ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.03.2025 Справа № 917/1551/19
м. Полтава
про витребування із чужого незаконного користування земельних ділянок
Суддя Солодюк О.В.
Секретар судового засідання Олефір О.І.
Учасники справи згідно протоколу судового засідання

Ухвалою суду від 10.10.2019 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено розгляд справи на 27.11.2019 р. Продовжено відповідачу 1 - Товариству з обмеженою відповідальністю "Покуття Агро" строк на виконання вимог ухвали суду від 11.09.2019р., а саме, надання суду відзиву на позовну заяву.
Ухвалою суду від 27.11.19 р. розгляд справи відкладено на 22.01.2020 р. на 11:00 год. Клопотання позивача про витребування доказів по справі задоволено частково. Клопотання відповідача 1 про витребування доказів по справі задоволено повністю.
07.02.2020 від Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області до суду надійшли документи (вх. № 1536).
Судове засідання, призначене на 19.02.2020р. на 11:30 год., не відбулося у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Ухвалою суду від 16.03.2020 р. розгляд справи призначено на 15.04.2020р. на 09:30 год.
31.03.2020 від Чорнухинської районної державної адміністрації до суду надійшов лист (вх. № 3636), в якому остання проти позову не заперечує.
Від позивача до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів (вх. № 5182 від 13.05.2020 р.).
Судове засідання, призначене на 15.04.2020р. на 09:30 год., не відбулося у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Ухвалою суду від 26.05.2020 р. розгляд справи призначено на 09.07.2020р. на 10:00 год.
28.07.2020 р. (вх. № 8004) від відповідача 1 до матеріалів справи надійшло клопотання, в якому останній просить суд продовжити процесуальні строки та відкласти підготовче засідання у справі на строк дії карантину.
04.08.2020 від відповідача 2 до суду надійшов лист (вх.№8304), в якому останній при вирішенні спору покладається на розсуд суду.
Від представника позивача до матеріалів справи надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових документів (вх. № 8984 від 20.08.2020р.).
Судове засідання, призначене на 13.08.2020р. на 10:00 год., не відбулося у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Ухвалою суду від 28.08.2020р. призначено розгляд справи на 15.10.2020р. на 10:00 год.
Ухвалою суду від 15.10.2020 р. розгляд справи відкладено на 03.12.2020 р. 11:30 год.
Судове засідання, призначене на 03.12.2020р. на 11:30 год., не відбулося у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. Ухвалою суду від 11.12.2020р. розгляд справи відкладено на 19.01.2021 р. на 11:50 год.
Від Чорнухинської районної державної адміністрації надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника (вх. № 439 від 15.01.21р.).
Від представника відповідача 1 до матеріалів справи надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в зв"язку з хворобою представника (вх. № 545 від 19.01.2021р.-електронна пошта) та додаткові письмові пояснення (вх.№ 527 від 19.01.21р.-електронна пошта).
Від представника позивача до матеріалів справи надійшло клопотання про призначення у справі судової земельно-технічної експертизи з доказами направлення клопотання всім учасникам справи (вх. № 556 від 19.01.21р.)
Ухвалою суду від 19.01.2021 р. розгляд справи відкладено на 02.03.2021р. на 11:00 год. та запропоновано учасникам справи надати суду міркування чи заперечення щодо клопотання позивача про призначення по даній справі судової земельно-технічної експертизи. У разі погодження з призначенням експертизи, надати суду питання, роз"яснення яких, на їх думку, потребує висновку експерта.
21.01.2021 (вх. № 682) від відповідача 1 до матеріалів справи надійшли додаткові письмові пояснення.
17.02.2021 (вх. № 1849) від Чорнухинської районної державної адміністрації надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.
19.02.2021 (вх. 1934) від відповідача 1 до матеріалів справи надійшли заперечення щодо клопотання позивача про призначення по справі судової земельно - технічної експертизи.
01.03.2021р. (вх. № 2236) від Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області до матеріалів справи надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника з проханням розглядати справу за наявними в матеріалах справи документами.
