РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.07.2025Справа № 910/5292/25

Суддя Господарського суду міста Києва Лиськов М.О., розглянувши без виклику сторін у спрощеному позовному провадженні господарську справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕК ІНЖИНІРИНГ"

(02141, м. Київ, вул. Лариси Руденко, буд. 6-А;

ідентифікаційний код: 32767776)

до Акціонерного товариства "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ"

(04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 26/28;

ідентифікаційний код: 30019775)

про стягнення 556 999,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕК ІНЖИНІРИНГ" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" (далі-відповідач) про стягнення суми забезпечення виконання договору №УГВС 229/0206-23 від 18.07.2023 (гарантія) та безпідставно отримані відповідачем грошові кошти в загальному розмірі 573 382,54 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 01.05.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/5292/25 та постановив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Даною ухвалою, суд у відповідності до ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

15.05.2025 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в котрому заперечує проти задоволення позовних вимог, вказує на їх безпідставність, оскільки Товар за Договором було поставлено з простроченням, а отже у відповідача було безумовне право на пред`явлення вимоги за банківською гарантією, з огляду на позовні вимоги є необґрунтованими.

22.05.2025 позивачем подано відповідь на відзив із спростуванням аргументів відповідача та заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій вказано що після звернення до суду із позовом 02.05.2025 року Акціонерним товариством "Укргазвидобування" було здійснено оплату на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тек Інжиніринг" в розмірі 16 383,04 грн., з огляду на що ціна позову становить 556 999,50 грн.

Згідно приписів п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

В той же час, ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

З огляду на те, що заява позивача про зменшення позовних вимог відповідає вимогам, встановленим ст.ст. 46, 170 Господарського процесуального кодексу України, зокрема до неї додано докази направлення примірника такої заяви відповідачу, а також зважаючи на те, що вказана заява подана до суду до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне прийняти до розгляду відповідну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Тек Інжиніринг", у зв`язку з чим має місце нова ціна позову.

27.05.2025 відповідачем подано до суду заперечення на відповідь на відзив.

30.05.2025 позивачем подано до суду клопотання про покладення витрат на правничу допомогу на відповідача.

З моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тек Інжиніринг" (надалі - Позивач) та Акціонерним товариством "Укргазвидобування" в особі філії "УГВ-Сервіс" Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (надалі - Відповідач) 18.07.2023р року було укладено договір поставки за №УГВС 229/0206-23 (надалі - Договір).

Відповідно до умов Договору (п.1.1., 1.2., Договору, Специфікації №1, що є Додатком №1 до Договору та Додатку №4 до Договору) - Позивач взяв на себе обов`язок з поставки Відповідачеві запасних частини до лабораторного обладнання на загальну суму з врахуванням ПДВ - 11 139 990,00 грн. (далі - Товар), а Відповідач взяв на себе зобов`язання - прийняти і оплатити такий Товар.

Згідно специфікації №1 від 18.07.2023, що є Додатком №1 до Договору та згідно Додатку №4 до Договору - сторони погодили перелік Товару, його короткий опис, технічні характеристики, кількість, ціну, загальну вартість та умови і строки оплати.

Виконання Договору з боку ТОВ "Тек Інжиніринг" було гарантовано банківською гарантією № 33603 від 05.07.2023 р. на суму 556 999,50 грн.

На виконання умов укладеного сторонами Договору - Позивач (ТОВ «Тек Інжиніринг») за видатковими накладними № 24 від 18.01.2024 та № 47 від 31.01.2024 року поставив Відповідачеві (AT «Укргазвидобування») Товар, що обумовлений Договором.

Проте Відповідач відмовився від приймання поставленого Позивачем Товару, посилаючись на те, що на його думку поставлений Позивачем Товар не є тим Товаром що обумовлений Договором.

Після цього, Позивач був звернувся до суду із позовом про зобов`язання Відповідача виконати в натурі умови Договору шляхом прийняття Товарів, що поставлені Позивачем за умовами Договору.

