ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2025 р. Справа№ 910/5995/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Кропивної Л.В.

Руденко М.А.

при секретарі судового засідання Муковоз В.І.,

за участю представників:

від позивача - Гуленко Ю.М.;

від відповідача-1 - представник не прибув;

від відповідача-2 - представник не прибув;

від відповідача-3 - Сільченко Т.А.;

від відповідача-4 - Мандригель Р.С.;

від відповідача-5 - представник не прибув;

від відповідача-6 - представник не прибув;

від відповідача-7 - представник не прибув;

від відповідача-8 - представник не прибув;

від відповідача-9 - представник не прибув;

від відповідача-10 - представник не прибув;

від відповідача-11 - представник не прибув;

від відповідача-12 - представник не прибув;

від відповідача-12 - представник не прибув;

від відповідача-13 - представник не прибув;

від третьої особи-1 - представник не прибув;

від третьої особи-2 - представник не прибув;

від третьої особи-3 - Мацегорін А.О.;

від третьої особи-4 - Мацегорін А.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.03.2025 про відмову у поновленні пропущеного процесуального строку у справі №910/5995/24 (суддя -Турчин С.О.) за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до 1) ОСОБА_1 ; 2) ОСОБА_2 ; 3) ОСОБА_3 ; 4) ОСОБА_4 ; 5) ОСОБА_5 ; 6) ОСОБА_6 ; 7) ОСОБА_7 ; 8) ОСОБА_8 ; 9) ОСОБА_9 ; 10) ОСОБА_10 ; 11) ОСОБА_11 ; 12) ОСОБА_12 ; 13) ОСОБА_13 , третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "НАДРА"; третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Національний банк України; третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕГАПОЛІСЖИТЛОБУД"; третя особа-4, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю "ДХ Інвест Нерухомість" про солідарне стягнення 1 757 389 357,57 грн.

встановив наступне.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.03.2025 у задоволенні клопотань відповідача-3 ОСОБА_3 від 04.03.2025, від 18.03.2025 про поновлення строку для подання доказів - Висновку експерта №1041/81101 від 17.12.2024 та Висновку експерта №1041/81201 від 25.02.2025 до суду - відмовлено; залишено без розгляду докази, додані до клопотань від 04.03.2025, від 18.03.2025 та до заперечень від 03.03.2025; долучено до матеріалів справи заперечення відповідача-3 ОСОБА_3 від 03.03.2025 (без додатків).

Постановляючи вказану ухвалу місцевий господарський суд виходив з того, що відповідач мав достатньо часу для подання доказів для обґрунтування своїх заперечень, однак, наданими йому процесуальними правами не скористався. Так, строк на подання відзиву було продовжено за клопотанням відповідачки-3 до 19.08.2024 та відповідно адвокат ОСОБА_3. мала достатньо часу для звернення до експертних установ для замовлення експертного дослідження. Однак, зі змісту висновків вбачається, що із зверненнями щодо проведення судових експертиз представник відповідачки-3 звернулася 12.09.2024 та 01.11.2024. Клопотання про надання додаткового строку на подання доказів - висновків експертизи та доказів на підтвердження замовлення таких висновків, до суду не подавала.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, відповідач 3 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати, поновити строк на подання висновків та залучити їх.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що ним у відзиві на позовну заяву повідомлено про неможливість вчасно подати всі докази.

В судове засідання 30.06.2025 прибули представники позивача, відповідача 3 та 4, а також третіх осіб 3, 4.

В судовому засіданні представником апелянта заявлено клопотання про зупинення провадження у справі, у зв`язку з необхідністю повідомлення про розгляд даної справи відповідача-8 в порядку передбаченому Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах.

Колегією суддів відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, з огляду на наступне.

Так, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2025 постановлено звернутися до Центрального Органу Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії - Royal Courts of Justice в особі The Senior Master (For the attention of the Foreign Process Section) (Room E16, Strand, London WC2A 2LL) з проханням про вручення Вільсону Ховарду Джоржу (45 Pont Street, London, United Kingdom, SW1X 0BX) перекладу на англійську мову з нотаріальним засвідченням ухвали від 19.05.2025 про відкладення розгляду справи на 30.06.2025.