Ухвалою суду від 02.03.2021р. зупинено провадження у справі, призначено судову земельно-технічну експертизу, яку доручено провести судовим експертам Полтавського відділення Харківського НДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса.
04.03.2021р. (вх. № 2436) від представника позивача до матеріалів справи надійшли додаткові письмові пояснення.
29.07.2021р. постановою Східного апеляційного господарського суду ухвалу господарського суду Полтавської області від 02.03.2021р. у справі № 917/1551/19 залишено без змін.
06.08.2021р. господарським судом Полтавської області повторно направлені матеріали справи до Полтавського відділення Харківського НДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса відповідно до ухвали суду від 02.03.2021р.
20.04.2022р. (вх.№2659) від експертної установи до суду надійшли матеріали справи з повідомлення про неможливість надання висновку судової земельно-технічної експертизи №571-575 по справі господарського суду Полтавської області № 917/1551/19.
Ухвалою суду від 02.05.2022 р. поновлено провадження у справі, підготовче засідання призначено на 19.07.2022р. на 10:30 год.
Від відповідача 1 до суду надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання без участі представника товариства за наявними у справі матеріалами у зв"язку з введенням воєнного стану в Україні (вх. № 4700 від 15.07.2022р.).
Від представника позивача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв"язку з неможливістю забезпечити явку повноважного представника ТОВ "Чорнухинський край" через участь в іншому судовому засіданні (вх. № 4747 від 18.07.2022р.).
Від представника Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі повноважного представника у зв"язку з неможливістю забезпечити його явку в судове засідання (вх. № 4778 від 19.07.2022р.).
Ухвалою суду від 19.07.2022 р. розгляд справи відкладено на 29.09.2022 р. на 11:30 год.
29.09.2022 (вх. № 6982) від представника позивача до матеріалів справи надійшло клопотання про витребування доказів та проведення підготовчого судового засідання без участі представника позивача.
Судове засідання, призначене на 29.09.2022р. на 11:30 год., не відбулося у зв`язку з участю судді Солодюк О.В. у навчанні з підвищення кваліфікації суддів місцевих господарських судів.
Від відповідача 1 до суду надійшло заперечення проти клопотання про витребування доказів (вх. № 7588 від 18.10.2022р.).
08.11.2022р. (вх. № 8366) від Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області до матеріалів справи надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника.
08.11.2022 від представника позивача до суду надійшло клопотання (вх. №8447) про відкладення розгляду справи у зв"язку з неможливістю забезпечити явку у судове засідання через військовий стан в країні. У клопотанні представник позивача повідомила суд про відкликання клопотання про витребування документів з ГУ Держгеокадастру в Полтавській області.
Ухвалою суду від 08.11.2022р. розгляд справи відкладено на 10.01.2023р. на 11:00 год.
Від представника позивача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (з додатком) у зв"язку з неможливістю забезпечити явку у судове засідання через участь в іншому судовому засіданні (вх. № 249 від 10.01.2023-електронна пошта).
Ухвалою суду від 10.01.2023 розгляд справи відкладено на 30.03.2023 р. на 11:00 год.
29.03.2023 представник позивача подав до суду клопотання про призначення у справі судової земельно-технічної експертизи (вх.№3963).
30.03.2023 (вх. №4022) від представника позивача до матеріалів справи надійшло клопотання про поновлення строку для подання додаткових доказів.
Ухвалою суду від 30.03.2023 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Чорнухинський край" строк для подання документів (доказів) та долучено їх до матеріалів справи, відкладено розгляд справи на 22.06.2023 р. на 11:00 год.
Ухвалою суду від 22.06.2023 року провадження у даній справі №917/1551/19 було зупинено та призначено судову земельно-технічну експертизу. Доручено проведення судової земельно-технічної експертизи по справі судовим експертам Полтавського відділення Харківського НДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса.
17.06.2021 р. (вх. № 6602) від представника позивача до матеріалів справи надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових документів на виконання вимог Інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса Полтавське відділення.
