ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2025 Справа № 914/1229/25

За позовом:Приватного підприємства «Термінал-327», м. Львів
до відповідача:Фізичної особи-підприємця Мухи Павла Орестовича, м. Львів
про:стягнення заборгованості, пені, інфляційних втрат та 20% річних
Суддя Крупник Р.В. Секретар Зусько І.С.
Представники сторін:
від позивача:Задорожний Ю.В. адвокат;
від відповідача:не з`явився.

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ.

Приватне підприємство «Термінал-327» (надалі Позивач, ПП «Термінал-327») звернулося до Господарського суду Львівської області із позовною заявою до фізичної особи-підприємця Мухи Павла Орестовича (надалі Відповідач, ФОП Муха П.О.) про стягнення заборгованості, пені, інфляційних втрат та 20% річних.

Ухвалою від 22.04.2025 суд залишив позовну заяву без руху, встановивши заявникові строк для усунення недоліків позову.

Позивачем подано суду заяву вх. №11481/25 від 02.05.2025, якою усунуто недоліки позову, визначені ухвалою від 22.04.2025.

Ухвалою від 06.05.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, розгляд справи ухвалив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання у справі призначив на 02.06.2025.

У судовому засіданні 02.06.2025 суд прийняв до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог (вх. №2383/25 від 30.05.2025) та ухвалив здійснювати розгляд справи з її урахуванням, оголосив перерву у судовому засіданні до 19.06.2025.

У судових засіданнях 19.06.2025, 30.06.2025 оголошувалася перерва, востаннє до 11.07.2025.

Представник позивача у судове засідання 11.07.2025 з`явився, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Від позивача до суду надійшли додаткові пояснення (вх. № 18549/25 від 11.07.2025).

Відповідач у судове засідання 11.07.2025 не з`явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи (вх. №18571/25 від 11.07.2025).

КЛОПОТАННЯ СТОРІН.

Відповідачем заявлено клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із затримкою у відряджені та неможливістю прийняти участь у судовому засіданні.

Надаючи оцінку відповідним доводам, суд зазначає, що такі не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому у задоволенні клопотання відповідача слід відмовити.

Згідно із частиною 1 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Таким чином, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності відповідача.

При цьому суд зауважує, що відповідачем реалізовано своє право на висловлення заперечень проти позовних вимог. Крім цього, з дати відкриття провадження у справі у нього було достатньо часу для надання додаткових пояснень щодо суті позовних вимог. Відтак, відмова у задоволенні клопотання ФОП Мухи П.О. жодним чином не порушуватиме його прав та законних інтересів.

ДОВОДИ СТОРІН.

Доводи позивача.

Позов обґрунтовано тим, що 07.02.2024 між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) укладено Договір суборенди нежитлового приміщення №Ш327/Т327-ч.21-02/2024-с, на виконання якого відповідачу у строкове, платне користування передано приміщення за адресою: м. Львів, вул. Шевченка, 327, №ч.21, перший поверх. Відповідне приміщення перебуває у користуванні позивача на підставі Договору оренди №327/л-Т/2024-о від 04.01.2024, укладеного із ПП «Лео Буд».

Як стверджує позивач, відповідач допустив прострочення зі сплати орендної плати за грудень 2024 року, січень-лютий 2025 року.

Зважаючи на це, він просить стягнути із відповідача 33`945,10 грн., з яких 30`495,24 грн. основний борг, 1`591,33 грн. пеня, 763,90 грн. інфляційні втрати, 1`094,63 грн. 20% річних.

Доводи відповідача.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що заборгованість перед позивачем у нього відсутня. Крім цього, 03.03.2025 змінився власник орендованих приміщень, із яким відповідач уклав договір оренди. Відповідач належним чиною здійснює сплату орендних платежів за новим договором оренди.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

04.01.2024 між ПП «Термінал-327» (орендар) та ПП «Лео Буд» (орендодавець) укладено Договір оренди нежитлового приміщення №327/Л-Т/2024-о, згідно із яким позивачу на підставі Акта приймання-передачі від 04.01.2024 було передано в строкове платне користування нежитлові приміщення, а саме: будівлю гаражу, літ. «Б-3», загальною площею 2032,9 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Шевченка, буд. 327 (Т.1; а.с. 59-63).

