ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2025 р. Справа№ 910/15441/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Корсака В.А.

Євсікова О.О.

секретар судового засідання Сергієнко-Колодій В.В.,

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2025

у справі № 910/15441/24 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про зобов`язання внести зміни до особового рахунку,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД" (далі - позивач; ТОВ "ГРЕЙНСВАРД") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі - відповідач; АТ "Українська залізниця"; Залізниця) про зобов`язання внести зміни до особового рахунку.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для зобов`язання Акціонерного товариства «Українська залізниця» внести зміни до особового рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРЕЙНСВАРД» № НОМЕР_1 шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми у розмірі 28 170 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.02.2025 позов ТОВ "ГРЕЙНСВАРД" - задоволено у повному обсязі. Зобов`язано АТ "Українська залізниця" внести зміни до особового рахунку ТОВ "ГРЕЙНСВАРД" № НОМЕР_1 шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми в розмірі 28 170 (двадцять вісім тисяч сто сімдесят) грн. Стягнуто з АТ "Українська залізниця" на користь ТОВ "ГРЕЙНСВАРД" судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

Приймаючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що правовідносини сторін з накопичення вагонів для відправлення їх маршрутним поїздом мають невід`ємну складову - перебування вагонів з вантажем на коліях загального користування протягом часу накопичення до приймання останнього вагона. Іншими словами, врегульована додатком 1-4 послуга накопичення вагонів фактично передбачає затримку окремих вагонів на певний час з метою формування маршрутного поїзда. Додатком № 1-4 не передбачено стягнення додаткової плати за зберігання вантажу у межах послуги накопичування вагонів, оскільки ця складова вартості включена до плати за відповідну послугу. Отже, фактично відповідач в односторонньому порядку здійснив подвійне нарахування вартості наданої послуги з накопичення вагонів, що по суті є односторонньою зміною суттєвої умови договору перевезення - ціни. А тому в даному випадку нарахування відповідачем в односторонньому порядку та списання грошових коштів у розмірі 28 170 грн відповідно до накопичувальної картки є неправомірним.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, АТ "Українська залізниця" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2025 у справі № 910/15441/24 та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ "ГРЕЙНСВАРД" відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції не з`ясовано обставини, що мають значення для справи, стороною позивача не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, при прийнятті рішення неправильно застосовано норми матеріального права.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що представником ТОВ "ГРЕЙНСВАРД" (Сінельник В.І.) підписано без зауважень накопичувальну картку № 15110483 від 15.11.2023. Крім того, позивач не звертався до АТ «Українська залізниця» з претензією, в порядку встановленому п. 7.1. Договору про надання послуг з організації перевезень вантажів залізничним транспортом, та у строки встановлені Статутом залізниць України. Також місцевий господарський суд не врахував, що пункт 8 Правил зберігання вантажів, встановлює, що збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах), у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання, сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо), при цьому термін безоплатного зберігання обчислюється при затримці - з моменту затримки. Збірник тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України (Тарифне керівництво № 1), затверджений наказом Мінтрансу України № 551 від 15.11.1999, у пункті 2 розділу 2 встановлює розміри зборів за зберігання вантажів.

Отже, як наголошує апелянт, збір за зберігання вантажів є регульованим тарифом і не потребує додаткового погодження сторонами.

Окрім цього відповідач вказує, що відповідно до пункту 9 Правил зберігання вантажів факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми. Якщо вантаж для відправлення завозиться на місця загального користування частинами і в день завезення першої частини не був зданий повністю, то збір за зберігання нараховується за кожну ввезену частину вантажу. Збір у таких випадках визначається як сума зборів за ввезені частини вантажу. Час зберігання кожної частини завезеного вантажу визначається від моменту ввезення цієї частини до моменту оформлення перевізних документів. У такому самому порядку визначається збір за зберігання вантажу на складі станції відправлення, поверненого на вимогу відправника.