Ухвалою суду від 15.01.2024 провадження у справі поновлено та призначено розгляд справи на 28.03.2024р. на 13:00 год.
28.03.2024р. від представника позивача до матеріалів справи надійшла заява про перенесення розгляду справи у зв"язку з неможливістю прибути в судове засідання (вх. №4281).
Ухвалою суду від 28.03.2024р. розгляд справи відкладено на 28.05.2024р. на 11:00 год.
27.05.2024р. (вх. №7422) від представника позивача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Судове засідання, призначене на 28.05.2024р. на 11:00 год., не відбулося у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Ухвалою суду від 20.06.2024 розгляд справи призначено на 18.07.2024.р. на 14:00 год.
21.06.2024 р. (вх. № 8741) від позивача до суду надійшла заява про зміну предмету позову.
25.06.2024р. (вх. № 8870) від представника позивача до суду надійшло клопотання про залучення до участі у справі правонаступника Чорнухинської районної державної адміністрації - Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області та правонаступника Хейлівщинської сільської ради - Чорнухинської селищної ради Лубенського району Полтавської області.
17.07.2024 р. (вх. № 9843) від Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області до матеріалів справи надійшло клопотання, в якому останній повідомив суд, що не може забезпечити участь у судовому засіданні представника.
Ухвалою від 18.07.2024р. суд замінив:
- третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Чорнухинську районну державну адміністрацію Полтавської області на правонаступника - Лубенську районну державну адміністрацію Полтавської області;
- третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Хейлівщинську сільську раду на правонаступника - Чорнухинську селищну раду Лубенського району Полтавської області, відклав розгляд справи на 01.10.2024 на 11:00 год.
Ухвалою суду від 01.10.2024 розгляд справи відкладено на 31.10.2024 р. на 09:30 год.
Судове засідання, призначене на 31.10.2024р. на 09:30 год., не відбулося у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Ухвалою суду від 08.11.2024 призначено розгляд справи на 19.12.2004р. на 09:40 год.
Ухвалою суду від 19.12.2024р. закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 14.01.2025 р. на 12:00 год.
Ухвалою від 14.01.2025р. суд повернувся на стадію підготовчого провадження. Заяву позивача про зміну предмету позову (вх. №8741 від 21.06.2024р.) залишив без руху. Надав позивачу строк 5 днів з дня вручення ухвали надати докази сплати суду судового збору в розмірі 24 224,00 грн за подання заяви про зміну предмету позову.
21.01.2025 р. від позивача до матеріалів справи надійшла заява (вх. №741) про усунення недоліків, до якої додано платіжну інструкцію від 20.01.2025р. №100, що підтверджує сплату судового збору в розмірі 24 224,00 грн.
Ухвалою суду від 30.01.2025 заяву позивача про зміну предмета позову прийнято до розгляду та відкладено розгляд справи на 19.02.2025 р. на 13:00 год.
При друкуванні тексту ухвали була допущена описка, а саме, не вірно зазначено дату та час відкладення розгляду справи 19.02.2025р. на 13:00 год., замість 28.02.2025 р. на 12:00 год. Ухвалою суду від 03.02.2025 виправлено допущену описку.
Ухвалою від 28.02.2025 закрито підготовче провадження. Призначено справу № 917/1551/19 до судового розгляду по суті на 18.03.2025 р. на 15:00 год.
18.03.2025 р. (вх. № 3670) від представника позивача до матеріалів справи надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідачів судові витрати (судовий збір та витрати по проведенню експертизи).
Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, суд розглядає спір за наявними матеріалами.

Встановивши всі обставини справи та дослідивши надані документальні докази, суд встановив наступне.
Позивач в обгрунтування позовних вимог посилається на те, що між ним та Чорнухинською районною державною адміністрацією, на підставі п. 4 Розпорядження голови Чорнухинської райдержадміністрації від 30.03.2018 №78, укладено ряд наступних договорів оренди земельних ділянок:
Позивач 20.04.2018 з метою здійснення державної реєстрації договорів оренди вищевказаних земельних ділянок звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Харківецької сільської ради Лохвицького району Полтавської області Барановського Сергія Івановича.