Пунктом 8.3 цього Договору передбачено, що орендар має право без отримання письмового дозволу орендодавця передавати приміщення (або його частину) в суборенду чи інше субкористування з додержанням вимог законодавства України, з обов`язковим визначенням умов суборенди таким чином, щоб умови договорів суборенди відповідали умова цього договору.

Судом встановлено, що позивач передав відповідачу в суборенду частину орендованого ним нежитлового приміщення. Так, 07.02.2024 між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) укладено Договір суборенди нежитлового приміщення №Ш327/Т327-ч.21-02/2024-с, відповідно до пункту 1.1 якого орендодавець передає орендарю, а орендар приймає у орендодавця у строкове платне користування нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Шевченка, 327, №ч.21 перший поверх, корпус літ. «Б-3» загальною площею (із урахуванням коефіцієнту BOMA) 133,4 м2, яке на законних підставах перебувають у користуванні орендодавця (Т.1; а.с. 20-27).

Сторонами підписано додатки до Договору, а саме Додаток №1 «Основні умови суборенди приміщення» від 07.02.2024, Додаток №2 «План приміщення та його розташування в межах поверху» від 07.02.2024, Додаток 3 «Акт приймання-передачі приміщення» від 07.02.2024, Додаток №1-01 «Основні умови суборенди приміщення» від 30.01.2025 (Т.1; а.с. 28-31).

Договірні умови викладатимуться судом з урахуванням змісту додатків до Договору.

Як передбачено пунктами 3.1, 3.4 Договору, передача приміщення в оренду підтверджується актом передачі-приймання приміщення, підписаним уповноваженими представниками сторін, який складається у двох примірниках по одному для кожної зі сторін. Акт передачі-приймання приміщення є додатком та невід`ємною частиною договору. Приміщення вважається переданим орендодавцем орендарю з дня підписання уповноваженими представниками сторін акта передачі-приймання приміщення.

На виконання умов Договору, позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування обумовлене сторонами приміщення, що підтверджується Актом приймання-передачі приміщення від 07.02.2024 (Т.1; а.с. 30).

Відповідно до пункту 1.2 Договору приміщення передається в оренду виключно для здійснення діяльності орендаря у відповідності до цільового призначення приміщення та з додержанням вимог чинного законодавства України. Приміщення передається в орендарю для здійснення діяльності із надання транспортних послуг.

Приміщення передається в оренду на строк до 31.01.2026 включно (пункт 2.1 Договору).

Судом встановлено, що сторони погодили здійснення відповідачем забезпечувального платежу. Так, згідно із пунктом 8.1 Договору після його підписання орендодавець виставляє орендарю рахунок про сплату забезпечувального платежу. Розмір забезпечувального платежу становить двомісячний розмір орендної плати та підлягає перерахуванню протягом 7 (семи) календарних днів від дати підписання договору.

На виконання умов Договору, відповідач 07.02.2024 перерахував позивачу забезпечувальний платіж у розмірі 30`495,24 грн., що прослідковується зі змісту банківської виписки по рахунку та розрахунку боргу (Т.1; а.с. 47, 33-34, 106-107).

Сторони погодилися, що за користування приміщенням орендар платитиме орендодавцю орендну плату платіж, який обчислюється з розрахунку погодженої сторонами ціни за оренду 1 (одного) кв.м. приміщення помножену на загальну площу орендованого приміщення (із урахуванням коефіцієнту ВОМА) з помісячним нарахуванням та сплатою. Розмір орендної плати за один місяць становить грошовий еквівалент 400,20 долара США без ПДВ (грошовий еквівалент 3,00 долара США без ПДВ за 1 кв.м.). Розмір орендної плати є динамічним, розраховується і здійснюється в гривні згідно з комерційним курсом продажу долара США, встановленого АТ КБ «Приватбанк» станом на перше число розрахункового місяця (пункт 4.1 Договору).

Пунктом 4.2 Договору передбачено, що орендна плата розраховується щомісячно станом на перше число розрахункового місяця та підлягає індексації на індекс інфляції (індекс споживчих цін), обчислений центральним органом виконавчої влади, що реалізує політику у сфері статистики.