Згідно витягу з офіційного сайту АТ "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень вказане відправлення вручено Центральному Органу Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії - Royal Courts of Justice в особі The Senior Master 23.06.2025.

Крім цього, апеляційним господарським судом було здійснено направлення ухвали Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2025 безпосередньо на адресу ОСОБА_8 , яка, згідно повідомлення про вручення міжнародного відправлення була ним отримана 20.05.2025.

Отже, апеляційним господарським судом вжито всіх належних заходів за для повідомлення відповідача 8 про дату та час судових засідань у даній справі, а тому колегія суддів вважає обізнаною вказану особу про наявність даного апеляційного провадження.

Враховуючи, що провадження у даній справі відкрито 11.06.2024, вказана особа має бути обізнаною із його наявністю та слідкувати за ходом розгляду справи, добросовісно користуючись своїми правами.

Отже, підстави для зупинення провадження у даній справі відсутні.

Після проголошення Судом відмови у задоволенні клопотання про зупинення провадження, представником скаржника заявлено клопотання про відкладення з таких самих мотивів, що й попереднє клопотання про зупинення.

Колегією суддів відмовлено в його задоволенні, оскільки, як вже було встановлено вище, апеляційним господарським судом вжито всіх належних заходів за для повідомлення відповідача 8 про дату та час судових засідань у даній справі, а тому колегія суддів вважає обізнаною вказану особу про наявність даного апеляційного провадження.

В судовому засіданні представник апелянта - відповідача 3 у справі підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги були підтримані також представниками відповідача 4 та третіх осіб 3, 4.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідачі 1-2, 5-13, а також треті особи 1,2 правом на участь представників у даному судовому засіданні не скористалися, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Так, підтвердженням повідомлення третіх осіб 1, 2 є довідки про доставку електронного документа (ухвали суду від 19.05.2025 про відкладення розгляду справи на 30.06.2025) до електронних кабінетів вказаних осіб.

Стосовно повідомлення відповідачів 1-2, 5-13, то судом на адреси офіційного місця проживання вказаних осіб було здійснено направлення ухвали від 19.05.2025 про відкладення розгляду справи на 30.06.2025.

Кореспонденція суду, направлена відповідачам 1-2, 5-13, повернулася з відміткою органу поштового зв`язку про відсутність адресатів за вказаними адресами.

Відповідно до частин 3, 7 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

Крім цього, колегією суддів враховуються висновки Великої Палати Верховного Суду наведені в ухвалі від 05.10.2023 у справі № 9901/218/21 про те, що до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "за закінченням терміну зберігання", "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Враховуючи належне повідомлення вказаних осіб, а також з урахуванням того, що неявка їх представників в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/5995/24, постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 04.07.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.08.2024 задоволено частково клопотання відповідача-3 ОСОБА_3 про продовження строку для подання відзиву, продовжено відповідачу-3 процесуальний строк для надання відзиву до 19.08.2024.

21.08.2024 відповідачем-3 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому, зокрема, вказано про неможливість подання доказів разом з відзивом, які будуть подані пізніше.

У підготовчому засіданні 27.02.2025 суд постановив протокольну ухвалу з оформленням окремого документа про закриття підготовчого провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 20.03.2025.

03.03.2025 відповідачем-3 подано до суду заперечення, до яких додано Висновок експерта №1041/81101 від 17.12.2024 та Висновок експерта №1041/81201 від 25.02.2025. Клопотань про поновлення строку на їх подання не заявлено.

04.03.2025 відповідачем-3 подано до суду клопотання про поновлення строку для подання до суду доказів - Висновку експерта №1041/81101 від 17.12.2024 та Висновку експерта №1041/81201 від 25.02.2025.

В обґрунтування вказаного клопотання заявник послався на те, що станом на момент подання відзиву на позовну заяву вказані висновки не були виготовлені, а тому відповідно не могли бути поданими у визначений законом строк.