24.04.2018 державним реєстратором прав на нерухоме майно Харківецької сільської ради Лохвицького району Полтавської області Барановським С.І. відмовлено позивачу у державній реєстрації прав та їх обтяжень, у зв`язку із раніше зареєстрованими правами постійного користування на вищевказані земельні ділянки за ТОВ Покуття Агро на підставі державного акту, виданого Хейлівщинською сільською Радою народних депутатів, серії № ПЛ від 29.11.1996, яку здійснив Державний реєстратор Комунального підприємства Реєстраційно-інвентаризаційна служба Опішнянської територіальної громади Котляревський Сергій Олександрович.
Крім того, за даними, зазначеними у листі від 07.06.2019 року № 29-16-0.37-166/117-19 Відділом у Чорнухинському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, згідно Акту на право постійного користування землею, виданого Хейлівщинською сільською Радою народних депутатів серії №ПЛ від 29.11.1996 року, Селянській Спілці ім. Чапаєва передано у постійне користування 505,5 га земель у тому числі:
Земель водного фонду - 35,6 га;
Земель лісового фонду - 107,6 га;
Земель природоохоронного призначення - 243,0 га;
Земель резервного фонду - 119,3 га.
Посилаючись на п. 1 - 2 ч. 3 ст. 10 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01.07.2004 № 1952-IV, Земельний кодекс України, Конституцію України, позивач зазначає, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зобов`язаний встановити відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; під час проведення реєстраційних дій обов`язково перевіряє відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах.
Державним реєстратором Комунального підприємства Реєстраційно-інвентаризаційна служба Опішнянської територіальної громади Котляревським С.О. при здійсненні реєстрації було допущено грубе порушення законодавства при вчиненні реєстраційних дій щодо вищенаведених земельних ділянок, внаслідок чого права ТОВ Чорнухинський край були порушені. А отже, рішення державного реєстратора Комунального підприємства Реєстраційно - інвентаризаційна служба Опішнянської територіальної громади Котляревського Сергія Олександровича про державну реєстрацію прав від 17.04.2018 за №25756082, №25756241, № 25757541, № 25757232, №25757074, №25757135, №25756662, № 25756724, №25756037, № 25756177 є незаконними та такими, що підлягають скасуванню.
Позивач також зазначає, що спірні земельні ділянки увійшли до складу земель, визначених у Державному акті від 29.11.1996 року серії ПЛ на право колективної власності на землю на загальну площу 1985,4 га, виданому селянській спілці ім. Чапаєва, що підтверджується копією вищевказаного державного акту, наданого відповіддю на адвокатський запит Відділом у Чорнухинському районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 16.08.2019 року № 233/117-19.
Землі колективних сільськогосподарських підприємств, як зазначає позивач, повинні розподілятися між працівниками та пенсіонерами такого підприємства та не можуть передаватися на праві приватної власності новоствореним підприємствам - правонаступникам сільськогосподарських колективних підприємств.
ТОВ Покуття Агро з 2000 року є правонаступником селянської спілки ім. Чапаева згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та належить до приватної форми власності.
Таким чином, як зазначає позивач, ТОВ Покуття Агро, яке є правонаступником колективного сільськогосподарського підприємства - селянської спілки ім. Чапаєва, не набуло і не могло набути в порядку правонаступництва та використовувати земельні ділянки, які перебували у колективній власності селянської спілки, які залишилися нерозподіленими за наслідками паювання у 2000-2002 роках та які були у складі земель, включених до державного акту серії ПЛ на право колективної власності на землю від 29.11.1996 року, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на землю №1, та який було видано на виконання рішення сесії Хейлівщинської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області.
