ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2025 р. Справа№ 911/1685/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

секретар судового засідання Медведєва К.І.,

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника Генерального прокурора Мустеца Ігоря Васильовича

на рішення Господарського суду Київської області від 26.02.2025

та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 17.03.2025

у справі № 911/1685/24 (суддя Христенко О.О.)

за позовом Заступника Генерального прокурора Мустеца Ігоря Васильовича в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров`я України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоспецпром»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача:

Державне підприємство «Медичні закупівлі України»

про стягнення 4 639 036,69 грн,

ВСТАНОВИВ:

Заступник Генерального прокурора (далі - прокурор) звернувся до Господарського суду Київської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров`я України (далі - МОЗ України, позивач) до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоспецпром» (далі - ТОВ «Автоспецпром»), в якій просив суд стягнути з ТОВ «Автоспецпром» до Державного бюджету України 4 639 036,69 грн., з яких: 2 914 602,41 грн. пені та 1 724 434,28 грн. штрафу. Крім того, прокурор просив суд покласти на відповідача судові витрати.

Позовні вимоги умотивовані тим, що ДП «Медичні закупівлі України» як замовник провело спрощену процедуру закупівлі, предметом купівлі якої був спеціалізований санітарний транспорт екстреної медичної допомоги типу С як систему медичних виробів, допоміжних засобів до них та устаткування (код згідно з УКТЗЕД 8703 32 19 00) ДК 021:2015 - 34110000-1 Легкові автомобілі (НК 024:2019 - 35988 Автомобільна швидка допомога) (далі - товар) (номер оголошення про проведення спрощеної закупівлі, присвоєний електронною системою закупівель - ID: UА-2021-08-18-011149-а)

За результатами процедури закупівлі 24.09.2021 між ДП «Медичні закупівлі України» та переможцем, ТОВ «Автоспецпром», був укладений договір № 09/247-09/2021.

Звертаючись із позовом до господарського суду, прокурор вказував, що ТОВ «Автоспецпром» порушило умови договору та поставило обумовлений договором № 09/247-09/2021 товар із значним порушенням строків, установлених пунктом 4.1 Договору № 09/247-09/2021, однак ДП «Медичні закупівлі України» як замовник не застосував до цивільного правопорушника передбачені розділом 9 договору штрафні санкції

В обґрунтування підстав для представництва інтересів держави у суді прокурор стверджував, що МОЗ України є головним розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми і уповноваженим на захист державних інтересів у спірних правовідносинах.

Посилаючись на правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені нею у постанові від 21.06.2023 по справі №905/1907/21, прокурор вказував, що МОЗ як розпорядник бюджетних коштів є особою, яка уповноважена на вжиття заходів представницького характеру інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів бюджету, тому МОЗ є належним позивачем у спорі, що виникає при виконанні договору про закупівлю спеціалізованого санітарного транспорту екстреної медичної допомоги ;

ДП «Медичні закупівлі України» засноване на державній власності та належить до сфери управління МОЗ України і є підзвітним йому. Як головний розпорядник бюджетних коштів і відповідальний виконавець бюджетної програми, МОЗ зобов`язане забезпечити цільове та ефективне використання бюджетних коштів, зокрема законність та ефективність використання ДП «Медичні закупівлі України» коштів державного бюджету за Договором щодо закупівлі спеціалізованого санітарного транспорту, тож МОЗ вправі стягнути штрафні санкції за невиконання зобов`язання, яке укладалось для забезпечення потреб держави у сфері охорони здоров`я.

Рішенням Господарського суду Київської області від 26.02.2025 у справі №911/1685/24 у задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи свій висновок, місцевий господарський суд виходив з того, що передбачені договором пені та штраф не підлягають стягненню з постачальника на користь державного бюджету України за позовом Міністерства охорони здоров`я України.

Відхиляючи доводи прокурора, місцевий господарський суд вказав, що та обставина, що сплачені на рахунок постачальника кошти в якості попередньої оплати були коштами загального фонду Державного бюджету України за певною бюджетною програмою, не має окремого правового значення для визначення особи, яка має право на нарахування та стягнення неустойка за неналежне виконання умов договору постачальником сплачується на рахунок ДП «Медичні закупівлі України». Такою особою є кредитор у зобов`язанні, яким є ДП «Медичні закупівлі України».

