ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

17.07.2025 м. Ужгород Справа № 914/786/25
Господарський суд Закарпатської області у складі судді Мірошниченка Д.Є., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Лев Транс Груп" за вх.№ 02.3.1-02/5854/25 від 23.06.2025 про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі № 914/786/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лев Транс Груп", м. Львів
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Макстрансгруп", м. Хуст Закарпатської області
про стягнення 358 450,53 грн
Без повідомлення (виклику) учасників справи
На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Лев Транс Груп" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Макстрансгруп" про стягнення 358 450,53 грн заборгованості, з яких 215 000,00 грн основного боргу, 10 214,00 грн штрафу, 31 297,08 грн інфляційних нарахувань та 101 939,45 грн пені.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 914/786/25 визначено головуючого суддю Мірошниченка Д.Є., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.04.2025.
Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 13.06.2025 (повне судове рішення складено, оформлено та підписано 20.06.2025) суд ухвалив позов задовольнити та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Макстрансгруп" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лев Транс Груп" 215 000,00 грн (двісті п`ятнадцять тисяч гривень 00 коп.) основної заборгованості, 101 939,45 грн (сто одну тисячу дев`ятсот тридцять дев`ять гривень 45 коп.) пені, 10 214,00 грн (десять тисяч двісті чотирнадцять гривень 00 коп.) 3% річних, 31 297,08 грн (тридцять одну тисячу двісті дев`яносто сім гривень 08 коп.) інфляційних втрат, а також 4 301,41 грн (чотири тисячі триста одну гривню 41 коп.) на відшкодування сплаченого судового збору.

Відповідно до заяви вх.№ 02.3.1-02/4462/25 від 08.05.2025 представник позивача надав суду для долучення до матеріалів справи акт № 1/25 від 31.03.2025 надання юридичних послуг згідно з договором про надання правової (правничої) допомоги №02/12/2024 від 02.12.2024, докази здійснення позивачем оплати адвокату за вказаним договором та повідомив суд про намір заявити до стягнення судові витрати разом з детальним описом наданої правничої допомоги в порядку частини 8 статті 129 ГПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення у даній справі.

23.06.2025 за вх.№ 02.3.1-02/5854/25 через підсистему "Електронний суд" надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Лев Транс Груп" про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №914/786/25.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 25.06.2025 прийнято заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Лев Транс Груп" за вх.№ 02.3.1-02/5854/25 від 23.06.2025 про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі № 914/786/25 до розгляду, постановлено здійснювати розгляд заяви без повідомлення (виклику) учасників справи та встановлено відповідачу строк до 02.07.2025 для подання до суду заперечень щодо заяви позивача про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі № 914/786/25.

Судом встановлено, що ухвала від 25.06.2025 про прийняття заяви позивача про ухвалення додаткового рішення у справі була направлена відповідачу рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання поштової кореспонденції адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Відповідач у встановлений в ухвалі суду від 25.06.2025 строк не подав суду заперечення або клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами за наслідком розгляду справи.

Суд, в порядку частини 4 статті 240 ГПК України, ухвалив додаткове рішення без його проголошення.

Суд, розглянувши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини 3 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Згідно зі статтею 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За приписами частин 1-3 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 126 ГПК України).

Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру". Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Так, на підтвердження повноважень адвоката позивача до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1846 від 15.06.2012 Жука Ростислава Стефановича, довіреність б/н від 02.12.2024, відповідно до якої позивач уповноважив адвоката представляти його інтереси та договір про надання правової (правничої) допомоги № 2/12/2024 від 02.12.2024 (далі - договір).

Відповідно до пункту 1.1 договору, адвокат зобов`язується надати правову (правничу) допомогу та здійснити представництво й захист клієнта в усіх державних органах і установах, у тому числі у судах всіх інстанцій та юрисдикцій, у правоохоронних органах (у тому числі у територіальних підрозділах Національної поліції, у Державній фіскальній службі, перед органами слідства та прокуратури), у Державній виконавчій службі та її територіальних підрозділах, перед приватним виконавцями, в органах нотаріату та юстиції, в Державній реєстраційній службі тощо, в підприємствах, установах та організаціях будь-якої форми власності з усіма правами, що надані клієнту та його адвокату згідно законодавства України.