Тому Голова Чорнухинської районної державної адміністрації мав повноваження надавати згідно ст. 13 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) в оренду земельні ділянки колективної власності на території Хейлівщинської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області, які залишилися нерозподіленими за наслідками паювання в 2000-2002 роках та які були у складі земель, включених до державного акту серії ПЛ на право колективної власності на землю від 29.11.1996 року, реєстраційний номер у Книзі записів держаних актів на право колективної власності на землю № 1.
У зв`язку з цим, як вказує відповідач 1, 01 січня 2013 року повноваження щодо передачі у власність або у користування земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності перейшли до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області.
З 27.05.2015р. внаслідок реорганізації Головного управління Держземагенства у Полтавській області його повноваження перейшли до правонаступника - Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області.
Отже, з 27.05.2015року лише ГУ Держгеокадастру у Полтавській області є розпорядником земельних ділянок, які знаходяться в державній власності, в т.ч. і спірних земельних ділянок, а не райдержадміністрація.
Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою розміром 505, 5 га, серія ПЛ, виданий 29.11.1996 року селянській спілці ім. Чапаєва. До складу земель, зазначених в державному акті, входять спірні земельні ділянки. Повним універсальним правонаступником селянської спілки ім. Чапаєва є ТОВ "Покуття-Агро".
Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою розміром 505,5 га серії ПЛ, виданий 29.11.1996 року, селянській спілці ім. Чапаєва:
- в судовому порядку недійсним не визнавався та не скасовувався, як і рішення органу, на підставі якого він видавався;
- вилучення земельної ділянки з користування підприємства та його правонаступників з метою надання в оренду іншій особі не приймалися;
- підприємство добровільно не відмовлялось від користування земельною ділянкою у спосіб, визначений для такої відмови законом.
Таким чином, як зазначає відповідач 1, правовідносини щодо землекористування за вказаним Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою розміром 505,5 га серії ПЛ, виданий 29.11.1996 року селянській спілці ім. Чапаєва, повним універсальним правонаступником якої є ТОВ Покуття-Агро, виникли та продовжуються у відповідності до норм чинного законодавства та не порушують нічиїх прав щодо права власності чи користування будь кого. Станом на момент розгляду цього позову до ТОВ "Покуття-Агро" з позовами до суду ніхто не звертався та відповідно, відсутні будь - які спори щодо землекористування ТОВ "Покуття-Агро" з 1996 року і по цей час.
Посилаючись на ст. 92, п. 6 розділу 10 Земельного кодексу України, Рішення Конституційного Суду №5-рп/2005 від 22.09.2005р., п. 6 Постанови Верховної ради Української РСР "Про земельну реформу", відповідач 1 зазначає, що особи, які користуються землею на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, не зобов`язані вчиняти дії, пов`язані із переоформленням їх права постійного користування. Отже, перехід права постійного користування вищезазначеними земельними ділянками від селянської спілки ім. Чапаєва до повного правонаступника, створеного в результаті реорганізації (зміни організаційно-правової форми підприємства) - ТОВ "Покуття Агро", є законним.
Відповідач 1 також зазначає, що позивачем не надано суду жодного доказу, який би підтверджував факт наявності проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), відповідно до якого спірні земельні ділянки увійшли до площ земель, що підлягають розподілу, та відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не були виділені власнику земельної частки (паю).
Підстави для припинення прав відповідно до ст. 140 ЗК України є вичерпними і вони не були застосовані до спірних земельних ділянок.
В ході паювання земель на території Хейліщинської сільської ради Чорнухинського району згідно з рішенням сесії сільської ради 29.11.1996 року селянській спілці ім. Чапаєва було видано державний акт серії ПЛ на право колективної власності на землю на загальну площу 1985,4 га, який було зареєстровано у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №1. В подальшому земельні ділянки, які були внесені до вищезгаданого державного акту, були розпайовані між членами колективного сільськогосподарського підприємства, при цьому частина площі.