Додатковим рішенням Господарського суду Київської області від 17.03.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоспецпром» від 27.02.2025 про ухвалення додаткового рішення, щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу у справі № 911/1685/24 задоволено частково. Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоспецпром» 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із мотивами та висновками суду першої інстанції при прийнятті рішення та додаткового рішення, заступник Генерального прокурора Мустеца Ігор Васильович звернувся через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду Київської області від 26.02.2025 по справі №911/1685/24 та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Прокурор просив скасувати додаткове рішення Господарського суду Київської області від 17.03.2025 у справі № 911/1685/24 та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоспецпром» про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права та процесуального права, а також неправильним та неповним встановленням обставин справи.

Скаржник зазначав, що суд першої інстанції незаконно відмовив у задоволенні позову і не стягнув на користь держбюджету пені пославшись на умови договору і його сторони.

На думку прокурора, суд розглянув спір на підставі норм цивільного та господарського законодавства, однак не врахував правової природи державного контракту, а також повноважень сторін спору щодо виконання договору про публічну закупівлю. Прокурор вважав, що при вирішенні спору суд не застосував норм спеціального бюджетного законодавства, які регулюють відносини,у яких виник спір, і тим позбавив МОЗ, як головного розпорядника бюджетних коштів права на стягнення штрафних санкцій за невиконання зобов`язань, що укладалось для забезпечення потреб держави у сфері охорони здоров`я.

Договір про закупівлі спеціалізованого санітарного транспорту для закладів охорони здоров`я України укладено одержувачем бюджетних коштів Державним підприємством «Медичні закупівлі України» за результатами проведеної публічної закупівлі на підставі Закону України «Про публічні закупівлі» на виконання бюджетної програми, відповідальним виконавцем якої визначено Міністерство охорони здоров`я України. Отже, за твердженнями прокурора, договір є підставою виникнення бюджетних зобов`язань, до яких підлягають обов`язковому застосуванню норми БК України.

Скаржник вважав, що оскільки держава фактично була платником за договором, вона має право і на стягнення,у разі порушення договору, штрафних санкцій за невиконання бюджетного зобов`язання і зарахуванню їх до загального фонду Державного бюджету України відповідно до вимог п. 23 ч. 2 ст. 29 БК України. На переконання скаржника, інтереси держави порушені не застосуванням до відповідача передбаченої договором неустойки за затримку у поставці товару, внаслідок чого на користь держави не були стягнуті кошти, які могли бути використані на задоволення її потреб.

На доведення правильності своїх тверджень прокурор послався на правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 21.06.2023 у справі №905/1907/21, та висновки Верховного Суду, наведені у постанові від 09.08.2023 у справі №924/1283/21.

Стосовно незгоди з висновками суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат, у тому числі витрат, додаткового рішення, то скаржник зазначив, що детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатами Адвокатського об`єднання «УНІЛЕКС» в рамках надання правничої допомоги ТОВ «Автоспецпром» у справі №911/1685/24 відповідно до договору від 23.02.2020 ;23/02-20 про надання правової допомоги, додатку №13 не містить порядку обчислення гонорару адвоката, кількість витрачених адвокатами годин . Відповідно до опису робіт, клієнт АО «УНІЛЕКС» - ТОВ «Автоспецпром» отримало 8 послуг, п`ять з яких - подання відзиву на позовну заяву, клопотання про залишення позову без розгляду, заперечення на відповідь на відзив та письмові пояснення,при цьому доводи є аналогічними до змісту відзиву на позовну заяву, тож їх підготовка не потребувала тривалого часу та значних зусиль.

Скаржник звертав увагу апеляційного суду на ту обставину, що у провадженні господарських судів перебували загалом 15 аналогічних справ за позовами прокурора до ТОВ «Автоспецпром»,тому адвокати були обізнані з обставинами усіх цих справ, що, поза сумнівом, істотно спрощує надання правничих послуг.

Розмір судових витрат, пов`язаних із наданням адвокатами послуг щодо надання ним и подання процесуальних документів, є неспіврозмірним, оскільки доводи й позиція сторони відповідача не відрізняється від доводів, викладених у процесуальних документах по іншим справам.