Відповідно до пункту 4.1 договору передбачено, що обсяг правової допомоги враховується при визначенні обґрунтованого розміру гонорару в межах доручення, передбаченого даним договором та порядок розрахунку та оплати гонорару визначається у додатковій угоді до даного договору, та містить у собі конфіденційну інформацію, яка не підлягає розголошенню стороннім особам.

У відповідності вищезазначеного пункту договору сторони уклали додаткову угоду №2 від 02.12.2024 до договору, згідно з якою визначено порядок оплати гонорару адвоката, зокрема, сторонами погоджено, що базова вартість правової допомоги у вигляді звернення до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості з контрагентів клієнта становить 10 000,00 грн без ПДВ за підготовку однієї позовної заяви та подання її до суду.

До переліку послуг входить та не оплачуються окремо за цією категорією справ:

- вивчення наданих клієнтом документів;

- усні та письмові консультації клієнта щодо кожної справи щодо стягнення заборгованості;

- формування правової позиції у кожній конкретній справі;

- підготовка претензій, вимог, листування та проведення переговорів з боржником;

- підготовка проєкту позовної заяви, звернення до суду;

- участь в судових засіданнях в суді першої та апеляційної інстанції;

- підготовка процесуальних документів (клопотань, пояснень, заперечень і т.д.);

- оскарження судових рішень (у випадку необхідності);

- отримання виконавчих документів та передача їх до примусового виконання.

Окрім фіксованого розміру гонорару адвоката за підготовку та подання до суду позовної заяви, сторонами погоджено додатковий гонорар успіху адвоката у розмірі 20% від суми, штрафних санкцій (пені, штрафу, неустойки, інфляційних втрат та інших штрафних санкцій) яку буде стягнуто рішенням суду з відповідача на корить позивача за кожну окрему судову справу такої категорії. Додаткова винагорода (гонорар успіху) виплачується адвокату протягом 10 робочих днів з дня набрання законної сили рішенням суду у кожній конкретній справі.

Пунктом 4.4 договору визначено, що за результатами надання правової допомоги складається акт наданої правової допомоги, що підписується представниками кожної із сторін. Акт наданої правової допомоги є невід`ємною частиною даного договору, та підставою для проведення розрахунків (оплат), та підтверджує факт надання правової допомоги за цим договором та складається адвокатським об`єднанням без конкретизованого зазначення складу правової допомоги та їх опису, за кожен звітний місяць, вид чи етап правової допомоги, конкретне правове питання та/або його вид тощо, і подається на підпис клієнту. Відмова клієнта від акта не допускається.

В акті, зазначеному в пункті 4.4 договору сторони можуть визначити інший порядок оплати та/чи вартості правової допомоги. В цьому випадку сторони керуються умовами акту.

Актом надання юридичних послуг № 1/25 від 31.03.2025 сторони підтвердили, що у березні 2025 року виконавець адвокат Жук Р.С. надав клієнту правову допомогу згідно з договором про надання правової (правничої) допомоги № 2/12/2024 від 02.12.2024 у справах про стягнення заборгованості з боржників клієнта, а саме підготовка повного пакету документів та звернення з позовною заявою в інтересах клієнта до господарського суду до відповідача ТОВ "Макстрансгруп" щодо стягнення заборгованості (судова справа №914/786/25).

Згідно з пунктами 2, 3 вказаного акта сторонами погоджено, що вартість наданої правової допомоги, зазначеної у пункті 1 цього акта становить 10 000,00 грн за одну судову справу. У клієнта відсутні будь-які претензії чи зауваження до якості чи кількості наданих послуг.

У відповідності до пункту 4 даного акта, клієнт здійснив оплату наданих адвокатом послуг протягом 10 робочих днів, в підтвердження чого матеріали справи містять копію платіжної інструкції № 271 від 02.05.2025.

Окрім означеної суми вартості наданої клієнту правничої допомог, адвокатом заявлено до стягнення суму гонорару успіху, передбаченої додатковою угодою № 2 від 02.12.2024 до договору в розмірі 28 690,10 грн, що становить 20 % від суми, штрафних санкцій (пені, штрафу, неустойки, інфляційних втрат та інших штрафних санкцій).