Спірні земельні ділянки, як зазначає позивач, увійшли до складу земель, визначених у Державному акті від 29.11.1996 року серії ПЛ на право колективної власності на землю на загальну площу 1985,4 га, що підтверджується копією вищевказаного державного акту, наданого відповіддю на адвокатський запит Відділом у Чорнухинському районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 16.08.2019 року № 233/117-19 (міститься в матеріалах справи).
Таким чином, як зазначає позивач, ТОВ "Покуття Агро", яке є правонаступником колективного сільськогосподарського підприємства - селянської спілки ім. Чапаєва, не набуло і не могло набути в порядку правонаступництва та використовувати земельні ділянки, які перебували у колективній власності селянської спілки, які залишилися нерозподіленими за наслідками паювання у 2000-2002 роках та які були у складі земель, включених до державного акту серії ПЛ на право колективної власності на землю від 29.11.1996 року, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на землю №1, та який було видано на виконання рішення сесії Хейлівщинської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області.
Об`єктом оренди за договорами оренди землі від 06.04.2018 № № 9, 2, 4, 3,10 є рілля із
земель категорії нерозподілених земельних часток (паїв).
Зі змісту вищезазначених договорів оренди землі вбачається, що Чорнухинська РДА Полтавської області надала ТОВ "Чорнухинський Край" у строкове платне користування земельні ділянки (з кадастровими номерами та площею, визначеною в гектарах) із земель нерозподілених земельних часток (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У вказаних договорах оренди землі відсутнє належне визначення такої істотної умови, як строк дії договору, - до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку (в тому числі і спадкоємцями), розмір земельної частки (паю) не зазначений в умовних кадастрових гектарах, що суперечить Наказу Державного комітету по земельних ресурсах від 17.01.2000р. № 5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.02.2000 р. за №101/4322, яким затверджено форму типового договору оренди земельної частки (паю).
З долучених до матеріалів справи копій договорів оренди землі чітко вбачається, як зазначає відповідач 1, що вони суперечать чинному законодавству України, і їх недійсність встановлена законом, зокрема, статті 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", статті 19 Закону України "Про оренду землі", ч. 1 статті 203 Цивільного кодексу України, а саме, укладені з не уповноваженим органом, не містили всіх необхідних, визначених законом істотних умов, та не відповідають типовому договору оренди земельної частки (паю), затвердженому Наказом Державного комітету по земельних ресурсах від 17.01.2000р. № 5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.02.2000 р. за №101/4322.
Відповідач - 1 у додаткових письмових поясненнях (вх. № 527 від 19.01.2021р. -електронна пошта та вх. № 682 від 21.01.2021р.) зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що на спірні земельні ділянки видавались сертифікати на земельні частки (паї) та/або Державні акти на право приватної власності на землю, що в свою чергу означає, що спірні земельні ділянки не відносяться до невитребуваних земельних часток (паїв) і Чернухінська РДА Полтавської області не мала законних підстав відносити спірні земельні ділянки до невитребуваних земельних часток (паїв), а тому і не могла законно розпорядитися ними.
Крім того, господарським судом Полтавської області розглядалися спори щодо земельних ділянок (спірних та інших), які зазначені в Розпорядженні голови Чорнухінської РДА Полтавської області від 30.03.2018 р. № 78, і відповідачем (розпорядником земельних ділянок) у цих справах було ГУ Держгеокадарстру у Полтавській області, а тому відсутні правові підстави та докази, якими встановлено факт порушення прав позивача, а відповідно підстави для здійснення судового захисту за поданим позовом. Чорнухинська РДА Полтавської області не мала законних підстав відносити заявлені в позові земельні ділянки до невитребуваних земельних часток (паїв) та розпоряджатися ними.