Крім того, скаржник вказував на те, що вирішуючи спір, суд першої інстанції за результатами розгляду справи 911/1685/24 по суті підтвердив доводи прокурора про те, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, але безпідставно не застосував під час розгляду заяви ТОВ «Автоспецпром» про ухвалення додаткового рішення вимоги ч. 9 ст. 129 ГПК України.

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2025 матеріали апеляційної скарги Заступника Генерального прокурора Мустеца Ігоря Васильовича у судовій справі № 911/1685/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника Генерального прокурора Мустеца Ігоря Васильовича на рішення Господарського суду Київської області від 26.02.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 17.03.2025 у справі №911/1685/24. Розгляд апеляційної скарги призначено на 02.07.2025.

26.05.2025 від Державне підприємство «Медичні закупівлі України» до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Державне підприємство просило апеляційну скаргу Заступника Генерального прокурора Мустеца Ігоря Васильовича задовольнити повністю та скасувати рішення Господарського суду Київської області від 26.02.2025 та додаткове рішення Господарського суду Київської області від 17.03.2025 по справі №911/1685/24 і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

27.05.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоспецпром» до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.

На переконання відповідача, рішення Господарського суду Київської області від 26.02.2025 про відмову в задоволенні позову та додаткове рішення Господарського суду Київської області від 17.03.2025 у справі № 911/1685/24 є законними та обґрунтованими.

Відповідач зазначав, що пункт 23 ч. 2 ст. 29 БК України не підлягав застосуванню при розгляді господарського спору, адже вказана норма стосується випадків зарахування до Державного бюджету України штрафів та пені, які застосовуються відповідно до закону, тобто мова йде про податкові, митні, адміністративні правопорушення тощо, а не про пені, сплата якої передбачається у цивільних та господарських договорах, про що наголошується у актуальній судовій практиці Верховного суду.

Відповідач, спростовуючи доводи прокурора, зазначив, що у справі, яка переглядається, сторонами договору є ДП «Медичні закупівлі України» (покупець) і ТОВ "Автоспецпром" (постачальник), а тому зобов`язання щодо сплати неустойки, встановлене договором, виникає між цими суб`єктами.

Також відповідач заперечив проти задоволення заяви прокурора і долучення до апеляційної скарги додаткових доказів, які не були подані разом із позовною заявою.

Щодо доводів скаржника про необґрунтованість додаткового рішення, то відповідач звернув увагу на те, що під час розгляду справи №911/1685/24 в суді першої інстанції адвокатом було підготовлено ряд процесуальних документів та забезпечено присутність на усіх 8 судових засіданнях у справі №911/1685/24.

Суд першої інстанції задовольнив частково заяву ТОВ «Автоспецпром» про винесення додаткового рішення у справі та стягнув з Офісу Генерального прокурора 10000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, що становить менше 10 відсотків від заявленої суми.

Посилання прокуратури на те, що «всі процесуальні документи по справі були самостійно підготовлені представником ТОВ «Автоспецпром» та не можуть бути включені до акту приймання-передачі наданих послуг, як виконані Адвокатським об`єднання «УНІЛЕКС», відповідач вважав безпідставними.

Також відповідач у відзиві на апеляційну скаргу повідомив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із апеляційним переглядом справи №911/1685/24 становитиме 60 000 гривень.

02.06.2025 Заступника Генерального прокурора Мустеца Ігоря Васильовича до Північного апеляційного господарського суду надійшли пояснення на відзив ТОВ «Автоспецпром».

30.06.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоспецпром» до Північного апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення.

02.07.2025 від Міністерства охорони здоров`я України до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів, що підтверджують повноваження представника Міністерства охорони здоров`я України.

У судове засідання 02.07.2025 з`явились прокурор, представники позивача, відповідача та третьої особи.

Розглянувши доводи апелянта, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, з огляду на таке.

За результатами процедури закупівлі 24.09.2021 між ДП «Медичні закупівлі України» та ТОВ «Автоспецпром» був укладений договір № 09/247-09/2021.

За умовами договору постачальник взяв на себе зобов`язання у строки, в порядку та на умовах визначених цим договором, поставити замовнику спеціалізований санітарний транспорт, а замовник прийняти такий товар та оплатити його в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Найменування (номенклатура, асортимент) товару, обсяг та кількість товару, ціна за одиницю товару та загальна вартість товару вказується в специфікації (додаток № 1), що є невід`ємною частиною цього договору (пункт 1.2 договору).