Відтак, як вважає апелянт, місцевим господарським судом помилково не взято до уваги, що умовами Додатку 1-4 до договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, зокрема п. 9 Додатку 1-4 не передбачено звільнення позивача від оплати послуги за зберігання вантажу, яка нараховується за весь час затримки вагонів, що виникла не з вини залізниці. У відповідності до п. 9 Додатку 1-4 позивача звільнено тільки від плати за маневрову роботу, всі платежі пов`язані з затримкою вагонів, сплачуються згідно зі Збірником тарифів та Правилами перевезення вантажів та п. 3.4. Договору. Втім, як підкреслюється скаржником, збір за зберігання вантажів є регульованим тарифом і не потребує додаткового погодження сторонами.

Крім цього, на думку скаржника, судом 1-ої інстанції безпідставно не взято до уваги доводи АТ «Українська залізниця» про те, що ТОВ "ГРЕЙНСВАРД" допущено простій вагонів, з причин не залежних від Залізниці, оскільки не маючи власних потужностей ТОВ "ГРЕЙНСВАРД" проводив навантаження вагонів на під`їзній колії ТОВ «ГАДЗ-АГРО». Всі пам`ятки та акти загальної форми підписані без зауважень повноважним представником ТОВ "ГРЕЙНСВАРД" Якубовським В.П., на якого видано доручення № 10-М від 01.01.2023

В наведеному відповідач акцентує, що залізниця виконала свої зобов`язання, та надала під навантаження позивачу 28-м вагонів в добу 12.11.2023, проте, не маючи власних потужностей, ТОВ "ГРЕЙНСВАРД" проводило навантаження вагонів на під`їзній колії ТОВ «ГАДЗ-АГРО» з 12.11.2023 по 14.11.2023, фактично, допустивши простій навантажених вагонів, з причин що не залежать від залізниці. Тривалість затримки (простою) вагонів на станції відправлення Бучач під накопиченням в очікуванні оформлення групової відправки залежала безпосередньо від вантажовідправника ТОВ "ГРЕЙНСВАРД" та не була обумовлена виключно наявністю договірних відносин з накопичення вагонів на коліях залізниці.

Окремо відповідач підкреслив, що останнім було списано грошові кошти з особового рахунку позивача, тому належним способом захисту у спірних правовідносинах згідно з частиною 1 статті 1213 ЦК України є повернення грошових коштів шляхом стягнення. Отже, позовна вимога про зобов`язання відповідача внести зміни до особового рахунку шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми, яка є фактично відновленням становища, яке існувало до порушення, не є належним способом захисту у спірних правовідносинах (кондикційних). На переконання апелянта, обрання позивачем неналежного способу захисту права є самостійною підставою для відмови в позові.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2025, апеляційна скарга у справі № 910/15441/24 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Євсіков О.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2025 у справі № 910/15441/24. Розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2025 у справі № 910/15441/24 призначено на 07.05.2025.

02.04.2025 до апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити її без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва - без змін. За твердженнями ТОВ "ГРЕЙНСВАРД", Залізницею текстом договору чітко та однозначно встановлено, що, зокрема, умови додатку 1-4 до договору мають пріоритет над умовами договору та інших правочинів, що існують між сторонами. Як наголошує Товариство, належним доказом на підтвердження замовлення та надання послуги з накопичення вагонів є накопичувальна картка.

В межах вказаного позивач звернув увагу на висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, згідно яких збір за зберігання не підлягає нарахуванню за час накопичення вагонів.

У зв`язку із чим позивач вважає, що обґрунтованим є твердження, що у період накопичення вагонів для групових відправок / маршрутного поїзда / контейнерного поїзда у Залізниці відсутні підстави застосовувати матеріальну відповідальність за зберігання вантажу на коліях загального користування, оскільки у цей час здійснюється накопичення вагонів з вантажем у відповідності до умов Додатку 1-4, і ці правовідносини є предметом окремої належним чином сплаченої спеціальної послуги. Разом з цим, за результатом проведеної перевірки розрахунків між сторонами Товариством виявлено безпідставно отримані Залізницею грошові кошти у розмірі 28 170,00 грн з ПДВ як збір за зберігання вантажу під час надання договірної послуги з накопичення вагонів з вантажем з метою формування групової відправки, тобто поза межами укладеного між сторонами договору.

Позивачем зазначається й те, що відзив на позовну заяву не містить будь-яких заперечень щодо факту формування групової відправки та замовлення і сплати Товариством окремої послуги з накопичення вагонів для відправлення їх груповою відправкою. Також з наданих Залізницею документів не вбачається наявність затримки вагонів відмінної від накопичення вагонів для відправлення їх груповою відправкою. Отже, Залізницею не спростовано обставини та факти, наведені у позовній заяві.

Додатково позивач висновувався, що враховуючи відсутність підстав у Залізниці для нарахування збору за зберігання при накопиченні маршрутного поїзда у розмірі 28 170,00 грн, то останні підлягають поверненню Товариству саме шляхом внесення змін до особового рахунку.

У зв`язку з повітряною тривогою, задля збереження життя і здоров`я та убезпечення відвідувачів, суддів та працівників апарату суду, враховуючи розпорядження голови Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2022 № 3, судове засідання, призначене на 07.05.2025, не відбулось.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.05.2025 розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2025 у справі № 910/15441/24 призначено на 23.06.2025.

Представник апелянта в судовому засіданні 23.06.2025 вимоги апеляційної скарги підтримав, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2025 у справі № 910/15441/24 та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ "ГРЕЙНСВАРД" відмовити в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні 23.06.2025 проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених апелянтом доводів та вимог, втім зазначає про наявність підстав для зміни мотивувальної частини оскаржуваного рішення виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 06.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД" (замовник) та Акціонерним товариством "Укрзалізниця" (перевізник) шляхом прийняття в цілому пропозиції був укладений договір № 43-41564379/2020-001 про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом (скорочено - Договір), предметом якого є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних із організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі також - послуг) і проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно до п. 1.5 Договору договір є публічним, за яким залізниця бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг, пов`язаних з організацією та здійсненням перевезення вантажів залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх замовників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

29.09.2023 Залізницею оприлюднено нову редакцію Договору, яка введена в дію з 01.10.2023.

Відповідно до п. 8.1 Договору сторони домовились про використання електронного документообігу. Для організації електронного документообігу використовуються власні інформаційні системи Залізниці.

Пунктом 8.8 Договору передбачено, що у випадку судового розгляду справи чи виникненні претензійної практики використовується візуальне відображення електронних документів на папері.

Також згідно п. 9.4 Договору зміни (доповнення) до Договору Залізниця здійснює шляхом викладення в новій редакції Договору в цілому або окремих його частин та їх оприлюднення на веб-сайті http://uz-cargo.com/ з накладенням КЕП.

Зміни до Договору, в тому числі ставки плати, коефіцієнти та інші умови платежів, вступають в дію через 30 календарних днів від дня їх оприлюднення або пізніше, якщо це вказано в повідомленні про оприлюднення. Зміни до Договору, які зменшують розмір провізних платежів, ставок, коефіцієнтів та інших розрахункових величин, також можуть вступати в дію раніше ніж 30 календарних днів від дня їх оприлюднення.

Пунктом 9.6 Договору сторони погодили, що умови Договору мають пріоритет (вищу силу) над іншими правочинами укладеними між Сторонами. У випадку наявності суперечностей між Договором та такими іншими правочинами, виконанню підлягатимуть умови, встановлені Договором.

Відповідно до п. 12.1 Договір діє з дня укладення, але не раніше дати введення в дію, що визначається Залізницею в повідомленні про оприлюднення Договору, здійсненого на веб-сайті http://uz-cargo.com/, та діє до його припинення. Дата введення в дію не може бути раніше 30 днів з дня оприлюднення Договору.

Згідно п. 4.1 Договору розрахунки за цим Договором здійснюються через філію "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" АТ "Укрзалізниця".

Пунктом 4.2 Договору передбачено, що оплата послуг здійснюється в національній валюті України на умовах попередньої оплати шляхом перерахування коштів на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання перевізника, вказаний у розділі 15 Договору.

На виконання п. 2.3.3 Договору для проведення розрахунків і обліку сплачених сум для Товариства відкрито особовий рахунок з наданням коду платника № НОМЕР_1.

За п. 2.3.4 Договору Залізниця зобов`язана вести облік попередньої оплати, нарахованих і сплачених сум за здійснені перевезення і надані послуги, пов`язані з перевезенням вантажу, та надавати Товариству відповідні розрахункові документи в електронній формі.

Відповідно до п. 4.5 Договору щодобово, упродовж періоду виконання Договору, Залізниця надає Товариству переліки перевізних документів в електронному вигляді, які відображають облік коштів, перерахованих та витрачених Позивачем на виконання Договору за звітну добу.

При цьому згідно п. 14 Договору невід`ємною частиною Договору є додатки, зокрема, Додаток 1-4 "Умови накопичення вагонів".

Відповідно до п. 14.1 Договору у випадку, якщо додатками до Договору визначені умови інші, ніж в основному тексті Договору, такі умови додатків мають переважну силу над умовами основного тексту Договору.

Приписами Додатку 1-4 "Умови накопичення вагонів" встановлено, зокрема: на окреме замовлення Перевізник надає послуги Замовнику з накопичення порожніх та/або з вантажем власних вагонів Перевізника та/або вагонів Замовника на коліях загального користування станцій накопичення для відправлення їх групами, маршрутними поїздами або контейнерними поїздами на станції призначення (далі - накопичення вагонів) (п. 1).

Станціями накопичення можуть бути станції відправлення та/або станції на шляху прямування вагонів до станції призначення (п. 2).

Відповідно до п. 5 вказаного додатку на станціях накопичення на шляху прямування Перевізник контролює накопичення вагонів відповідно до заявки Замовника для подальшого формування поїзду та відправлення на станцію призначення.

Згідно з п.п. 6, 7 додатку початком накопичення вагонів є: на шляху прямування порожніх та/або з вантажем - прибуття вагонів на станцію накопичення; на станції відправлення - момент фактичної передачі Замовником вагонів Перевізнику. Часом закінчення накопичення вагонів є: на шляху прямування порожніх та/або з вантажем - формування поїзду з таких вагонів; на станції відправлення - приймання останнього вагону Перевізником.

Пунктом 8 додатку визначено, що час перебування вагонів на коліях загального користування станції накопичення відображається в акті загальної форми ГУ-23.

За послугу з накопичення вагонів замовник сплачує:

- плату за вільним тарифом "Організація перевезень і накопичення власного рухомого складу" відповідно до Додатку 1-1 до Договору. При нарахуванні такої плати 1 вагоно-доба розраховується з округленням неповної доби (24 години від початку накопичення) до повної (24 години до закінчення накопичення) (п. 9.1);

- за затримку вагонів Замовника: платежі, пов`язані з затримкою вантажу на шляху прямування з вини Замовника, згідно з Збірником тарифів та Правилами перевезення вантажів (п. 9.2);

- за затримку власних вагонів Перевізника: платежі, пов`язані з затримкою вантажу на шляху прямування з вини Замовника, згідно з Збірником тарифів та Правилами перевезення вантажів та п. 3.4 Договору (п. 9.3).

Нарахування платежів відбувається на станції накопичення за накопичувальною карткою ФДУ-92, відомістю плати за користування вагонами ГУ-46 з коду платника Замовника, яким замовлено надання такої послуги (п.10).

Перевізник не несе відповідальності за втрату якості вантажу під час надання послуги з накопичення вагонів (п. 11).

Відповідно до п. 1.4 Договору надання послуг за цим договором може підтверджуватись накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу, зведеними відомостями та іншими документами.

