний код - 40385504) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги - 5 431,32 грн (п`ять тисяч чотириста тридцять одна гривня 32 копійки).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в частині 3 статті 287 ГПК України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді О.О. Євсіков

В.А. Корсак