РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.06.2025Справа № 910/2859/23 (367/2259/15-ц)

За позовною заявою Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації

до 1) Ірпінської міської ради Київської області;

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Монтана";

3) ОСОБА_1 ;

4) ОСОБА_2 ;

5) ОСОБА_3

про скасування рішення, визнання недійсним державних актів та витребування з незаконного володіння земельної ділянки,

в межах справи № 910/2859/23

За заявою Головного управління ДПС у місті Києві, як відокремленого підрозділу ДПС (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія Монтана" (02095, м. Київ, вул. Княжий затон,9-А, кв. (офіс) 369, )

про банкрутство

Суддя Мандичев Д.В.

Секретар судового засідання Улахли О.М.

Представники учасників:

прокурор - Лук`янчук А.В.,

від позивача - не з`явилися,

від відповідачів-1, 2, 3, 4, 5 - не з`явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва знаходиться справа №910/2859/23 за заявою Головного управління ДПС у місті Києві, як відокремленого підрозділу ДПС про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія Монтана".

На розгляді Ірпінського районного суду перебувала справа №367/2259/15-ц за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації Ірпінської міської ради Київської області; Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Монтана"; ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 про скасування рішення, визнання недійсним державних актів та витребування з незаконного володіння земельної ділянки,

Ухвалою Ірпінського міського суду від 24.04.2024 матеріали цивільної справи №367/2259/15-ц за позовною заявою Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Ірпінської міської ради Київської області, ТОВ "Будівельна компанія "Монтана", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування рішення, визнання недійсним державних актів та витребування з незаконного володіння земельної ділянки передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва (01054, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 44-В).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2024 справу №367/2259/15-ц за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Ірпінської міської ради Київської області, ТОВ "Будівельна компанія "Монтана", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування рішення, визнання недійсним державних актів та витребування з незаконного володіння земельної ділянки прийнято до розгляду в межах справи №910/2859/23, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 20.11.2024.

15.11.2024 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив ліквідатора ТОВ "БК "Монтана".

19.11.2024 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив відповідача-1.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2024 відкладено судове засідання у справі №910/2859/23 (367/2259/15-ц) на 20.12.2024.

20.12.2024 до суду надійшло клопотання представника Ірпінської міської ради про проведення судового засідання без його участі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2024 позов Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до 1) Ірпінської міської ради Київської області; 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Монтана"; 3) ОСОБА_1 ; 4) ОСОБА_2 ; 5) ОСОБА_3 про скасування рішення, визнання недійсним державних актів та витребування з незаконного володіння земельної ділянки залишено без розгляду.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2025 апеляційну скаргу Заступника керівника Київської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.12.2024 року у справі №910/2859/23(367/2259/15-ц) задоволено. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.12.2024 року у справі №910/2859/23(367/2259/15-ц) скасовано. Справу №910/2859/23(367/2259/15-ц) направлено до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

Матеріали справи №910/2859/23(367/2259/15-ц) повернуто до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 призначено розгляд справи у судовому засіданні на 18.06.2025.

17.06.2025 до суду надійшло клопотання представника Ірпінської міської ради про проведення судового засідання без його участі.

До судового засідання 18.06.2025 з`явився прокурор, який підтримав заявлений позов у повному обсязі.

Представники інших учасників справи у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце його проведення були повідомлені належним чином.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі рішення Ірпінської міськради від 25.06.2010 № 4772-90-V ОСОБА_1 29.09.2010 видано державний акт серії ЯЛ №583535 на право власності на земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер :01:177:0010, із цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

На підставі договору купівлі-продажу від 19.10.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Нельзіним М.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 4853, земельну ділянку площею 0,10 га на АДРЕСА_1 придбала ОСОБА_2

18.02.2011 вказану земельну ділянку придбав ОСОБА_3 , про що свідчить договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Нельзіним М. С. та зареєстрований у реєстрі за № 747.

Крім того, на підставі договору купівлі-продажу від 17.09.2012, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Нельзіним М. С. та зареєстрованого в реєстрі за № 5956, земельну ділянку площею 0,10 га на АДРЕСА_1 придбало ТОВ «БГМ ЛТД».