Відповідно до пункт 1.4 договору договір виконується в рамках виконання бюджетної програми «Розвиток системи екстреної медичної допомоги та модернізація і оновлення матеріально-технічної бази закладів охорони здоров`я» та постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2021 № 339 «Деякі питання розвитку системи екстреної медичної допомоги у 2021 році»

Поставка товару здійснюється відповідно до Incoterms 2020. Поставка товару здійснюється на умовах DDP (пункти 2.1, 2.2 договору).

Відхиляючи доводи апелянта з приводу того, що укладений за результатами процедури закупівлі договір поставки регулюється нормами Бюджетного Кодексу України з тих підстав, що джерелом сплати коштів на придбання товару був Державний бюджет, а договір на придбання був укладений за результатами проведення публічних торгів, колегія суддів виходить з того, що віднесення майнових відносини до цивільно-правових полягає не за критерієм організаційно-правової форми суб`єктів, які вступають у цивільні договірні відносини, а за тими ознаками, що вступаючи у цивільні відносини на підставі вільного волевиявлення, її суб`єкти є юридично та самостійно рівними .

До майнових відносин,заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. ( ч.2 статті 1 ЦК України) . У цьому зв`язку суд апеляційної інстанції вважає хибною думку прокурора про те, що укладений за результатами публічних торгів договір регулюється нормами бюджетного законодавства. Суд нагадує, що держава в особі її органів вступає у цивільно-правові відносини і діє на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

У Цивільному зобов`язанні, яке виникає, зокрема, з договорів, приймають участь дві сторони - боржник і кредитор, де боржник зобов`язаний вчинити на користь кредитора певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини другої статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У пункті 9.2 Договору сторони, керуючись принципом свободи договору, погодили умову про те, що Відповідач (постачальник) сплачує пені Третій особі (замовнику). Таким чином, доводи Скаржника про стягнення неустойки до Державного бюджету України, суперечать умовам договору і тому є безпідставними.

Та обставини, що джерелом коштів, за рахунок яких оплачено закупівлю товару, був Державний бюджет України, не змінює ані характеру правовідносин між сторонами, що виникли з цивільно-правового договору, ані особи кредитора, якій належить право на нарахування договірної неустойки до боржника, який порушив виконання або виконав його неналежним чином.

Аналогічних за змістом висновків Верховний Суд дійшов у постановах від 09.08.2024 у справі №917/1957/23 та від 09.09.2024 у справі №902/1372/23, де прокурор в інтересах держави звертався до суду з позовом про стягненні пені до Державного бюджету України.

Пунктом 23 частини другої статті 29 БК України передбачено зарахування до доходів загального фонду Державного бюджету України коштів від санкцій (штрафи, пеня тощо), які застосовуються відповідно до закону (крім штрафів, визначених пунктами 6-3, 6-4, 6-9, і 13-5 частини третьої цієї статті, пунктами 37-39 частини першої статті 64, пунктом 13 частини першої статті 64-1 та пунктами 26 і 27 частини першої статті 66 цього Кодексу).

Отже, ця норма регулює зарахування до Державного бюджету України штрафів і пені, які застосовуються відповідно до закону, тобто мова йде про податкові, митні адміністративні правопорушення тощо, а не про пені, сплата яких передбачено у цивільних правовідносинах.

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 09.08.2024 у справі №917/1957/23, що також узгоджується з попередніми висновками, яких Верховний Суд дійшов у постанові від 23.07.2024 у справі №909/532/23.

Прокурор, який приєднав до апеляційної скарги науковий висновок докторки юридичних наук, професорки кафедри цивільного права і процесу Донецького національного університету імені Василя Стуса Олени БЕЛЯНЕВИЧ, а також інші докази, не обґрунтував причин та обставин, які унеможливлювали своєчасне подання ним таких доказів до суду першої інстанції.

Утім, як вбачається з цього документу, датою його підписання є 26.02.2025 року, тож він був відсутній на момент прийняття судом першої інстанції оскаржуваного прокурором рішення .