14.11.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРЕЙНСВАРД» відправило залізницею зі станції відправлення Бучач Львівської залізниці 28 вагонів зерна кукурудзи у складі однієї групової відправки № 543645, що підтверджується відповідною залізничною накладною № 543645, відомістю вагонів.

З Переліку № 20231115 від 15.11.2023 вбачається, що станцією Бучач Львівської залізниці на підставі Накопичувальної картки № 15110483 від 15.11.2023 нараховано, зокрема: плату за організацію перевезень і накопичення власного рухомого складу в сумі 7 799 грн 76 коп. з ПДВ; збір за зберігання вантажів у вагонах (у т.ч. у контейнерах) у сумі 28 170 грн; плату за користування вагонами у розмірі 13 987 грн 68 коп. з ПДВ.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що належним доказом на підтвердження замовлення та надання послуги з накопичення вагонів є накопичувальна картка, проте збір за зберігання не підлягає нарахуванню за час накопичення вагонів. Позивач у позові просив зобов`язати Акціонерне товариство «Українська залізниця» внести зміни до особового рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРЕЙНСВАРД» № НОМЕР_1 шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми у розмірі 28 170 грн.

Заперечуючи проти позову відповідач вказував, що оскільки завантажені вагони, забрані на прохання вантажовласника із під`їзної колії, простоювали на місцях загального користування до оформлення документа на контейнерний поїзд, на підставі вимог Додатку 1-4 до Договору ТОВ "ГРЕЙНСВАРД" нараховано плату за організацію перевезень і накопичення власного рухомого складу та включено у накопичувальну картку.

Подібні за змістом твердження щодо обставин справи наведені апелянтом та позивачем у апеляційній скарзі та відзиві на неї відповідно.

З огляду на фактичні обставини цієї справи колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Стаття 908 ЦК України встановлює, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ч. 1 ст. 307 ГК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 307 ГК України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Загальні умови перевезення вантажів залізничним транспортом регулюються Законами України "Про транспорт", "Про залізничний транспорт", Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, Правилами оформлення перевізних документів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (далі - Правила), Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, Правилами приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 № 861/5082, Правилами видачі вантажів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 № 862/5083.

Згідно з "Загальними положеннями" Статуту залізниць України, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту). На підставі цього Статуту Мінтранс затверджує Правила перевезення вантажів (ст. 5 Статуту).

Статтями 22, 23 Статуту залізниць України передбачено, що за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Під час перевезення масових вантажів у випадках, передбачених правилами, допускається оформлення однієї накладної (комплекту перевізних документів) на перевезення цілого маршруту або групи вагонів чи комплекту контейнерів.

Згідно з п. 8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 24.11.2000 № 644, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 866/5087 (надалі - Правила зберігання вантажів), збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки.

Приписами п. 9 Правил зберігання вантажів встановлено, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Якщо вантаж для відправлення завозиться на місця загального користування частинами і в день завезення першої частини не був зданий повністю, то збір за зберігання нараховується за кожну ввезену частину вантажу. Збір у таких випадках визначається як сума зборів за ввезені частини вантажу. Час зберігання кожної частини завезеного вантажу визначається від моменту ввезення цієї частини до моменту оформлення перевізних документів. У такому самому порядку визначається збір за зберігання вантажу на складі станції відправлення, поверненого на вимогу відправника.

Виходячи з приписів п. 8 та 9 Правил зберігання вантажів, нарахування збору за зберігання вантажу на коліях загального користування відбувається у разі наявності вини відправника у затримці та у разі, коли простій відбувся в очікуванні оформлення перевезення (у т.ч. з причин, не залежних від залізниці).

Пункт 9 Правил зберігання вантажів застосовується у випадку сформованого до відправки/відправлення (вагону), причиною затримки/невідправлення якого є "очікування оформлення документів". А тому відповідне нарахування є штрафними санкціями (матеріальною відповідальністю) до вантажовідправника, яке направлено на скорочення часу простою вже готових до відправлення вагонів в період оформлення документів на таку відправку.

Як вже зазначалось, 14.11.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРЕЙНСВАРД» відправило залізницею зі станції відправлення Бучач Львівської залізниці 28 вагонів зерна кукурудзи у складі однієї групової відправки № 543645, що підтверджується відповідною залізничною накладною № 543645, відомістю вагонів.

З Переліку № 20231115 від 15.11.2023 вбачається, що станцією Бучач Львівської залізниці на підставі Накопичувальної картки № 15110483 від 15.11.2023 нараховано, зокрема: плату за організацію перевезень і накопичення власного рухомого складу в сумі 7 799 грн 76 коп. з ПДВ; збір за зберігання вантажів у вагонах (у т.ч. у контейнерах) у сумі 28 170 грн з ПДВ; плату за користування вагонами у розмірі 13 987 грн 68 коп. з ПДВ.

Колегія суддів звертає увагу, що укладений між сторонами договір містить спеціальні умови надання окремих послуг, які передбачені Додатком № 1-4 до вказаного правочину, який є невід`ємною частиною останнього.

Згідно п. 14 Договору невід`ємною частиною Договору є додатки, зокрема, Додаток 1-4 "Умови накопичення вагонів".

Відповідно до п. 14.1 Договору у випадку, якщо додатками до Договору визначені умови інші, ніж в основному тексті Договору, такі умови додатків мають переважну силу над умовами основного тексту Договору.

Приписами Додатку 1-4 "Умови накопичення вагонів" встановлено, зокрема: на окреме замовлення Перевізник надає послуги Замовнику з накопичення порожніх та/або з вантажем власних вагонів Перевізника та/або вагонів Замовника на коліях загального користування станцій накопичення для відправлення їх групами, маршрутними поїздами або контейнерними поїздами на станції призначення (далі накопичення вагонів) (п. 1).

Станціями накопичення можуть бути станції відправлення та/або станції на шляху прямування вагонів до станції призначення (п. 2).

Відповідно до п. 5 вказаного додатку на станціях накопичення на шляху прямування Перевізник контролює накопичення вагонів відповідно до заявки Замовника для подальшого формування поїзду та відправлення на станцію призначення.

Згідно з п.п. 6, 7 цього додатку початком накопичення вагонів є: на шляху прямування порожніх та/або з вантажем прибуття вагонів на станцію накопичення; на станції відправлення момент фактичної передачі Замовником вагонів Перевізнику. Часом закінчення накопичення вагонів є: на шляху прямування порожніх та/або з вантажем формування поїзду з таких вагонів; на станції відправлення приймання останнього вагону Перевізником.

Пунктом 8 додатку визначено, що час перебування вагонів на коліях загального користування станції накопичення відображається в акті загальної форми ГУ-23.

За послугу з накопичення вагонів замовник сплачує:

- плату за вільним тарифом "Організація перевезень і накопичення власного рухомого складу" відповідно до Додатку 1-1 до Договору. При нарахуванні такої плати 1 вагоно-доба розраховується з округленням неповної доби (24 години від початку накопичення) до повної (24 години до закінчення накопичення) (п. 9.1);

- за затримку вагонів Замовника: платежі пов`язані з затримкою вантажу на шляху прямування з вини Замовника згідно з Збірником тарифів та Правилами перевезення вантажів (п. 9.2);

- за затримку власних вагонів Перевізника: платежі пов`язані з затримкою вантажу на шляху прямування з вини Замовника згідно з Збірником тарифів та Правилами перевезення вантажів та п. 3.4 Договору (п. 9.3).

Нарахування платежів відбувається на станції накопичення за накопичувальною карткою ФДУ-92, відомістю плати за користування вагонами ГУ-46 з коду платника Замовника, яким замовлено надання такої послуги (п. 10).

Перевізник не несе відповідальності за втрату якості вантажу під час надання послуги з накопичення вагонів (п. 11).

Відповідно до п. 1.4 Договору надання послуг за цим договором може підтверджуватись накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу, зведеними відомостями та іншими документами.

За ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

У постанові від 01.02.2024 у справі № 915/305/22 Верховний Суд виснував, що накопичення вагонів з вантажем (маршрут) відбувалося на підставі договірних відносин, предметом яких є послуги, за які сплачується тариф, що вказує на відсутність такого елементу складу правопорушення як вина. За таких обставин колегія суддів зазначає, що пункти 8, 9 наведених Правил не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, так як затримка вагонів відбулась з обставин, що залежали від АТ «Українська залізниця», а саме наявність договірних відносин з накопичення вагонів на коліях АТ «Українська залізниця» з метою формування маршрутного потягу.

У постанові від 09.04.2024 у справі № 915/5/23 Верховний Суд виснував, що затримка вагонів під час їх накопичення для формування маршрутного поїзда не може вважатись одностороннє порушення зобов`язань з боку відповідача, оскільки такі дії цілком відповідають умовам укладеного сторонами Договору, який передбачає надання спеціальних послуг та додатку 1-4 до нього. З огляду на зазначене вище вбачається, що оформлення / не оформлення окремої накладної на кожну групу вагонів з маршрутного потягу, або одного документа на весь маршрутний потяг ніяк не впливає на відправлення маршрутного потягу до моменту формування (накопичення) складу в 50 вагонів з вантажем. Накопичення вагонів з вантажем (маршрут) у цьому випадку відбувається в межах договірних відносин (є предметом послуги, за яку сплачується тариф), отже, не може кваліфікуватись як "матеріальна відповідальність" та не має такого елементу, як вина відправника. Щодо самого факту складення актів форми ГУ-23, то цей обов`язок сторін встановлено умовами пункті 8 додатку № 1-4, за яким час перебування вагонів на коліях загального користування станції накопичення відображається в акті загальної форми ГУ-23. В актах загальної форми вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери (пункт 8 Правил користування вагонами та контейнерами). Тобто в умовах Договору, що регулює спеціальну послугу, та відповідно до наведених вимог Правил користування вагонами та контейнерами Сторони узгодили, що актом форми ГУ-23 лише фіксується час перебування вагонів на коліях загального користування, що разом з тим є предметом послуги "Накопичення вагонів з вантажем до 50 вагонів - маршрутний поїзд", оскільки вказаний акт відображає час, за який сплачується тариф. Накопичення вагонів з вантажем (маршрут) відбувалося на підставі договірних відносин, предметом яких є послуги, за які сплачується тариф, що вказує на відсутність такого елементу складу правопорушення як вина відповідача. За таких обставин, пункти 8, 9 Правил зберігання вантажів не можуть застосовуватись до спірних правовідносин, оскільки затримка вагонів відбулась з обставин, що залежали від позивача, а саме: наявність договірних відносин з накопичення вагонів на коліях позивача з метою формування маршрутного потяга, про, що також вказував відповідач у зауваженнях до накопичувальних карток. Відповідно до умов додатку № 1-4 "Умови організації накопичення вагонів" у період "накопичення" сплачується плата, встановлена у пункті 9.1 цього додатку - за вільним тарифом "Організація перевезень і накопичення власного рухомого складу" відповідно до додатку № 1-1 до Договору. При цьому додаток №1-1 - це "Ставки плати за додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, що надаються за вільними тарифами". Разом з тим у період затримки вагонів з вини Замовника (саме затримки вагонів, а не накопичення) сплачуються платежі, пов`язані із затримкою вантажу на шляху прямування. При цьому обов`язковим елементом, встановленим для застосування пункту 9.2 додатку №1-4 до Договору, є "затримка з вини Замовника". Отже, навіть пункт 9 додатку № 1-4 не ототожнює, а розділяє поняття "накопичення рухомого складу" (пункт 9.1) та "затримку вагонів Перевізника" (пункт 9.2). Правовідносини з накопичення маршрутного поїзда з 48 вагонів з вантажем мають невід`ємну складову - перебування / накопичення вагонів з вантажем на коліях загального користування протягом часу накопичення до приймання останнього вагона Перевізником (пункти 6, 7 додатку №1-4 до Договору), що водночас є предметом окремої послуги (додаток №1-4 до Договору), а отже, вагони не могли бути відправлені не тому, що немає документів, а тому що не сформовано 50 вагонів (маршрут).