Посилаючись на те, що вказане рішення Ірпінської міськради прийнято, а державний акт видано з порушенням вимог чинного законодавства, що земельна ділянка знаходиться за межами м. Ірпеня, тому Ірпінська міськрада вийшла за межі наданих їй повноважень щодо розпорядження земельною ділянкою, перший заступник прокурора Київської області просив: визнати недійсними рішення Ірпінської міськради від 25 червня 2010 року № 4772-90-V у частині передачі ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,10 га та державний акт серії ЯЛ №583535 на право власності на земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер :01:177:0010, виданий ОСОБА_1 , з відміткою про відчуження земельної ділянки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ТОВ «БГМ ЛТД»; витребувати з незаконного володіння ТОВ «БГМ ЛТД» на користь держави в особі Київської ОДА вказану земельну ділянку; визнати за державою в особі Київської ОДА право власності на цю земельну ділянку.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на наступне.

Згідно з п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки.

Частиною 1 ст. 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Згідно зі статтею 84 Земельного Кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної і приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Частиною першою статті 116 Земельного кодексу України унормовано, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

За положеннями статті 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, через які також згідно зі статтями 83, 84 ЗК України набувається та реалізується право комунальної власності на землю та право державної власності на землю. Комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Статтею 80 ЗК України передбачено, що самостійними суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності, а також держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Зі змісту пред`явлених позовних вимог слідує, що спір виник із приводу незаконного відчуження земельної ділянки площею 0,10 га, кадастровий номер :01:177:0010, розташованої на АДРЕСА_1 у м. Ірпені Київської області.

У той же час, як установлено судом, відповідно до Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, який належить до І-ІІІ категорії складності, яка була зареєстрована Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області 18.11.2015 за номером КС38, такий об`єкт, як: комплекс багатоквартирних житлових будинків із вбудованими приміщеннями комерційного призначення (будинок № 1) , розташований за адресою: Київська область, м. Ірпінь, АДРЕСА_1, 2-є, 2-е, 2-ж, код об`єкта 1122.2, категорія складності ІІІ, зведення якого відбувалось, зокрема, і на земельній ділянці з кадастровим номером :01:177:0010, вважати закінчений будівництвом об`єкт готовим до експлуатації.

Згідно з Декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, який належить до І-ІІІ категорії складності, яка була зареєстрована Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області 18.11.2015 за номером КС72, такий об`єкт, як: комплекс багатоквартирних житлових будинків із вбудованими приміщеннями комерційного призначення (будинок № 2), розташований за адресою: Київська область, м. Ірпінь, АДРЕСА_1, 2-є, 2-е, 2-ж, код об`єкта 1122.2, категорія складності ІІІ, зведення якого відбувалось, зокрема, і на земельній ділянці з кадастровим номером :01:177:0010, вважати закінчений будівництвом об`єкт готовим до експлуатації.

Відповідно до Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, який належить до І-ІІІ категорії складності, яка була зареєстрована Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області 18.11.2015 за номером КС82, такий об`єкт, як: комплекс багатоквартирних житлових будинків із вбудованими приміщеннями комерційного призначення (будинок № 3) , розташований за адресою: Київська область, м. Ірпінь, АДРЕСА_1, 2-є, 2-е, 2-ж, код об`єкта 1122.2, категорія складності ІІІ, зведення якого відбувалось, зокрема, і на земельній ділянці з кадастровим номером :01:177:0010, вважати закінчений будівництвом об`єкт готовим до експлуатації.

У пункті 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461 (далі - Порядок), у редакції, чинній на момент подання описаних вище декларацій до контролюючого органу, визначено, що прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до I-III категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органами державного архітектурно-будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до IV і V категорії складності, здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката.

Згідно з пунктом 11 вказаного Порядку датою прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката.

Таким чином, об`єкти нерухомості (комплекс багатоквартирних житлових будинків із вбудованими приміщеннями комерційного призначення (будинок № 1, будинок 2, будинок 3) за адресою Київська область, м. Ірпінь, АДРЕСА_1, 2-є, 2-е, 2-ж) з 18.11.2015 введені в експлуатацію, що підтверджується деклараціями про готовність об`єкта до експлуатації, який належить до І-ІІІ категорії складності, що були зареєстровані Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області 18.11.2015.

Рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області № 254/14 від 23.11.2015 «Про присвоєння поштових адрес об`єкту нерухомого майна - комплексу багатоквартирних житлових будинків, із вбудованими приміщеннями комерційного призначення, що побудований на земельних ділянках в АДРЕСА_1, 2-є, 2-е, 2-ж» присвоєно поштові адреси комплексу багатоквартирних житлових будинків із вбудованими приміщеннями комерційного призначення (будинок АДРЕСА_2 ) за адресою: Київська область, м. Ірпінь, АДРЕСА_1, 2-є, 2-е, 2-ж.

У частині 2 статті 382 ЦК України зазначено, що всі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна.

Згідно з п. 6. ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку (ч. 2 ст. 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», в редакції, чинній на момент прийняття об`єкту в експлуатацію, замовник будівництва або попередній власник будинку зобов`язаний передати один примірник технічної документації на будинок згідно з переліком, визначеним центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства, співвласникам в особі їх об`єднання або особі, уповноваженій співвласниками у передбаченому цим Законом порядку. У разі якщо об`єднання співвласників багатоквартирного будинку не створено та уповноважену особу не визначено, примірник технічної документації на будинок передається управителю, якщо його обрано відповідно до закону.

Як слідує з відомостей від 12.11.2024 із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та його архівної складової частини щодо об`єктів нерухомого майна (щодо багатоквартирних будинків), які розташовані за адресою: Київська обл., Бучанський р., м. Ірпінь, вулиця АДРЕСА_1, корп. 1-3, у реєстрі наявні дані про власників житлових та нежитлових приміщень вказаного об`єкту.

Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього.

Також, судом ураховано правову позицію Великої Палати Верховного Суду щодо застосування принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за нею). Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, хоча безпосередньо і не закріплений у такому вигляді в законі, знаходить вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (див. постанови від 4 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (пункт 8.5), від 3 квітня 2019 року у справі № 921/158/18 (пункт 51), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункти 37-38), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 54)). Згідно з вказаним принципом особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (пункт 42), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 54)).

Відтак, станом на момент розгляду справи судом, на спірній земельній ділянці, кадастровий номер :01:177:0010, розташований комплекс багатоквартирних житлових будинків із вбудованими приміщеннями комерційного призначення (будинок № 1, будинок 2, будинок 3) за адресою Київська область, м. Ірпінь, АДРЕСА_1, 2-є, 2-е, 2-ж, який уведений в експлуатацію, та право власності на житлові та нежитлові приміщення в якому зареєстровано за іншими особами, які не є учасниками даної справи.

За змістом статті 45 ГПК України сторони - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник). При цьому відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, за рахунок якої, в принципі, можливо було б задовольнити позовні вимоги. Захисту в судовому порядку підлягають порушене право й охоронювані законом інтереси саме від відповідача. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 зі справи № 910/17792/17.

Частиною 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

ЄСПЛ у рішенні від 24 червня 2003 року (заява № 44277/98) «Стретч проти Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії» встановив, що, оскільки особу позбавили права на її майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції».

У рішенні ЄСПЛ у справі "Зеленчук та Цицюра проти України" зазначено, що перша і найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання державної влади у безперешкодне користування своїм майном повинно бути законним: згідно з другим реченням першого абзацу особа може бути позбавлена майна тільки "на умовах, передбачених законом", а за змістом другого пункту держави мають право здійснювати контроль за використанням власності шляхом забезпечення дотримання "законів". Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, властивий всім статтям Конвенції. Принцип законності передбачає, що відповідні положення національного законодавства є досить доступними, точними і передбачуваними в їх застосуванні.

Втручання держави у право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися "значною свободою (полем) розсуду". Втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинне здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, який має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Критерій пропорційності передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції з прав людини і основоположних свобод, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" - це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". Одним із елементів дотримання критерію пропорційності при втручанні у право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18.05.2023 у справі № 906/743/21, від 11.04.2023 у справі № 915/1912/19, від 12.06.2019 у справі № 916/1986/18, від 29.01.2020 у справі № 927/83/19.

Ураховуючи наведені обставини в їх вукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Інші доводи учасників справи судом розглянуті, проте на результат вирішення спору не вплинули. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain).

Згідно статті 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до приписів статті 129 ГПК України судовий збір покладається на прокуратуру.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 16.07.2025

Суддя Д.В. Мандичев