Однак навіть долучення цього висновку не здатне вплинути на зміну правових висновків, які висловили суди першої та апеляційної інстанції у цій справі, адже висновок експерта у галузі права не може містити оцінки доказів, вказівок про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яке рішення має бути прийнято за результатами розгляду справи (частина друга статті 108 ГПК України).

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.11.2023 у справі №916/1489/22.

Науково-правовий висновок, підготовлений доктором юридичних наук, професором Беляневич О.А., не стосується питання застосування аналогії закону, аналогії права та / або змісту норм іноземного права і являє собою приватну думку науковця стосовно характеру відносин, що склалися у сфері закупівлі товарів за бюджетні кошти. Точка зору науковця не має обов`язкового характеру для суду та не звільняє суд від обов`язку зробити самостійні висновки щодо відповідних питань, які вирішує суд при апеляційному перегляді рішення суду першої інстанції .

Лист Мінфіну від 14.11.2024, на який посилається прокурор, не є джерелом права, має роз`яснювальний характер і підлягає обов`язковому врахуванню судами.

За установлених обставин, викладені в апеляційній скарзі доводи, фактично свідчать про незгоду апелянта з висновками суду, проте по суті їх не спростовують; підстав для скасування чи зміни рішення не містять, а тому визнаються судом апеляційної інстанції неспроможними.

Щодо оскарження додаткового рішення Господарського суду Київської області колегія суддів зазначає таке.

Статтею 16 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами ст. 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом частини другої статті 126 ГПК України до витрат на професійну правничу допомогу належать розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката.

23.02.2020 між Адвокатським об`єднанням «Унілекс» (об`єднання) і ТОВ «Автоспецпром» (клієнт) був укладений Договір № 23/02-20 про надання правової допомоги (далі-договір), відповідно до пункту умов 1.1 якого на умовах, передбачених даним договором, клієнт доручає, а об`єднання зобов`язується надавати за винагороду клієнту чи вказаним ним особам правову допомогу в порядку, обсязі та на умовах, визначених цим договором, його додатками.

У пунктах 5.2, 5.3 договору сторони погодили, що розмір гонорару визначається сторонами в відповідному додатку до договору. Клієнт сплачує об`єднанню гонорар, розмір якого встановлюється за домовленістю сторін у відповідному додатку до договору, та компенсує додаткові витрати шляхом перерахування грошових коштів протягом 35 календарних днів після надання рахунку на оплату і акту приймання-передачі наданих послуг на поточний рахунок об`єднання. Сторони можуть погодити інший порядок розрахунків у відповідному додатку до даного договору.

Відповідно до пункту 8.1 договору останній вступає в силу з дати його підписання сторонами та діє до фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань по договору.

У Додатку № 13 до договору сторони погодили обсяги правової допомоги (завдання на надання правової допомоги ) та розмір винагороди, а саме:

- аналіз позовної заяви заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі позивача - Міністерства охорони здоров`я ;

- підбір нормативно-правової бази, аналіз судової практики з подібних судових справ, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень щодо можливих варіантів дій, обрання стратегії правового захисту;

- підготовка та подача до суду заяв та клопотань, заяв по суті справи та інших процесуальних документів у справі № 911/1685/24;

- участь адвоката в судових засіданнях у справі № 911/1685/24;

Розмір винагороди (гонорар) - 120 000,00 грн.

26.02.2025 між Адвокатським об`єднанням «Унілекс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автоспецпром» підписаний Акт приймання-передачі наданих послуг, відповідно до пункту 1 якого на виконання Додатку № 13 до договору об`єднання надало, а клієнт прийняв наступні послуги (правову допомогу):

- аналіз позовної заяви заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі позивача - Міністерства охорони здоров`я;

- підбір нормативно-правової бази, аналіз судової практики з подібних судових справ, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень щодо можливих варіантів дій, обрання стратегії правового захисту;

- підготовка та подача до суду відзиву на позовну заяву в судовій справі № 911/1685/24;

- підготовка та подача до суду заперечень на відповідь на відзив в судовій справі № 911/1685/24;

- підготовка та подача до суду клопотання про залишення позову без розгляду в судовій справі № 911/1685/24;

- підготовка та подача до суду письмових пояснень від 08.10.2024 в судовій справі № 911/1685/24;

- підготовка та подача до суду письмових пояснень від 03.12.2024 в судовій справі № 911/1685/24;

- участь в судових засіданнях у справі № 911/1685/24 (03.07.2024, 14.08.2024, 04.09.2024,09.10.2024, 06.11.2024, 04.12.2024, 22.01.2025, 26.02.2025).