При вирішенні питання щодо призначення у справі судової земельно-технічної експертизи судом враховано, що Селянській Спілці ім. Чапаєва Хейлівщинською сільською радою Чорнухинського району Полтавської області надавався Державний акт на право колективної власності на землю від 29.11.1996 року серія ПЛ2 (том. 1, а.с.58-62), а також Державний акт на право постійного користування землею від 29.11.1996 року серія ПЛ (том. 1, а.с.52-56), Докази, надані до матеріалів справи є взаємно суперечливими, а саме, матеріали справи містять проект розташування земельних часток (паїв) в межах реформованої СС ім. Чапаєва та складання державних актів на право приватної власності на землю на території Хейлівщинської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області (том. 1, а.с.180-221, том 2, а.с.12-33), проекти землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва для продажу Чорнухинською РДА права оренди земельних ділянок через аукціон на території Хейлівщинської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області (том 2, а.с. 73-262), а також листи Відділу у Чорнухинському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 01.07.2019 року № 183/117-19 (том 1, а.с.51), від 07.06.2019 року № 29-16-0.37-166/117-19 (том 1, а.с.63), від 04.09.2020 року №141/117-20 (том 3, а.с.3), листи Хейлівщинської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області №02-21/224 від 23.07.2020 р. (том 2, а.с.71) та № 02-21/331 від 18.11.2020 р. (том 3, а.с.27), лист ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 28.07.2020 р. № 14-16-0.37-121/117-20 (том 2, а.с.72). А отже, з урахуванням відсутності в матеріалах справи рішення про визнання незаконним Розпорядження голови Чорнухінської РДА Полтавської області від 30.03.2018 р. № 78 "Про використання нерозподілених (невитребуваних) земельних ділянок" (том. 1, а.с.15), суд дійшов висновку про необхідність призначення у даній справі судової земельно-технічної експертизи.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позову, вивчивши матеріали справи, дослідивши додані докази, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.
Згідно Розпорядження Чорнухинської районної державної адміністрації Полтавської області № 78 від 30.03.2018 року про використання нерозподілених (невитребуваних) земельних ділянок у відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 13, п. 3 ч. 1 ст. 16, статей 21,39,41 Закону України Про місцеві державні адміністрації , ст. 13 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), ст. 17, 22,23, 184-185 Земельного кодексу України, ст. 13,20,22,35,55 Закону України «Про землеустрій», Закону України «Про Державний земельний кадастр», п. 12 Порядку організації робіт з методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою КМУ від 04 лютого 2004 року № 122, з метою раціонального використання земель та недопущення втрат надходжень місцевих бюджетів, ТОВ «Чорнухинський край» надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 10,3 га, 13,1 га, 9,3 га, 2,4 га, 3,9 га, 16,7 га, 5,10 га, 38,7 га, 7,00 га, 24,5 га, 8,2 га, 21,0 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель категорії нерозподілених земельних ділянок, які знаходяться в адміністративно територіальному підпорядкуванні Хейлівщинської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області.
Розпорядженням Чорнухинської районної державної адміністрації Полтавської області №78 від 30.03.2018 року передано ТОВ «Чорнухинський край» в оренду строком на 7 років земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля) в межах Хейлівщинської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області загальною площею 160,2 га із нерозподілених (невитребуваних) земельних ділянок колективної власності:
На підставі Розпорядження Чорнухинської районної державної адміністрації Полтавської області №78 від 30.03.2018 року між ТОВ Чорнухинський край та Чорнухинською районною державною адміністрацією Полтавської області укладено договори оренди земельних ділянок :
20.04.2018 року ТОВ «Чорнухинський край» з метою здійснення державної реєстрації права оренди звернулося до державного реєстратора Харківецької сільської ради Лохвицького району Полтавської області Барановського Сергія Івановича.
Підставою для прийняття державним реєстратором прав на нерухоме майно Харківецької сільської ради Лохвицького району Полтавської області Барановським Сергієм Івановичем рішень 40786075, 40785350, 40785669, 40784490, 40783514 про відмову в проведенні державної реєстрації права оренди на земельні ділянки є зареєстроване право постійного користування земельними ділянками за Товариством з обмеженою відповідальністю «Покуття Агро» (рішення про реєстрацію постійного користування від 17.04.2018 року № 25756241, 25757232, 25756724, 25757135, 25756177 на підставі державного акту виданого Хейлівщинською сільською Радою народних депутатів серії №ПЛ від 29.11.1996 року). Власником спірних ділянок є Держава в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області.