За результатами розгляду справи 08.08.2024 р. Господарським судом м.Києва по справі № 910/5851/24, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Тек Інжиніринг» до Акціонерного товариства «Укргазвидобування» було задоволено повністю та зобов`язано Акціонерне товариство "Укргазвидобування" виконати в натурі умови Договору поставки за №УГВС229/0206-23 від 18.07.2023, відповідальністю "ТЕК Інжиніринг" поставленого ним Товару.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.11.2024 року дане рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2024 у справі №910/5851/24 залишено без змін.

Як вказує Позивач, на виконання рішення суду Відповідач 16.12.2024 року прийняв від Позивача Товари за Договором поставки за №УГВС 229/0206-23 та здійснив 20.01.2025 року за них розрахунок, що підтверджується видатковою накладною за №535 від 16.12.2024 р. та випискою з банківського рахунку Позивача за 20.01.2025 р.

Проте, обґрунтовуючи необхідність звернення до суду Позивач вказує, що ще 16.02.2024 р. AT «Укргазвидобування» направив SWIFT-повідомлення на ім`я Гаранта АТ «КБ «ГЛОБУС» з вимогою сплатити на свій рахунок повну суму гарантії в розмірі 556999,50 грн. у зв`язку з порушенням ТОВ "Тек Інжиніринг" зобов`язань по договору, а саме - порушення строку поставки Товару відповідно п.5.1., 6.3.1. Договору, специфікації 1 та графіку поставки товару.

19.02.2024 року АТ «КБ «Глобус» надіслав ТОВ "Тек Інжиніринг" лист-вимогу в якому було вказано, що для здійснення АТ «КБ «Глобус» платежу на користь Бенефіціара (Відповідача) за отриманою вимогою нам необхідно здійснити Гарантійний платіж згідно п.3.3. Договору про надання гарантії від 05.07.2023р. в розмірі 556 999,50 грн.

На виконання вказаного листа-вимоги з ТОВ «Тек Інжиніринг» 12.03.2024 року відбулось списання гарантійного платежу в розмірі 556 999,50 грн.

Проте, на переконання Позивача, ТОВ "Тек Інжиніринг" взяті на себе зобов`язання з поставки Товару виконав в повному обсязі, то виникла необхідність повернення на користь Позивача суми забезпечення виконання Договору, яку AT «Укргазвидобування» отримав за банківською гарантією у розмірі 556 999,50 грн.

Позивач звертався до Відповідача із вимогою від 20.01.2025р про повернення вказаної вище суми. Втім дана вимога була залишена Відповідачем без задоволення через ту обставину, що на його думку, мало місце прострочення з боку Позивача строків поставки Товару.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ "Тек Інжиніринг" повністю виконано умови Договору №УГВС 229/0206-23 на поставку товару від 18.07.2023 та сплачено штрафні санкції за порушення строків вказаної поставки, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача суму забезпечення виконання договору, отриману останнім на підставі Договору про надання гарантії № 33603/ЮГ-23 від 05.07.2023 та банківської гарантії № 33603 від 05.07.2025, яка забезпечувала виконання позивачем зобов`язань за Договором на поставку товару №УГВС 229/0206-23 від 18.07.2023, а також передбачених ним сум неустойок (пені, штрафів), оскільки відповідно до ст. 546 ЦК України та Порядку закупівель товарі, робіт та послуг, затвердженого наказом АТ "Укргазвидобування" від 01.08.2017 № 497 гарантія є видом забезпечення виконання зобов`язань, яке повертається після виконання договору.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 556 999,50 грн суми забезпечення виконання Договору поставки (яку відповідач отримав за банківською гарантією) у зв`язку з виконанням позивачем зобов`язання з поставки товару.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За правовою природою укладений між сторонами Договір №УГВС 229/0206-23 від 18.07.2023 є договором поставки.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 ЦК України (ст. 663 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

З огляду на викладене, своєчасність поставки товару постачальником є критерієм належності виконання зобов`язання з поставки товару, відтак пропущення постачальником встановленого в договорі строку поставки товару свідчить про порушенням зобов`язання з поставки товару.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення суду у справі № 910/5851/24, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тек Інжиніринг» до Акціонерного товариства «Укргазвидобування» про зобов`язання Акціонерне товариство "Укргазвидобування" виконати в натурі умови Договору поставки за №УГВС229/0206-23 від 18.07.2023, Відповідач 16.12.2024 року прийняв від Позивача Товари за Договором поставки за №УГВС 229/0206-23 та здійснив 20.01.2025 року за них розрахунок, що підтверджується видатковою накладною за №535 від 16.12.2024 р. та випискою з банківського рахунку Позивача за 20.01.2025 р.

Згідно п.4 ст.75 ГПК України - обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі ( за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. У сі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії .

Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Немає винятків стосовно преюдиціальності фактів, що не входили у предмет доказування в раніше розглянутій справі. Якщо суд помилково включив факт у предмет доказування, це не позбавляє його властивостей преюдиціального факту в розгляді іншої справи. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акту. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності.

Аналогічні положення знайшли своє відображення в пункті 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», згідно якої не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Таким чином, факт неналежного виконання позивачем умов Договору поставки належним чином доведений, а рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/5851/24 є преюдиціальним.

Як зазначалось вище, виконання умов Договору поставки було забезпечено Банківською гарантією № 33603 від 05.07.2025 на суму 556 999,50 грн, виданою ПАТ "КБ "ГЛОБУС".

За змістом виданої АТ «КБ «Глобус» гарантії № 33603 від 05.07.2023 року, гарант безумовно, тобто за першою вимогою Бенефіціара без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов, та безвідклично і без заперечно зобов`язується виплатити Бенефіціару на письмову вимогу будь-яку суму вказану в письмовій вимозі Бенефіціара, що не перевищує 556 999,50 грн. не пізніше 5 робочих днів з дати отримання письмової вимоги Бенефіціара.

Вказана Гарантія, як вбачається із її тексту, покриває виконання зобов`язань за Договором поставки за №УГВС 229/0206-23 від 18.07.2023 року.

Відповідно до ст. 200 Господарського кодексу України - гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Ч. 1 ст. 546 ЦК України встановлено, що гарантія є видом забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно ст. 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ст. 562 ЦК України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема, і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.

Пунктом 2 розділу І Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639 (Положення), визначено, що гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант приймає на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром (оформлене в письмовій формі або у формі повідомлення) сплатити кошти за принципала в разі невиконання останнім своїх зобов`язань у повному обсязі або їх частину в разі пред`явлення бенефіціаром вимоги та дотримання всіх вимог, передбачених умовами гарантії.

Відповідно до п. 2 глави 4 розділу II Положення, одержана вимога/повідомлення Бенефіціара або банку Бенефіціара є достатньою умовою для банку-гаранта (резидента) сплатити кошти Бенефіціару за гарантією, якщо вимога/повідомлення та документи, обумовлені в гарантії, відповідатимуть умовам, які містяться в наданій гарантії, а також отримані банком - гарантом (резидентом) протягом строку дії гарантії і способом, зазначеним у гарантії.

З матеріалів справи вбачається, що в зв`язку з неналежним виконанням позивачем умов Договору поставки, відповідач направив ПАТ "КБ "ГЛОБУС" від 16.02.2024 з вимогою по банківській гарантії № 33603 від 05.07.2023, в якій вимагало сплати 556999,50 грн у зв`язку з невиконанням ТОВ АТ "Укргазвидобування" зобов`язань по Договору в частині поставки товару.

12.03.2024 ТОВ "Тек Інжиніринг" здійснено перерахування АТ "КБ "ГЛОБУС" 556999,50 грн, що підтверджується випискою по особовим рахункам ТОВ "Тек Інжиніринг".

Слід зазначити, що наказом ПАТ "Укргазвидобування" від 01.08.2017 №497 затверджено Порядок закупівель товарів, робіт та послуг (надалі - Порядок). Цей Порядок встановлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг за власні кошти ПАТ "Укргазвидобування" та філій Товариства. Метою Порядку є створення конкурентного середовища та запобігання проявам корупції у сфері закупівель, розвиток добросовісної конкуренції, забезпечення раціонального та ефективного використання коштів.

Відповідно до пункту 13.1 Порядку, замовник має право вимагати від учасника-переможця внесення ним не пізніше дати укладення договору про закупівлю забезпечення виконання такого договору, якщо внесення такого забезпечення передбачене документацією процедури закупівлі.

Замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю після виконання учасником-переможцем договору, визнання судом результатів процедури закупівлі або договору про закупівлю недійсними, а також згідно з іншими умовами, які мають бути зазначеними у договорі, але не пізніше ніж протягом п`яти банківських днів з дня настання зазначених обставин.

Забезпечення виконання договору не повертається замовнику у разі невиконання учасником умов договору (п. 13.3. Порядку).

Водночас, відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У розумінні наведеної норми, яка надає визначення порушення зобов`язання, останнє може бути двох видів. По-перше, це невиконання зобов`язання, яке виникає якщо його сторони взагалі не виконують дій, що складають зміст зобов`язання (не передають річ, не виконують роботи, не надають послуги, не сплачують гроші тощо), або продовжують виконувати дії, від яких вони відповідно до зобов`язання мають утримуватися. По-друге, це неналежне виконання зобов`язання, тобто порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі невідповідності виконання зобов`язання критеріям належності, можна говорити про неналежне виконання, а отже порушення зобов`язання.

Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.08.2019 зі справи № 911/1867/18, від 14.01.2020 зі справи № 910/1134/19, від 21.02.2020 зі справи № 910/4460/19.

З урахуванням наведеного слід дійти висновку, що під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання. Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Аналіз наведеного свідчить, що неналежне виконання зобов`язання - це порушення умов, визначених змістом зобов`язання (виконання зобов`язання з певними недоліками, дефектами). При неналежному виконані боржник виконує обов`язок, але з порушенням певних умов, які складають зміст договору або визначені законом.

За загальними умовами виконання зобов`язання, що містяться у статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1ст. 526 ЦК України).

Так, дослідивши положення Порядку, судом встановлено, що даним Порядком передбачено випадки повернення відповідачем забезпечення після виконання позивачем умов укладеного між сторонами спору Договору, а також те, що забезпечення не підлягає поверненню у разі невиконання позивачем умов Договору.

Враховуючи викладені вище обставини, в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позивачем здійснено повне виконання зобов`язання з поставки товару за укладеним між сторонами спору Договором, проте з порушенням обумовлених строків, що свідчить саме про неналежне виконання та про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин положень пункту 13.1 Порядку у вигляді повернення замовником (відповідачем) суми забезпечення виконання договору про закупівлю, після виконання учасником-переможцем договору.

Відтак, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача суми забезпечення виконання договору в розмірі 556999,50 грн.

Стосовно тверджень відповідача про те, що гарантію замовник повертає виключно після виконання учасником умов договору; у протилежному випадку, коли учасник не виконав умов договору, тобто наявне порушення договору, неналежне виконання договору, забезпечення виконання договору не повертається згідно з умовами пункту 13.3 Порядку закупівель товарів, робіт та послуг, затвердженого наказом АТ "Укргазвидобування" від 01.08.2017 № 497, суд зазначає таке.

Відповідач не враховує дійсного змісту пунктів 13.1 та 13.3 названого Порядку, відповідно до яких замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю після виконання учасником-переможцем договору, а можливість неповернення замовником забезпечення виконання договору існує лише у разі невиконання учасником умов договору.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 910/4460/19 та від 19.11.2021 у справі №910/4070/21

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, заявлених позивачем у вигляді судового збору на суму 8600,74 грн. та витрат за надану правничу допомогу на суму 51 733,83 грн., суд виходить з такого.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ст. 126 ГПК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕК Інжиніринг" надано копії:

- договору про надання професійної правничої допомоги (правової допомоги) №05в-03/2020 від 11.03.2020, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕК Інжиніринг" та Адвокатським бюро "Володимир Підвисоцький та Партнери";

- додаткові угоди №01/2021 від 31.12.2021 та №01/2021 від 31.12.2023 до договору;

- додатків №1 від 31.12.2023, №15 - 910/5292/25 від 27.05.2025;

- акту здачі-приймання №15 - 910/5292/25 від 28.05.2025;

- рахунку №15 - 910/5292/25 від 29.05.2025;

- платіжної інструкції №203 від 29.05.2025.

Згідно договору про надання професійної правничої допомоги (правової допомоги) №05в-03/2020 від 11.03.2020 бюро зобов`язалося надати клієнту професійну правничу допомогу, а клієнт повинен оплатити надання такої допомоги та фактичні витрати необхідні для виконання договору (п. 1.1 договору).

Тарифи, види правової допомоги, умови надання тощо погоджуються сторонами в договорі або в окремих додатках, що є невід`ємною складовою договору (п. 1.2 договору).

За правову допомогу, передбачену в п. 1.2 договору, клієнт сплачує адвокату обумовлену сторонами винагороду (п. 3.1. договору).

Згідно п. 2.1.9 договору бюро призначило адвоката Підвисоцького В.І., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2616/10 від 27.05.2004, безпосередньо надавати правову допомогу замовнику.

Відповідно до додаткової угоди №01/2021 від 31.12.2023 договір укладено до 31.12.2025 включно.

У додатку №1 (нова редакція) від 31.12.2023 до договору сторони узгодили вартість правової допомоги на 2024-2025 роки, яка по 31.03.2024 складає 3700 грн за 1 годину, а з 01.04.2024 - 4000 грн за 1 годину.

Згідно додатку №15 - 910/5292/25 від 27.05.2025 сторони дійшли згоди, що вартість професійної правничої допомоги по справі №910/5292/25 у суді першої інстанції становить:

- складення позову у справі - 24000 грн (6 год.);

- складення заяви про зменшення розміру позовних вимог - 4000 грн. (1 год);

- ознайомлення з відзивом на позов та складення відповіді на відзив - 16000 грн (1 год.);

- ознайомлення з запереченнями на відповідь на відзив - 2000 грн (0,5 год.);

Також з огляду на значення справи для клієнта, сторони застосувавши коефіцієнт 1% від вартості товару, що підлягає прийманню відповідачем, вказали вартість правничої допомоги в розмірі 5733,83 грн.

Загальний розмір витрат на правничу допомогу становить 51733,83,97 грн.

28.05.2025 між сторонами підписано акт здачі-приймання №15 - 910/5292/25, в якому відображено опис обсягу наданої правничої допомоги та вартість послуг, що є аналогічні опису та вартості послуг наведених в додатку №15 - 910/5292/25 від 27.05.2025.

Вартість наданої правничої допомоги згідно акту становить 51733,83,97 грн.

Також в акті відмічено, що клієнт не має жодних зауважень до бюро стосовно наданих послуг.

Згідно платіжної інструкції №205 від 29.05.2025 позивач оплатив бюро надані юридичні послуги на суму 51733,83,97 грн.

Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕК Інжиніринг", згідно з вимогами ст. 74 ГПК України, було надано докази в обґрунтування понесених витрат.

Суд наголошує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від №640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19 тощо).

Як було відмічено, заперечуючи проти клопотання позивача про відшкодування витрат на правову допомогу відповідач зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат на правову допомогу не відповідає критеріям розумності, обґрунтованості та справедливості, є необґрунтовано завищеним та непропорційним до предмета спірних правовідносин.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вказав, що він заперечує проти заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу, оскільки він не обґрунтований та не підтверджений жодними доказами. У зв`язку з цим, відповідна заява Позивача про покладення на Відповідачів таких витрат не може бути задоволена.