18.03.2025 через відділ діловодства суду від ОСОБА_3 надійшло клопотання від 18.03.2025 про поновлення строку для подання до суду доказів - Висновку експерта №1041/81101 від 17.12.2024 та Висновку експерта №1041/81201 від 25.02.2025, з мотивуванням аналогічним, наведеному вище.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні клопотань відповідача-3 ОСОБА_3. від 04.03.2025, від 18.03.2025 про поновлення строку для подання доказів - Висновку експерта №1041/81101 від 17.12.2024 та Висновку експерта №1041/81201 від 25.02.2025 до суду, виходячи з наступного.

За частинами першою та другою статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Стаття 13 ГПК України встановлює, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Співставляючи стадії процесу доказування та стадії судового процесу, судова колегія враховує, що згідно із статтею 177 ГПК України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

За змістом статей 181, 182 ГПК України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Підготовче засідання проводиться судом з повідомленням учасників справи. У підготовчому засіданні суд, у тому числі, з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; встановлює порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті, про що зазначається в протоколі судового засідання; призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті; здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

У главі 3 розділу ІІІ ГПК України закріплені положення, які встановлюють порядок реалізації принципу "диспозитивності господарського судочинства" у підготовчому засіданні. Він полягає в тому, що кожен учасник справи може довести певні обставини справи, подавши відповідні докази, надавши пояснення чи заперечення саме під час підготовчого провадження. Це зумовить чітко визначене загальне спрямування судового розгляду, окреслить коло питань, що підлягають розв`язанню на стадії судового розгляду та дозволить процесуально зекономити час розгляду справи. Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12.08.2021 у справі № 910/17567/19, від 09.11.2021 у справі № 913/20/21.

Відповідно до статті 194 ГПК України завданнями розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Тобто, вирішення спору на підставі матеріалів, які зібрані поза межами підготовчого провадження, не відповідає завданням, які визначені процесуальним законом для кожної стадії господарського процесу.

Стадія підготовчого провадження з огляду на її мету є не формальною, а реальною запорукою здійснення ефективного правосуддя на стадії розгляду справи по суті, тож належне та добросовісне ставлення до стадії підготовчого провадження як з боку суду, так і з боку всіх учасників справи, є таким, що у повній мірі відповідає засадам справедливого правосуддя та завданням господарського судочинства. На важливість дотримання строку на подання доказів звертав свою увагу Верховний Суд й раніше у постановах від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 03.04.2019 № 913/317/18, від 03.10.2019 у справі №902/271/18.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Господарським процесуальним законодавством не врегульовано питання щодо повернення суду першої інстанції до стадії підготовчого провадження після його закриття.

Разом з тим Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.01.2022 у справі № 234/11607/20 зроблено висновок, що: "при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод".

Звертаючись до практики Верховного Суду, колегія суддів враховує, що у пункті 30 постанови Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 902/271/18 сформульовано такий правовий висновок:

"Також Верховний Суд звертається до власної практики, зокрема, постанови від 02.10.2019 у справі № 916/2421/18, у якій Верховний Суд погодився з судами першої та апеляційної інстанцій у питанні можливості повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття у випадку, якщо судом встановлено замовчування відповідачем важливого питання, яке мало б бути вирішено саме на стадії підготовчого провадження. На думку Верховного Суду, стадія підготовчого провадження з огляду на її мету є не формальною, а реальною запорукою здійснення ефективного правосуддя на стадії розгляду справи по суті, тож належне та добросовісне ставлення до стадії підготовчого провадження як з боку суду, так і з боку всіх учасників справи, є таким, що у повній мірі відповідає засадам справедливого правосуддя. На важливість дотримання строку на подання доказів звертав свою увагу Верховний Суд й раніше у постановах від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 03.04.2019 № 913/317/18".

Тобто, суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть повернутися до стадії вчинення тих чи інших процесуальних дій, які за загальним правилом можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження, й після закриття підготовчого провадження.