Як визначено пунктом 6.4 Договору, усі передбачені договором оплати нараховуватимуться від дати підписання сторонами акта передачі-приймання, незалежно від того чи орендар фактично розпочав свою діяльність. Передбачені в розділах 5 та 6 договору оплати нараховуються до дати підписання акта повернення-приймання приміщення або до моменту звільнення приміщення від майна орендаря.

Орендна плата сплачується орендарем до 10 (десятого) числа розрахункового місяця на підставі наданого рахунку. Рахунки надаються до 5 (п`ятого) числа розрахункового місяця. Рахунки вручаються орендодавцем представнику (працівнику) орендаря в приміщенні під розпис або направляються орендарю кур`єром, або рекомендованим поштовим відправленням, або направляються на адресу електронної пошти. У випадку відсутності рахунків у орендаря, останній зобов`язаний звернутись до орендодавця для отримання відповідних рахунків не пізніше ніж за три дні до дати останнього дня строку, встановленого договором для здійснення відповідної оплати. За відсутності рахунків, чи інших необхідних документів орендар здійснює всі фіксовані та погоджені сторонами оплати самостійно без рахунку відповідно до договору з подальшим отримання оригіналу такого рахунку для бухгалтерії та відповідним коригуванням платежів у разі переплати, чи недоплати. Неотримання рахунку орендарем не звільняє його від сплати відповідних платежів та не є підставою для продовження строків проведення розрахунків (пункти 6.5, 6.8, 6.9 Договору).

З матеріалів справи вбачається, що позивач виставляв відповідачу рахунки на оплату оренди за Договором за період з березня 2024 року по лютий 2025 року на загальну суму 196`738,32 грн. (Т.1; а.с. 35-46).

Судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконав свій обов`язок щодо здійснення орендної плати за Договором, оскільки повністю не сплатив орендних платежів та допустив при цьому прострочення у здійсненні оплати.

Так, до моменту звернення позивачем до суду із позовом, відповідач сплатив за Договором 150`686,21 грн., що підтверджується банківськими виписками по рахунку (Т.1; а.с. 47-51) та простежується зі змісту розрахунків позивача (Т.1; а.с. 33-34).

Таким чином, сума боргу відповідача становила 46`052,11 грн. (196`738,32 - 150`686,21). Вказана сума складалася із боргу: 1) за грудень 2024 року у розмірі 12`295,24 грн.; 2) за січень 2025 року у розмірі 16`968,48 грн.; 3) за лютий 2025 року у розмірі 16`788,39 грн.

Разом з цим, після звернення позивача до суду із позовом, а саме 05.05.2025, відповідач перерахував 15`556,87 грн. орендної плати, що підтверджується банківською випискою по рахунку (Т.1; а.с. 104-105) та простежується зі змісту уточнених розрахунків позивача (Т.1; а.с. 106-107).

У зв`язку із цим, позивач зменшив розмір заявлених позовних вимог, а розмір боргу відповідача становив 30`495,24 грн. (46`052,11 - 15`556,87). Вказана сума складається із боргу: 1) за січень 2025 року у розмірі 13`706,85 грн.; 2) за лютий 2025 року у розмірі 16`788,39 грн.

Позивач надсилав відповідачу для підписання Акти звірки взаємних розрахунків, у яких відобразив заборгованість останнього за Договором у розмірі 30`495,24 грн. (Т.1; а.с. 117-123). Разом з цим, у матеріалах справи відсутні докази їх підписання ФОП Мухою П.О.

Як передбачено пунктами 13.6, 13.7 Договору, у випадку порушення орендарем строків виконання зобов`язань по сплаті орендодавцеві орендної плати чи інших платежів, передбачених договором, орендар зобов`язаний сплатити орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, чинної на час нарахування від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

У випадку прострочення грошового зобов`язання по оплаті орендної плати, орендар, у порядку, визначеному статтею 625 ЦК України, зобов`язаний сплатити суму боргу та 20 (двадцять) процентів річних від простроченої суми.