Згідно з пунктом 2 зазначеного акту загальна вартість наданих послуг склала 120 000,00 грн.

Суд звертає увагу, що в Акті від 26.02.2025 зазначено про участь адвоката в судових засіданнях 03.07.2024 та 14.08.2024. Однак, суд відзначає, що судові засіданні в зазначені дати у справі № 911/1685/24 судом не призначались та не проводились, про що свідчать наявні в матеріалах справи ухвали суду та протоколи судових засідань. При цьому, ухвалою суду від 03.07.2024 у справі № 911/1685/24 перше підготовче засідання було призначено судом лише на 21.08.2024.

Також об`єднання склало детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (Адвокатським об`єднанням «Унілекс») у справі № 911/1685/24, яка розглядалась Господарським судом Київської області.

На оплату наданої правничої допомоги об`єднання виставило клієнту рахунок на оплату № 26-02/2052-2 від 26.02.2025 на суму 120 000,00 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 18.01.2024 у справі №9901/459/21 зазначила, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись

Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Тобто, норми, якими встановлено, що «суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони» та «суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачем відповідне клопотання» не є тотожними за своєю суттю, що фактично відповідає висновку, викладеному у вищевказаній постанові.

При цьому, у постанові від 05.10.2021 у справі №907/746/17 колегія суддів Верховного Суду акцентувала увагу на тому, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав не пов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть якщо відсутнє клопотання учасника справи про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

Колегія суддів відхиляє доводи прокурора про безпідставне незастосування судом першої інстанції положень ч.9 ст. 129 ГПК України.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Колегія суддів зазначає, що застосування положень ч. 9 ст. 129 ГПК України є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявності підстав та доказів, що підтверджують наявність таких підстав.

Посилання прокурора на те, що всі процесуальні документи по справі були самостійно підготовлені представником ТОВ «Автоспецпром» та не можуть бути включені до акту приймання-передачі наданих послуг, як виконані Адвокатським об`єднання «УНІЛЕКС» визнаються неспроможними, позаяк спростовуються матеріалами справи, зокрема акту приймання-передачі наданих послуг, з яких вбачається, що формування спірних документів було здійснено адвокатом.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що формування документів однією особою (адвокатом на виконання укладеного договору) та безпосереднє подання такого документа до суду іншою уповноваженою особою підприємства (самопредставництво) не заборонено чинним законодавством.

Разом із тим, колегія суддів звертає увагу на те, що надані документи на підтвердження розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з прокурора, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію, зокрема, пропорційності, співмірності та розумної необхідності таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена у додаткових постановах Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18, від 18.06.2019 у справі №922/3787/17, а також у постанові Верховного Суду від 25.08.2022 у справі № 911/3323/14.

Проаналізувавши подані докази на підтвердження понесених витрат відповідача на професійну правничу допомогу адвоката, а також мотиви, з яких виходив суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного додаткового рішення, колегія суддів погоджується про неспівмірність таких витрат та подальше їх зменшення до 10 000,00 грн.

Колегія суддів враховує правові висновки Верховного Суду щодо правомірності стягнення судових витрат з прокуратури, у справах за позовами прокурора в інтересах держави, які викладено в постанові від 19.01.2023 у cправі №923/507/21.

Висновок суду

Судова колегія вважає, що місцевий господарський суд не допустив порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних апелянтом судових рішень.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин справи апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення Господарського суду Київської області від 26.02.2025 та додаткове рішення Господарського суду Київської області від 17.03.2025 у справі № 911/1685/24 - слід залишити без змін.

Розподіл судових витрат

В силу статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника Генерального прокурора Мустеца Ігоря Васильовича на рішення Господарського суду Київської області від 26.02.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 17.03.2025 у справі № 911/1685/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 26.02.2025 та додаткове рішення Господарського суду Київської області від 17.03.2025 у справі № 911/1685/24 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/1685/24 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 22.07.2025.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко