ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 рокуСправа № 912/1286/25

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Кузьміної Б.М. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу № 912/1286/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РОШЕН-КРОПИВНИЦЬКИЙ" (25014, м. Кропивницький, вул. Родникова, 88)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Аваста Компані" (25002, м. Кропивницький, вул. Ельворті, 7, офіс 211)

про стягнення 13 693,77 грн,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "РОШЕН-КРОПИВНИЦЬКИЙ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аваста Компані" з вимогами:

"1. Прийняти позовну заяву до розгляду.

2. Стягнути з Відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "АВАСТА КОМПАНІ" (25002, вулиця Ельворті, 7, офіс 211, місто Кропивницький, Кіровоградська область ідентифікаційний ) на користь Позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "РОШЕН-КРОПИВНИЦЬКИЙ" (25014, вулиця Родникова, 88, місто Кропивницький, Кіровоградська область, ідентифікаційний ) суму боргу в розмірі 10 047,00 грн. (десять тисяч сорок сім грн. 00 коп.) за отриманий Товар згідно Договору поставки товару №П-0965 від 25 травня 2023 року.

3. Стягнути з Відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "АВАСТА КОМПАНІ" (25002, вулиця Ельворті, 7, офіс 211, місто Кропивницький, Кіровоградська область ідентифікаційний ) на користь Позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "РОШЕН-КРОПИВНИЦЬКИЙ" (25014, вулиця Родникова, 88, місто Кропивницький, Кіровоградська область, ідентифікаційний ) інфляційних збитків у розмірі 542,84 грн. (п`ятсот сорок дві гривні 84 коп.), тридцять п`ять процентів річних у розмірі 1 705,21 грн. (одна тисяча сімсот п`ять грн. 21 коп.), пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 1 398,72 грн. (одна тисяча триста дев`яносто вісім гривень 72 коп.) за порушення умов проведення розрахунків за Договором №П-0965 від 25.05.2023 року.

4. Стягнути з Відповідача судовий збір."

На обґрунтування позовних вимог позивач послався на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки №П-0965 від 25.05.2023 в частині оплати за поставлений товар.

Ухвалою від 19.05.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 912/1286/25; постановив справу № 912/1286/25 розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами; розпочати розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Ухвала від 19.05.2025 вручена позивачу та відповідачу 19.05.2025 доставленням в Електронні кабінети 19.05.2025 о 13:54, що підтверджується довідками про доставку електронного листа (а.с. 50-51).

Відповідач правом подати відзив на позовну заяву не скористався, правової позиції по суті спору не повідомив, позовних вимог не заперечив, будь-яких заяв і клопотань до суду не подавав.

Згідно з частиною 9 статті 165, частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

За частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив таке.

25.05.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "РОШЕН-КРОПИВНИЦЬКИЙ" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АВАСТА КОМПАНІ" (Покупець) укладено Договір поставки №П-0965 (далі - Договір, а.с. 11-17), відповідно до пункту 1.1. якого Постачальник зобов`язується проводити поставку (продаж) Покупцю у власність кондитерські вироби, спеції (далі-Товар), окремими партіями, відповідно до замовлення Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах цього Договору.

Відповідно до пункту 1.4. Договору загальна вартість даного Договору визначається вартістю товару, отриманого протягом дії цього Договору згідно з накладними, що є невід`ємними частинами даного Договору.

Згідно з пунктами 4.1., 4.3., 4.5. Договору, поставка товарів здійснюється Постачальником в межах наявного у нього асортименту протягом строку дії Договору відповідно до попереднього Замовлення Покупця, в якому визначається асортимент (вид) та обсяг товару (кількість), ціна за одиницю товару, загальна ціна партії товару та інші умови. Датою поставки (передачі) товару Постачальника у власність Покупця, є дата зазначена в накладній на відпуск товару (кожної окремої партії товару). Моментом здійснення поставки товарів Постачальнику є їх отримання Покупцем та/або уповноваженою особою Покупця з відповідною відміткою в супроводжувальній первинній обліково-видатковій документації (видаткова накладна), які свідчать про факт отримання товару і не потребує підписання між Сторонами цього Договору будь-яких актів приймання-передачі товару у власність. Разом з товаром Покупцю передаються належні товару документи, що підтверджуються його якість і безпеку, включаючи декларацію виробника/посвідчення про якість.

За пунктом 4.7 Договору, право власності на товар, а також ризик випадкової загибелі товару переходять до Покупця в момент підписання уповноваженою особою Покупця видаткової накладної. Накладні оформляються відповідно до умов діючого законодавства, підписуються Сторонами та/або уповноваженими представниками Сторін із зазначенням посади, ПІБ та підписом, а також (за необхідності) з відповідною відміткою "Працюю без печатки".

Відповідно до пункту 5.1. Договору, оплата товару здійснюється на підставі відповідних документів (видаткових накладних), які Постачальник виписує на кожну партію товару та передає Покупцю та/або уповноваженій особі Покупця у момент отримання товару, за цінами, вказаними у замовленні та товаросупроводжувальній документації, на умовах даного договору в порядку і формах, які не суперечать чинному законодавству України.

Згідно з підпунктом 5.2.2. пункту 5.2. Договору оплата товару здійснюється протягом 6 (шести) календарних днів з моменту прийняття товару Покупцем.

Відповідно до пункту 5.7. Договору товар вважається повністю оплаченим з дня надходження всієї суми коштів на розрахунковий рахунок Постачальника та/або готівковим внесенням оплати у касу Постачальника.

Відповідно до пункту 7.5. Договору, у випадку непроведення розрахунків Покупцем згідно умов Розділу 5 даного договору, Покупець зобов`язується на користь Постачальника сплатити штрафні санкції згідно із статтями 230, 231 Господарського кодексу України, а саме:

- пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення виконання зобов`язань;

- у випадку якщо термін прострочення Покупцем проведення взаєморозрахунків перевищує 10 календарних днів, Покупець зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 30% від суми заборгованості.

За прострочення виконання грошового зобов`язання згідно з умовами даного Договору, Покупець зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 35% річних від простроченої суми за кожен день прострочення, за весь час прострочення, згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України (пункт 7.6. Договору).

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками.

Обґрунтовуючи пред`явлені вимоги, позивач посилається на те, що на виконання умов Договору Постачальник на підставі видаткових накладних №РК92 від 05.11.2024 на суму 5 838,20 грн та №РК23 від 05.11.2024 на суму 4 208,80 грн (а.с. 18-21) відвантажив та передав Покупцю у власність погоджений сторонами товар на загальну суму 10 047,00 грн.

Оскільки всупереч узятим на себе за Договором зобов`язань відповідач у добровільному порядку не здійснив оплату вартості поставленого йому за означеними видатковими накладними товар, позивач звернувся до господарського суду з даним позовом про стягнення з відповідача 10 047,00 грн основного боргу, а також пені на суму боргу у розмірі 1 398,72 грн, 35% річних у розмірі 1 705,21 грн та інфляційних втрат у розмірі 542,84 грн.

17.03.2025 позивачем надіслано відповідачу вимогу №75 про сплату боргу у тижневий термін за поставлений товар в сумі 10 047,00 грн, проте останній таку вимогу залишив без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з такого.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з приписами частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

За умовами статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Тобто, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню у бухгалтерському обліку.

Частинами 1, 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За умовами частин 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).

Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Разом із тим, суд наголошує, що визначальною ознакою господарської операції у розумінні статей 1, 3, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів.

Подібні за змістом висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.11.2019 року в справі № 905/49/15, від 29.11.2019 року в справі № 914/2267/18 та інших.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення; господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Відповідно до пункту 2.4 Положення обов`язковими реквізитами первинного документа є: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою (пункт 2.5 вищенаведеного Положення).

Тобто первинні документи повинні містити відомості, які підтверджують вчинення господарської операції, на виконання якої вони складаються, у зв`язку з чим вчинення певної господарської операції фіксуватиметься документально, що в сукупності свідчить про підтвердження між учасниками такої операції певних прав та обов`язків, зокрема, і щодо обов`язку сплатити певну суму коштів, яка складатиме еквівалент певної вартості наданих послуг.

У матеріалах справи наявна видаткова накладна №РК92 від 05.11.2024 на суму 5 838,20 грн, яка містить підпис уповноваженої особи відповідача та відбиток штампу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аваста Компані", що свідчить про належне прийняття товару та є належним доказом передачі товару, а тому вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Проте судом встановлено, що наявна у матеріалах справи видаткова накладна №РК23 від 05.11.2024, на яку посилається як на підставу позовних вимог позивач, не містить особистого підпису уповноваженої особи відповідача або інших даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні вказаної господарської операції від імені покупця. Також означена видаткова накладна не містить і відтиску печатки (штампу) відповідача.

Інші оформлені у встановленому законом порядку первинні документи, які містять відомості про спірні господарські операції та переконливо свідчать про фактичні обставини здійснення постачання товару за видатковою накладною №РК23 від 05.11.2024, в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із статтею 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. (статті 76, 77 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, за загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому, доказування полягає не лише у поданні доказів, а й у доведенні їх переконливості (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 910/17819/17).

За змістом статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищенаведені обставини, зважаючи на відсутність у матеріалах справи доказів визнання відповідачем факту здійснення господарської операції з поставки товару за видатковою накладною від 05.11.2024 №РК23, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "РОШЕН-КРОПИВНИЦЬКИЙ" про стягнення з відповідача 4 208,80 грн.

За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "РОШЕН-КРОПИВНИЦЬКИЙ" в частині стягнення основного боргу підлягають задоволенню частково у розмірі 5 838,20 грн. В решті позовних вимог в сумі 4 208,80 грн слід відмовити.

Стосовно позовних вимог про стягнення пені в сумі 1 398,72 грн за період з 13.11.2024 по 08.05.2025 суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Нормою 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 7.5. Договору, у випадку непроведення розрахунків Покупцем згідно умов Розділу 5 даного договору, Покупець зобов`язується на користь Постачальника сплатити штрафні санкції згідно статей 230, 231 Господарського кодексу України, а саме:

- пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення виконання зобов`язань;

- у випадку якщо термін прострочення Покупцем проведення взаєморозрахунків перевищує 10 календарних днів, Покупець зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 30% від суми заборгованості.

Суд установив, що позивач здійснив нарахування пені:

- за видатковою накладною від 05.11.2024 №РК92 на суму боргу 5 838,20 грн за період з 13.11.2024 по 08.05.2025 на суму 812,78 грн

за видатковою накладною від 05.11.2024 №РК23 на суму боргу 4 208,80 грн за період з 13.11.2024 по 08.05.2025 на суму 585,94 грн.

Суд, перевіривши розрахунок пені за видатковою накладною №РК92 від 05.11.2024 в межах обраного позивачем періоду, встановив, що розрахунок позивача є арифметично правильним, тому вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню у заявленому розмірі.

У зв`язку з тим, що факт постачання товару за видатковою накладною №РК23 від 05.11.2024 на суму 4 208,80 грн не доведено, підстав для стягнення пені за вищевказаною видатковою накладною не вбачається.

Розглядаючи вимоги в частині стягнення 35% річних в сумі 1 705,21 грн за період з 13.11.2024 по 08.05.2025 та інфляційних втрат в сумі 542,84 грн за період листопад 2024 року - лютий 2025 року, суд зазначає таке.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.

У пункті 6.40 постанови від 13.11.2019 у справі №922/3095/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних є не санкціями, а способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, умовами пункту 7.6. Договору сторони погодили, що за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно з умовами даного Договору, Покупець зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 35% річних від простроченої суми за кожен день прострочення, за весь час прострочення, згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України.

Слід відзначити, що відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Тобто у даному випадку сторони у добровільному порядку визначили інший розмір процентів річних ніж встановлений частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Суд установив, що позивач здійснив нарахування 35% річних та інфляційних втрат:

- за видатковою накладною від 05.11.2024 №РК92 на суму боргу 5 838,20 грн за період з 13.11.2024 по 08.05.2025 35% річних - на суму 990,88 грн, інфляційні втрати за період з листопада 2024 року по лютий 2025 року - на суму 315,44 грн;

- за видатковою накладною від 05.11.2024 №РК23 на суму боргу 4 208,80 грн за період з 13.11.2024 по 08.05.2025 35% річних - на суму 714,33 грн, інфляційні втрати за період з листопада 2024 року по лютий 2025 року - на суму 227,40 грн.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат за видатковою накладною №РК92 від 05.11.2024 в межах обраного позивачем періоду, встановив, що розрахунок позивача є арифметично правильним, тому вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню у заявленому розмірі.

У зв`язку з тим, що факт постачання товару за видатковою накладною №РК23 від 05.11.2024 на суму 4 208,80 грн не доведено, підстав для стягнення інфляційних втрат за вищевказаною видатковою накладною не вбачається.

Проте, здійснюючи розрахунок 35% річних, позивач не врахував, що у 2024 році 366 днів (високосний рік).

Суд перевірив розрахунок 35% річних за видатковою накладною №РК92 від 05.11.2024 в межах періодів, визначених позивачем, і встановив, що правильною сумою 35% річних є 990,14 грн.

Отже, позовні вимоги про стягнення 35% річних є обґрунтованими у розмірі 990,14 грн.

У зв`язку з тим, що факт постачання товару за видатковою накладною №РК23 від 05.11.2024 на суму 4 208,80 грн не доведено, підстав для стягнення 35% річних за вищевказаною видатковою накладною не вбачається.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що задоволенню підлягають вимоги на загальну суму 7 956,56 грн (про стягнення основного боргу у розмірі 5 838,20 грн, пені у розмірі 812,78 грн, 35% річних у розмірі 990,14 грн та інфляційних втрат у розмірі 315,44 грн). У задоволенні вимог на загальну суму 5 737,21 грн (про стягнення основного боргу в сумі 4 208,80 грн, пені у розмірі 585,94 грн, 35% річних у розмірі 715,07 грн та інфляційних втрат у розмірі 227,40 грн) належить відмовити.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи часткове задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 1 759,37 грн (7 956,56 х 3 028,00 / 13 693,77 = 1 759,37).

Керуючись статтями 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аваста Компані" (25002, м. Кропивницький, вул. Ельворті, 7, офіс 211, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РОШЕН-КРОПИВНИЦЬКИЙ" (25014, м. Кропивницький, вул. Родникова, 88, ) 5 838,20 грн основної заборгованості, 812,78 грн пені, 990,14 грн 35% річних, 315,44 грн інфляційних втрат, а також 1 759,37 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Копії рішення надіслати до електронних кабінетів сторін.

Повне рішення складено 15.07.2025.

Суддя Б.М. Кузьміна