Суд приходить до висновку про неспівмірність заявлених позивачем витрат на послуги адвоката із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також що розмір таких витрат є необґрунтованим з огляду на наступне.

Дана справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки предметом позову є майнова вимога про стягнення 573382,54 грн.

Як вбачається із матеріалів справи документами, що регулюють взаємовідносини сторін, є Договір на поставку товару №УГВС 229/0206-23 від 18.07.2023 з додатками, Договір про надання гарантії № 33603/ЮГ-23 від 05.07.2023, банківська гарантія № 33603 від 05.07.2025 та листування сторін з приводу виконання Договору.

Отже суд приходить до висновку, що даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, що додатково визнається самим заявником у акті №15 - 910/5292/25 від 27.05.2025; у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

Крім того, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Також Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2021 у справі № 755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 підтвердила свій висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін і зробила висновок, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44).

Водночас, суд вважає необґрунтованими заявлені позивачем витрати у розмірі 5733,83 грн, які визначені між клієнтом та бюро шляхом застосування коефіцієнту 1% від ціни позову, що підлягає прийманню відповідачем.

На переконання суду зазначений розмір витрат за своєю правовою природою відноситься до "гонорару успіху", який в даному випадку розраховано у відсотковому співвідношенні до ціни позову.

Суд наголошує, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат (відшкодування їх за рахунок іншої сторони) у формі "гонорару успіху", суд повинен виходити не з договору між адвокатом та клієнтом, який створює саме для них права та обов`язки, та погодженого ними розміру гонорару (в даному випадку вирахуваного ними у відсотковому співвідношенні від суми товару, що підлягає прийняттю відповідачем), а й з пропорційності цих витрат фактично понесеним судовим витратам, безпосередньо пов`язаним з розглядом справи, які визначені адвокатським бюро та оцінені судом, зокрема з точки зору складності цієї справи та розумної необхідності цих судових витрат для даної справи. Адже саме розмір витрат, понесених позивачем на фактично надані реальні та неминучі послуги на правничу допомогу, кореспондується з витратами, які має право відшкодувати на свою користь позивач як судові витрати, що визначені у відсотковому співвідношенні до ціни позову/товару тощо, за рахунок відповідача.

При цьому суд вважає, що судові витрати, які за своєю суттю є "гонораром успіху" до оплати за фактично надані послуги, про яку сторони договору домовились у договорі про надання правової допомоги, не можуть покладатись на відповідача, оскільки доводів необхідності сплати такої суми, її обґрунтованості та співмірності наданим адвокатом послуг матеріали справи не містять. Покладення вказаних витрат позивача на відповідача не відповідатиме принципам справедливості, пропорційності та верховенства права.

З огляду на зазначене, вирішуючи питання про стягнення судових витрат за надання правової допомоги, з урахуванням критеріїв розумності і реальності таких витрат, їх співмірності зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), наданих стороною доказів на підтвердження таких витрат, та зважаючи на заперечення відповідача щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання позивача та стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, понесених позивачем в суді першої в розмірі 34 000,00 грн.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аргументи та заперечення відповідача проти задоволення позовних вимог суд розглянув та відхилив, як такі, що не спростовують заявлених позовних вимог.

Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕК ІНЖИНІРИНГ" підлягають задоволенню повністю.

У випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (частина 9 статті 129 ГПК України).

Враховуючи, що звернення до суду позивача відбулося у зв`язку із неправильними діями саме відповідача, судовий збір покладається на АТ "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" в порядку частини 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 26/28; ідентифікаційний код: 30019775) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕК ІНЖИНІРИНГ" (02141, м. Київ, вул. Лариси Руденко, буд. 6-А; ідентифікаційний код: 32767776) 556 999,50 грн. заборгованості, 34 000,00 грн. витрат на правничу допомогу та 8 600,74 грн. - судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя М.О. Лиськов