Так, з огляду на долучення до матеріалів справи вище перелічених доказів в підтвердження надання адвокатом правничої допомоги клієнту (позивачу), судом встановлено, що позивачем при поданні заяви про розподіл судових витрат дотримані вимоги, визначені частиною 8 статті 129 ГПК України.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

За змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", пункти 79 і 112).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).

У разі недотримання вимог частини 4 статті 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України).

Водночас, за приписами частини 6 статті 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд звертає увагу, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України, відповідно до якої судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, також унормовано положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 ГПК України.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

При цьому такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини 4 статті 126 ГПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини 5 статті 129 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).

Отже, критерії, визначені частиною 4 статті 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини 4 статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною 5 статті 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21). Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу (пункт 29). Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (пункт 44).

У даній справі відповідачем не подано у встановлений судом строк (до 02.07.2025) заперечення або клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами за наслідком розгляду справи.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Як вбачається з додаткової угоди № 2 від 02.12.2025 до договору, сторонами погоджено, що базова вартість правової допомоги у вигляді звернення до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості з контрагентів клієнта становить 10 000,00 грн без ПДВ за підготовку однієї позовної заяви та подання її до суду. Окрім фіксованого розміру гонорару адвоката за підготовку та подання до суду позовної заяви, сторонами також погоджено додатковий гонорар успіху адвоката у розмірі 20 % від суми штрафних санкцій (пені, штрафу, неустойки, інфляційних втрат та інших штрафних санкцій) яку буде стягнуто рішенням суду з відповідача на корить позивача за кожну окрему судову справу такої категорії.

Суд, оцінивши докази, подані на підтвердження надання адвокатом Жуком Ростиславом Стефановичем професійної правничої допомоги Товариству з обмеженою відповідальністю "Лев Транс Груп" на суму 10 000,00 грн, дійшов висновку про співмірність заявленої суми судових витрат за підготовку та подання позовної заяви обсягу реально наданих адвокатом послуг та виконаних робіт у даній справі в такому розмірі.

Розглядаючи заявлену позивачем вимогу щодо відшкодування за рахунок відповідача гонорару успіху адвоката в сумі 28 69,10 грн, суд зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, виснувала про можливість існування "гонорару успіху" як форми оплати винагороди адвокату; визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як "гонорар успіху", що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ). При цьому зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ЄСПЛ застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява №19336/04, § 268)). У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). З урахуванням наведеного, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Отже, беручи до уваги підтверджений належними доказами наданий обсяг правничої допомоги адвокатом клієнту у даній справі, враховуючи, що розгляд справи № 914/786/25 здійснювався у порядку спрощеного позовного провадження, відсутність у адвоката витрат часу на участь у судових засідання, збиранні додаткових доказів чи вчиненні будь-яких інших дій, пов`язаних з розглядом даної справи, суд вважає, що заявлена до стягнення сума 28 690,10 грн додаткової винагороди не відповідає критерію реальності адвокатських витрат та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних і не співрозмірні із виконаною роботою у суді під час розгляду цієї справи, а отже їх розмір не є повністю обґрунтованим.

З урахуванням наведеного, враховуючи при цьому правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17: "При цьому стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу", на переконання суду обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у даній справі гонораром успіху є гонорар у сумі 5 000,00 грн.

Резюмуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу з урахуванням категорії справи, рівня її складності, тривалості розгляду справи, обсягу вчинених дій адвокатом у цій справі підлягають задоволенню частково в загальному розмірі 15 000,00 грн, які можуть вважатись розумними, співмірними з категорією справи та пропорційними розміру задоволених судом позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Лев Транс Груп" за вх.№ 02.3.1-02/5854/25 від 23.06.2025 про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі № 914/786/25 задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Макстрансгруп (90400, Закарпатська обл., Хустський р-н, м. Хуст, вул. Франка І., буд 211, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лев Транс Груп" (79020, Львівська обл., м. Львів, вул. Малоголосківська, буд. 30, ) 15 000,00 грн (п`ятнадцять тисяч гривень 00 коп.) на відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи № 918/786/25.

Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.

На підставі статті 241 Господарського процесуального кодексу України додаткове рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на додаткове рішення суду згідно зі статтею 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Додаткове рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

Повне додаткове рішення складено та підписано 21.07.2025.

Суддя Д.Є. Мірошниченко