Разом з тим такі обставини мають бути вагомими, оскільки можливість повернення до дій, що проводяться на стадії підготовчого провадження, з будь-яких підстав нівелює саме значення стадій господарського процесу: як підготовчого провадження, так і стадії розгляду справи по суті. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16.12.2021 у справі №910/7103/21.

В силу принципів диспозитивності та змагальності господарського судочинства, сутність яких викладено в статтях 13, 14 Господарського процесуального кодексу України, а також приписах статті 74 цього Кодексу, збирання доказів у справі не є обов`язком суду.

Навпаки, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування у господарському процесі покладений виключно на сторони спору, кожна з яких несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 80 цього Кодексу, чітко врегульовано порядок та строки подання доказів учасниками справи. Так, за частиною 3 вказаної статті відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно частини 4 цієї статті, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Частина 5 цієї статті визначає, що у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Отже, за змістом вказаних норм всі докази, які підтверджують заперечення, мають бути подані відповідачем одночасно з поданням відзиву, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена відповідачем до суду та належним чином обґрунтована.

Відповідно до частини восьмої статті 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції не встановив вагомих обставин неподання відповідачем 3 доказів у встановлений процесуальним законом строк.

Стосовно доводів скаржника про те, що відповідач 3 не мав можливості подати суду вказані висновки №1041/81101 від 17.12.2024 та №1041/81201 від 25.02.2025 до суду, оскільки вони були виготовлені та отримані після закриття підготовчого провадження, та при цьому, відповідачем 3 у відзиві на позовну заяву, поданому 21.08.2024 було повідомлено суду першої інстанції про неможливість подання доказів разом з відзивом, та що вони будуть подані пізніше, слід зазначити наступне.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.08.2024 задоволено частково клопотання відповідача-3 ОСОБА_3 про продовження строку для подання відзиву, продовжено відповідачу-3 процесуальний строк для надання відзиву до 19.08.2024.

У підготовчому засіданні 27.02.2025 суд постановив протокольну ухвалу з оформленням окремого документа про закриття підготовчого провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 20.03.2025.

З висновків, поданих відповідачем 3 вбачається, що за їх виготовленням заявник звернувся 12.09.2024 та 01.11.2024, тобто вже після спливу продовженого судом строку на подання відзиву.

Доводів стосовно того, що перешкоджало відповідачу 3 звернутися із відповідними запитами для виготовлення висновків раніше - до спливу строку на подання відзиву, не наведено.

При цьому, вказуючи у відзиві про подання в майбутньому доказів відповідач 3 навіть не звернувся за виготовленням висновків до 19.08.2024.

Отже, скаржник не навів вагомих обставин, які перешкоджали подати докази до суду першої інстанції вчасно.

Враховуючи те, що заявник не навів поважних причин, які перешкодили своєчасному поданню доказів, місцевий господарський суд у відповідності до норми процесуального закону правомірно відмовив у поновленні строку на їх подання та залишив висновки без розгляду.

Стосовно доводів скаржника про надмірний формалізм суду першої інстанції, колегія суддів вказує наступне.

Згідно зі статтею 46 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, сторони також мають ще коло прав і обов`язків, передбачених статтею 46 ГПК України.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Наведеними процесуальними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку на вчинення певних дій. Для цього учасники справи повинні вчиняти усі можливі та залежні від них дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

З огляду на обрання відповідачем 3 процесуальної поведінки у вигляді звернення за отриманням висновків експертів після спливу строку, продовженого судом, на подання відзиву, відмова суду першої інстанції у поновленні строку на подання цих доказів, на переконання колегії суддів не є надмірним формалізмом.

Отже, виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є правомірною, а тому відповідно підлягає залишенню без змін.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на заявника (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.03.2025 про відмову у поновленні пропущеного процесуального строку у справі №910/5995/24 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача 3 у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова враховуючи перебування колегії суддів у відпустці з 07.07.2025 по 11.07.2025 складена: 16.07.2025 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді Л.В. Кропивна

М.А. Руденко