На підставі вказаних пунктів, а також частини 2 статті 625 ЦК України позивач здійснив нарахування на суму основного боргу 1`591,33 грн. пені, 763,90 грн. інфляційних втрат та 1`094,63 грн. 20% річних, про стягнення яких просить суд.

Судом також з`ясовано, що 03.03.2025 змінився власник орендованих відповідачем приміщень. Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав №416029447 від 03.03.2025 новим власником нежитлових приміщень, що передавалися в суборенду, стало ТОВ «Захід-Хаб» (Т.1; а.с. 127).

04.03.2025 між ТОВ «Захід-Хаб» (орендодавець) та відповідачем (орендар) було укладено Договір оренди нежитлового приміщення №03-25/4, згідно із яким відповідачу на підставі Акта приймання-передачі від 04.03.2025 було передано в строкове платне користування нежитлові приміщення, корпус літ. «Б-3», перший поверх, приміщення 21, загальною площею 133,4 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Шевченка, буд. 327-В (Т.1; а.с. 59-63).

При цьому адреса нежитлових приміщень була змінена з «вул. Шевченка, буд. 327» на «вул. Шевченка, буд. 327-В» згідно із рішенням Господарського суду Львівської області від 20.02.2024 у справі №914/3140/23.

ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судом встановлено, що між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) укладено Договір суборенди нежитлового приміщення №Ш327/Т327-ч.21-02/2024-с від 07.02.2024.

Відповідно до частини 1 статті 759, частини 1 статті 760 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Частиною 1 статті 774 ЦК України встановлено, що передання наймачем речі у володіння та користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач передав відповідачу в суборенду нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , №ч.21 перший поверх, корпус літ. «Б-3» загальною площею (із урахуванням коефіцієнту BOMA) 133,4 м2, яке на підставі Договору оренди нежитлового приміщення №327/Л-Т/2024-о від 04.01.2024 перебувало у користуванні ПП «Термінал-327». Необхідності отримання дозволу орендодавця для передачі нежитлового приміщення в суборенду Договором №327/Л-Т/2024-о від 04.01.2024 не передбачено.

Відповідно до частин 1, 5 статті 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Розмір орендної плати, порядок та строки її сплати сторони погодили у пунктах 4.1, 4.2, 6.4, 6.5, 6.8, 6.9 Договору. Крім цього, у пункті 8.1 Договору сторони домовились, що відповідач перерахує на користь позивача забезпечувальний платіж у розмірі двомісячного розміру орендної плати, а саме у сумі 30`495,24 грн.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що відповідач свого обов`язку за Договором щодо перерахування орендних платежів на користь позивача у повному розмірі і у встановлений строк належним чином не виконав. У зв`язку із цим, у нього утворився борг за січень-лютий 2025 року у розмірі 30`495,24 грн.

Як стверджує відповідач, у нього відсутня заборгованість перед позивачем, оскільки він сплатив усі орендні платежі.

Надаючи оцінку відповідним доводам, суд враховує ту обставину, що ФОП Муха П.О. 07.02.2024 перерахував позивачу забезпечувальний платіж у розмірі 30`495,24 грн., що відповідає вказаній вище сумі боргу відповідача.

Разом з цим, слід зазначити, що згідно із пунктом 8.4 Договору у випадку невиконання або неналежного виконання (прострочення) орендарем будь-якого зі своїх грошових зобов`язань в користь орендодавця за договором більше ніж на 10 (десять) календарних днів, орендодавець має право погасити заборгованість, що виникла за рахунок забезпечувального платежу. Таке погашення здійснюється у односторонньому порядку за рішенням орендодавця.

З наведених вище положень Договору випливає, що зарахування забезпечувального платежу в рахунок погашення боргу відповідача є правом, а не обов`язком позивача, яке він реалізує на власний розсуд.

У тексті позовної заяви, а також у ході розгляду справи представник позивача повідомляв, що ПП «Термінал-327» не зараховувало сплачений відповідачем забезпечувальний платіж у погашення боргу.

За наведених умов суд позбавлений можливості самостійно вирішити питання щодо зарахування 30`495,24 грн., що були сплачені відповідачем у якості гарантійного платежу, у рахунок його боргу, що становить цю ж суму грошових коштів, адже таке зарахування становитиме втручання у договірні відносини сторін.

Суд звертає увагу на те, що у межах матеріальних відносин сторони урегулювали питання повернення забезпечувального платежу у разі, якщо орендодавець не здійснив його зарахування в погашення боргу, тим самим гарантувавши дотримання прав орендаря (відповідача). Так, уже згаданим вище пунктом 8.4 Договору встановлено, що у випадку припинення дії договору, зокрема розірвання або відмови від договору, чи відмови від зобов`язання за договором, сума забезпечення (його частина) підлягає поверненню орендарю впродовж 15 (п`ятнадцяти) календарних днів від дати отримання орендодавцем відповідної письмової вимоги орендаря, якщо до цього часу забезпечувальний платіж (чи його частина) не був зарахований орендодавцем в рахунок оплати прострочених орендарем грошових зобов`язань та/або штрафних санкцій, що випливають із договору.

Отже, у разі припинення договірних відносин сторін та нереалізації орендодавцем свого права на зарахування забезпечувального платежу, орендар буде мати право у передбаченому Договором порядку звернутися із вимогою про повернення сплаченого забезпечувального платежу.

Як уже зазначалося вище, позивач не реалізував право, яке надане йому відповідно до пункту 8.4 Договору. Крім цього, в матеріалах справи відсутні докази розірвання Договору та припинення існування договірних відносин. У ході розгляду справи відповідач самостійно підтверджував, що договірні відносини суборенди не припинилися та продовжуються існувати.

Вказане слугує додатковим підтвердженням неможливості врегулювання у межах цього спору питання щодо зарахування сплаченого відповідачем забезпечувального платежу в погашення боргу.

Підсумовуючи викладене вище, суд доходить висновку про законність та обґрунтованість доводів позивача про наявність у відповідача боргу у розмірі 30`495,24 грн. Оскільки доказів повної чи часткової сплати вказаної суми ФОП Мухою П.О. подано не було, суд дійшов висновку про законність і обґрунтованість позовної вимоги про стягнення заборгованості та наявність підстав для її задоволення у повному обсязі.

Доводи відповідача про укладення ним Договору оренди від 04.03.2025 з новим власником нежитлових приміщень, що раніше передавались йому позивачем в суборенду, суд не бере до уваги, адже предметом спору виступає заборгованість, яка виникла до моменту укладення цього Договору (по 28.02.2025).

Що стосується позовних вимог про стягнення 1`591,33 грн. пені, 763,90 грн. інфляційних втрат та 1`094,63 грн. 20% річних, то такі підлягають задоволенню у повному обсязі.

Зі змісту розрахунків позивача (Т.1; а.с. 74-78) вбачається такий порядок нарахування пені, інфляційних втрат та 20% річних:

- за період з 11.12.2024 по 10.01.2025 нарахування проводяться на суму у розмірі 12`295,24 грн. (стосується простроченого боргу за грудень 2024 року);

- за період з 11.01.2025 по 10.02.2025 нарахування проводяться на суму у розмірі 16`968,48 грн. (стосується простроченого боргу за січень 2025 року);

- за період з 11.02.2025 по 16.04.2025 нарахування проводяться на суму у розмірі 16`788,39 грн. (стосується простроченого боргу за лютий 2025 року).

Визначені позивачем періоди та бази нараховування є правильними. Контррозрахунків відповідачем до суду подано не було.

Підсумовуючи викладене вище, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

У відповідності до частини 1 статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, у разі задоволення позову на відповідача.

Звертаючись до суду із позовом, ПП «Термінал-327» сплатило судовий збір у розмірі 2`422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №273 від 01.05.2025 та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (Т.1; а.с. 90, 93).

Зважаючи на задоволення позовних вимог у повному обсязі, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 2`422,40 грн.

Позивачем також заявлено до стягнення 12`000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 3 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Пункт 12 частини 3 статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначає відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Суд зазначає, що метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Так, частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У позовній заяві вказано, що судові витрати, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи складаються із витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10`000,00 грн. (Т.1; а.с. 5).

Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно із частиною 2 статті 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як передбачено частиною 3 статті 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Остаточну суму судових витрат на професійну правничу допомогу позивач визначив у розмірі 12`000,00 грн., на підтвердження чого ним надано:

1) Договір про надання правової допомоги №1004/2 від 10.04.2025, згідно із яким Адвокатське об`єднання «Статус Кво» (адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснювати захист та представництво, надання інших видів правової допомоги ПП «Термінал-327» (клієнт) стосовно стягнення з ФОП Мухи П.О. боргу за Договором суборенди нежитлового приміщення №Ш327/Т327-ч.21-02/2024-с від 07.02.2024, а клієнт зобов`язується оплачувати надання правової допомоги та інші витрати, необхідні для виконання договору (Т.1; а.с. 70-73, 137-140).

Відповідно до пункту 4.1 цього Договору вартість послуг (гонорар) адвокатського об`єднання розраховується та сплачується клієнтом наступним чином:

- 10`000,00 грн. сплачується клієнтом за надання адвокатським об`єднанням правової допомоги до складу якої входить: 1) проведення усних консультацій з представниками клієнта з питань доцільності звернення до господарського суду з позовом про стягнення з ФОП Мухи П.О. коштів; 2) проведення правового аналізу наданих клієнтом документів, що підтверджують факт наявності заборгованості ФОП Мухи П.О. перед клієнтом; 3) формування правової позиції та пошук шляхів стягнення з ФОП Мухи П.О. на користь клієнта коштів; 4) підготовка проєкту позовної заяви про стягнення з ФОП Мухи П.О. на користь клієнта коштів (в тому числі розрахунок штрафів, пені, відсотків річних); 5) направлення позовної заяви про стягнення з ФОП Мухи П.О. на користь клієнта коштів на адресу господарського суду.

- 1`000,00 грн. сплачується клієнтом за надання адвокатським об`єднанням правової допомоги із представництва інтересів клієнта у судовому засіданні господарського суду.

Пунктом 2.1 Договору №1004/2 від 10.04.2025 передбачено, що адвокатське об`єднання та його адвокати мають право залучати до виконання цього договору інших адвокатів та фахівців на договірних засадах, укладати з ними відповідні угоди.

Згідно із цим пунктом Адвокатське об`єднання «Статус Кво» (замовник) на підставі Договору про надання юридичних, правових, адвокатських послуг №10/04/2025-1 від 10.04.2025 залучило адвоката Задорожного Ю.В. (виконавець) для надання правової допомоги ПП «Термінал-327» (Т.1; а.с. 141-142).

Як передбачено пунктом 1.1 Договору №10/04/2025-1 від 10.04.2025, виконавець бере на себе зобов`язання по наданню ПП «Термінал-327», що є клієнтом замовника згідно із Договором №1004/2 від 10.04.2025, на довгостроковій основі комплексу адвокатської допомоги консультаційно-правового характеру у відповідності з умовами цього договору та наступними додатковими письмовими угодами, а замовник зобов`язується здійснювати оплату таких послуг. До складу послуг консультаційно-правового характеру включаються, зокрема послуги з надання адвокатської допомоги і представництва інтересів ПП «Термінал-327» у Господарському суді Львівської області, складання заяв, підготовка та подання заяв, клопотань, пояснень, претензій, позовних заяв та інших документів.

2) Акт №1 прийняття-передачі наданих послуг від 23.06.2025 за Договором №1004/2 від 10.04.2025 (Т.1; а.с. 143-144), згідно із яким адвокатське об`єднання надало позивачу послуги на загальну суму 12`000,00 грн., з яких:

2.1) 2`000,00 грн. за послуги із участі адвоката у судових засіданнях 02.06.2025 та 19.06.2025;

2.2) 10`000,00 грн. за такі послуги: проведення двогодинної усної консультації з представниками клієнта з питань доцільності звернення до суду з позовом про стягнення боргу з ФОП Мухи П.О. (2 год.), вивчення проблеми питання, норм законодавства, що регулюють спірні відносини, визначення обсягу доказів, вивчення судової практики у спірних правовідносинах (2 год.), проведення правового аналізу наданих клієнтом документів, що підтверджують факт заборгованості ФОП Мухи П.О. (2 год.), формування правової позиції та пошук шляхів стягнення з ФОП Мухи П.О. на користь клієнта коштів (2 год.), підготовка та подання до Господарського суду Львівської області позовної заяви про стягнення з ФОП Мухи П.О. на користь клієнта коштів (в тому числі розрахунок штрафів, пені, відсотків річних) (6 год.), підготовка та подання до суду заяви про зменшення розміру позовних вимог (2 год.).