З огляду на наведене, враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що правовідносини сторін з накопичення вагонів для відправлення їх маршрутним поїздом мають невід`ємну складову - перебування вагонів з вантажем на коліях загального користування протягом часу накопичення до приймання останнього вагона. Тобто, врегульована додатком 1-4 послуга накопичення вагонів фактично передбачає затримку окремих вагонів на певний час з метою формування маршрутного поїзда. При цьому, додатком № 1-4 не передбачено стягнення додаткової плати за зберігання вантажу у межах послуги накопичування вагонів, оскільки ця складова вартості включена до плати за відповідну послугу.

З огляду на зазначені обставини судова колегія вважає, що грошові кошти в сумі 28 170 грн з ПДВ були безпідставно списані Залізницею з особового рахунку Товариства як збір за зберігання вантажу поза межами укладеного між сторонами Договору, на підставі п. 9 Правил зберігання вантажів, які при такому списанні застосовані бути не можуть, оскільки інших платежів послуга накопичення вагонів не передбачає.

Водночас, суд апеляційної інстанції вказує, що за таких підстав помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що фактично відповідач в односторонньому порядку здійснив подвійне нарахування вартості наданої послуги з накопичення вагонів, що по суті є односторонньою зміною суттєвої умови договору перевезення - ціни.

Поряд із цим, зазначене не вплинуло на правильність остаточного висновку місцевого суду про неправомірність нарахування відповідачем в односторонньому порядку та списання з накопичувальної картки Товариства грошових коштів у розмірі 28 170 грн.

Також колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

За змістом ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Згідно з ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Таким чином, за висновками судової колегії, списання Залізницею з особового рахунку Товариства грошових коштів в сумі 28 170 грн з ПДВ як збору за зберігання вантажу відбулось у зв`язку з Договором, однак не на його виконання, а поза межами домовленостей, передбачених вказаним правочином. При цьому, інших способів повернення коштів закон та договір не передбачають.

За вказаного, суд апеляційної інстанції висновується, що наявними є підстави для зміни оскаржуваного рішення виключно у межах його мотивувальної частини, а в решті рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2025 у справі № 910/15441/24 залишається без змін.

В свою чергу, судовою колегією критично оцінюються доводи апелянта про обґрунтованість нарахування Залізницею плати за організацію перевезень і накопичення власного рухомого складу, що було включено у накопичувальну картку, а також про обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права останнього.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у частині 1 статті 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК).

Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.10.2010 у справі «Трофимчук проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, суди мають належним чином зазначати підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що у цій постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Частиною 1 статті 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 277 ГПК України).

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 4 ст. 277 ГПК України).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки місцевий господарський суд помилково визначив спірну суму як подвійну плату за накопичення вагонів, а не як безпідставно нараховану і списану суму за зберігання вантажів (чим позивач, до речі, і обґрунтовував свій позов), оскаржуване рішення підлягає зміні у його мотивувальній частині.

В свою чергу, апеляційна скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" підлягає залишенню без задоволення.

При цьому, викладені у відзиві на апеляційну скаргу твердження позивача знайшли своє підтвердження в частині спростування викладених скаржником в апеляційні скарзі доводів в цілому.

Згідно ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта (відповідача у справі).

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2025 у справі № 910/15441/24 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2025 у справі № 910/15441/24 змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

3. В решті рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2025 у справі № 910/15441/24 - залишити без змін.

4. Судові витрати зі сплати судового збору, понесені стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Акціонерне товариство "Українська залізниця".

5. Справу № 910/15441/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 15.07.2025.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді В.А. Корсак

О.О. Євсіков