Положення щодо паювання земель сільськогосподарського призначення містить, зокрема Указ Президента України від 08.08.1995 № 20/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", пунктом 1 якого визначено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.
Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) регламентовано Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)".
Статтями 1 та 2 вказаного Закону визначено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай); трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї .
Цим Законом повноваження щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) надані сільським, селищним, міським радам та районним державним адміністраціям.
Так, статтею 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" передбачено, що нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.
Отже паювання земель сільськогосподарських підприємств, як особливий порядок набуття у приватну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення, є способом приватизації цих ділянок членами таких підприємств, що узгоджується із змістом пункту 8 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України.
Таким чином, реалізація процедури паювання відповідної частини земель має своїм наслідком припинення права державної та комунальної власності на розпайовані землі, що зумовлює припинення й інших правомочностей щодо земельних ділянок державної та комунальної власності.
Аналізуючи вищенаведені приписи законодавства, можна дійти висновку, що нерозподілені частки (паї) не є землями державної чи комунальної власності, а лише перебувають у розпорядженні відповідних адміністрацій до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку.
Зазначені висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 922/2723/17 та Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 17.12.2019 у справі № 917/258/19.
Частиною 1 статті 23 Земельного кодексу України від 18.12.1990 визначено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.
Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також і право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до правил частини 5 статті 116 Земельного кодексу України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Позивачем не оскаржується Державний акт на право постійного користування виданого КСП ім. Чапаєва виданого Хейлівщинською сільською Радою народних депутатів серії №ПЛ від 29.11.1996 року.
Крім того, позивач просить суд визнати незаконними та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства Реєстраційно інвентаризаційної служби Опішнянської територіальної громади № 25756037, № 25757074, № 25756662, №25757541, 25756082 від 17.04.2018 року про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки за Державою в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, посилаючись на те, що розпорядником спірних земель (нерозподілених земельних часток (паїв) станом на 17.04.2018 є Чорнухинська районна державна адміністрація.
Відповідно до п. п. 26, 27, 28 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 №1141, відомості про речові права на нерухоме майно, обтяження таких прав вносяться до Державного реєстру прав виключно на підставі рішення державного реєстратора.
Статтею 152 Земельного кодексу України встановлено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
Тобто, наведені в ст. 152 Земельного кодексу України способи не є вичерпними. Суд може захистити право на землю іншими способом, встановленим законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Згідно п.1 ч.1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення таких відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Статтею 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначений порядок державної реєстрації прав, відповідно до якого державна реєстрація розпочинається із прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрації заяви в базі даних заяв. При цьому відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 2 цього Закону заявником є, зокрема, власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав.
Згідно частини 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію речових прав, запису про їх реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за третіми особами є способом захисту права позивача на спірне нерухоме майно від його порушення іншими особами, за якими зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна (п. 29 постанови Великої Палати Верховного Суду: від 06.11.2019р. у справі №826/3051/18).
Статтею 15 Цивільного кодексу України закріплено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під захистом права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування. Зазначені правові позиції неодноразово висловлювалась Великою Палатою Верховного Суду і Верховним Судом, та узагальнено викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19.
Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" ЄСПЛ зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили би компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Водночас ефективність позовної вимоги має оцінюватися, виходячи з обставин справи, та залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії). Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 16.02.2021 у справі №910/2861/18 та постановах Верховного Суду від 20.12.2022 у справі № 914/1688/21, від 04.10.2022 у справі № 914/2476/20, від 08.11.2022 у справі № 917/304/21, від 15.08.2023 у справі № 903/852/21.
Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Згідно з статтею 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідачів.
Керуючись статтями 129, 232 - 233, 237 - 238 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги задовольнити.
2. Визнати незаконними та скасувати:
Видати накази після набрання рішення законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Суддя Солодюк О.В.