У матеріалах справи наявні також ордер серії АА №1271946 від 10.04.2025, виданий адвокату Задорожному Ю.В., та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2049 від 26.08.2004 (Т.1; а.с. 99-100).

Здійснивши аналіз та оцінку представлених позивачем доказів понесення ним витрат на професійну правничу допомогу у справі, суд дійшов висновку, що факт надання позивачу професійної правничої допомоги підтверджується матеріалами справи.

За змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Необхідно зазначити, що на підставі критеріїв, які визначені в частині 4 статті 126 ГПК України, суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 ГПК України).

Враховуючи ту обставину, що відповідачем не заявлено клопотання про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу, то суд при вирішенні питання щодо стягнення цих витрат не керуватиметься передбаченими частиною 4 статті 126 ГПК України критеріями.

Разом з тим, при здійсненні розподілу судових витрат (в тому числі і витрат на правову допомогу) суд може керуватися положеннями статті 129 ГПК України, зокрема критеріями, що визначені частинами п`ятою сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Верховний Суд неодноразово (наприклад, в постанові від 25.05.2021 у справі №910/7586/19) висловлював правову позицію про те, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, як за клопотанням сторони, так і з власної ініціативи може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, повністю або частково у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу.

Крім цього, виробленою практикою Верховного Суду деталізовано як критерії, які суд з власної ініціативи може застосовувати при вирішенні питання про повну чи часткову відмову у відшкодуванні витрат на правову допомогу, так і їх порядок застосування. Зокрема:

1) Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (постанови КГС ВС від 10.10.2018 у справі №910/21570/17, від 14.11.2018 у справі №921/2/18, від 11.12.2018 у справі №910/2170/18, від 10.10.2019 у справі №909/116/19, від 18.03.2021 у справі №910/15621/19, постанова ВПВС від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

2) Вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин справи, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (постанови КГС ВС від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 01.06.2018 у справі №904/8478/16).

З урахуванням наведених вище норм процесуального законодавства України та правових позицій Верховного Суду, вирішуючи питання, щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд вважає за можливе з власної ініціативи зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які розподіляються позивачу.

При цьому, суд бере до уваги правові висновки Великої Палати Верховного Суду, котрі вона неодноразово викладала в постановах від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 (пункт 5.44), від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 (пункти 135, 147) не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

На переконання суду, заявлений до стягнення розмір витрат на правову допомогу не є пропорційним до предмета спору, адже становить третину ціни позову, а також враховуючи недоведення позивачем тих обставин, що справа №914/1229/25 має особливе значення для нього, та зважаючи на те, що справа не викликала публічного інтересу.

Не менш важливе значення має і те, що частина послуг із надання правової допомоги, які перелічені у Акті приймання-передачі, викладені таким чином, щоб штучно збільшити їх кількість. Так, послуги із 1) вивчення проблеми питання, норм законодавства, що регулюють спірні відносини, визначення обсягу доказів, вивчення судової практики у спірних правовідносинах; 2) проведення правового аналізу наданих клієнтом документів; 3) формування правової позиції та пошук шляхів стягнення боргу, є складовими однієї послуги із підготовки та подання до суду позовної заяви.

Зважаючи на викладене вище, суд доходить висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 6`000,00 грн. та стягнення вказаної суми із відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 2, 12, 42, 123, 126, 129, 222, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Мухи Павла Орестовича ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного підприємства «Термінал-327» (79015, м. Львів, вул. Героїв УПА, буд. 73; ) 30`495,24 грн.. основного боргу, 1`591,33 грн. пені, 763,90 грн. інфляційних втрат, 1`094,63 грн. 20% річних, 2`422,40 грн. судового збору та 6`000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до статті 327 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса сторінки суду http://lv.arbitr.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається.

Повне рішення складено та підписано 16.07.2025.

Суддя Крупник Р.В.