ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.07.2025р. Справа №905/169/25 (932/10048/24)

Господарський суд Донецької області у складі судді Величко Н.В.,

при секретарі судового засідання Кравець А.Є., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 )

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАСНОЛИМАНСЬКЕ" ()

про стягнення 100000 грн. вихідної допомоги при звільненні, -

в межах справи № 905/169/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАСНОЛИМАНСЬКЕ",-

учасники справи не з`явились, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 26.03.2025 у справі № 905/169/25 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАСНОЛИМАНСЬКЕ"; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном строком 170 календарних днів; призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Карауш Юлію Вікторівну; вирішені інші процедурні питання.

На офіційній сторінці Верховного суду веб-порталу Судова влада України опубліковано 26.03.2025 оголошення № 75623 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАСНОЛИМАНСЬКЕ".

08.05.2025 до господарського суду від Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська надійшла цивільна справа № 932/10048/24 (№ провадження 2/932/3300/24) за позовом ОСОБА_1 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАСНОЛИМАНСЬКЕ" вихідної допомоги при звільненні (вх.№ 3330/25) для розгляду в межах справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАСНОЛИМАНСЬКЕ".

За результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріалам присвоєно єдиний унікальний номер справи № 905/169/25 (932/10048/24) та на підставі ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства за протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 08.05.2025 передано на розгляд судді Величко Н.В.

Ухвалою від 13.05.2025 прийняв цивільну справу № 932/10048/24 до свого провадження для розгляду в межах справи № 905/169/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАСНОЛИМАНСЬКЕ"; постановив справу № 905/169/25 (932/10048/24) розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 07.07.2025; встановив сторонам строк для вчинення дій процесуального характеру; вирішені інші процедурні питання.

Ухвалою від 07.07.2025 розгляд справи було відкладено на 23.07.25, визнав явку представників сторін у судове засідання не обов`язковою, вирішив інші процедурні питання.

Про хід справи позивач повідомлений шляхом публікації на офіційному сайті Господарського суду Донецької області веб-портала Судова влада України відповідних оголошень, роздруківки яких містяться в матеріалах справи; відповідач повідомлений в системі "Електронний суд" шляхом доставки процесуальних рішень суду у його зареєстрований електронний кабінет.

Також, всі процесуальні акти суду у цій справі оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень веб-порталу Судова влада України в мережі Інтернет, відомості якого є офіційними та загальнодоступними для безоплатного перегляду згідно Закону України "Про доступ до судових рішень".

У рішеннях Європейського суду з прав людини, останній неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Також Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 у справі №2103/490/2012 вказав про те, що сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Інформація про стан судових справ є відкритою і кожна заінтересована особа може дізнатися про прийняті судом рішення за допомогою як контакт-центру суду так і за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень.

Більше того, позивач має цікавитись ходом розгляду даної справи судом, оскільки саме він ініціював вказане судове провадження.

В судовому засіданні 23.07.2025 позивач та відповідач участі не приймали, вважаються повідомленими належним чином про розгляд справи у розумінні ст.ст. 120, 122, 242 ГПК України.

Позивач предмет чи підстави позову не змінював, додаткових доказів чи пояснень не подавав.

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що на виконання рішення Димитровського міського суду Донецької області від 05.06.2024 по справі № 226/2355/23 відповідач наказом № 213к від 18.06.2024 звільнив позивача за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Проте, на порушення ст. 44, ч. 1 ст. 47, ст. 116 КЗпП України, після припинення трудових відносин відповідач не виплатив йому тримісячну вихідну допомогу, орієнтовний розмір якої становить 100000,00 грн.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав, про причини суд не повідомив. Водночас, у поясненнях по справі (документ сформований в системі "Електронний суд" 16.07.2025) ТОВ "КРАСНОЛИМАНСЬКЕ" вказував, що згідно рішення Димитровського міського суду від 05.06.2024 по справі № 226/2355/23 ОСОБА_1 , таб.№ 23863, було звільнено 07.09.2023 за ст. 38 ч.3 КЗпП України. Також, у червні 2024 року йому була нарахована вихідна допомога у розмірі тримісячного середнього заробітку у сумі 19990,69 грн. та компенсація за невикористану відпустку у сумі 860,32 грн. (сума вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку зазначені після утримань всіх обов`язкових податків та зборів - ПДФО 18% та ВЗ 1,5%), що склало загальну суму до виплати 20851,01 грн. Зазначена сума, у розмірі 20851,01 грн., була виплачена повністю ОСОБА_1 через АТ "ПриватБанк" протягом липня-серпня 2024 року. Таким чином, як стверджує відповідач, заборгованість з виплати вихідної допомоги на користь ОСОБА_1 відсутня, тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Судом не встановлено обставин звернення позивача до господарського суду із заявою про грошові вимоги до боржника з таким самим предметом як у цьому спорі в порядку ст. 45 КУзПБ в межах справи № 905/169/25, тому відсутні спеціальні підстави для залишення цієї позовної заяви без розгляду, що визначені ч. 4 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства.

Згідно з частиною 1 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання, явку представників сторін у судове засідання суд не визнавав обов`язковою, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 ГПК України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених процесуальним законодавством, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів, кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, заяви по суті спору є сформованими, визначений процесуальним законом строк розгляду справи спливає, тому суд вважає можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Так, згідно статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а також з окремими громадянами у сфері державного і договірного регулювання оплати праці, визначено Законом України "Про оплату праці".

Частиною третьою статті 15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Аналогічне положення закріплено в частині п`ятій статті 97 КЗпП України.

За приписами ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільнені робітника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Статтею 44 КЗпП України встановлено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40, пункті 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору, вчинення мобінгу (цькування) стосовно працівника або невжиття заходів щодо його припинення (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Діюче трудове законодавство передбачає безальтернативний обов`язок виплати належних працівникові сум при його звільненні, це законодавство встановлює і пов`язує юридичну відповідальність за порушення даних вимог законодавства, з юридичною особою того підприємства, установи, організації, на якому працювала особа до звільнення.

Як встановлено судом і не оспорюється сторонами, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) працював в ТОВ «КРАСНОЛИМАНСЬКЕ» гірником підземним 3 розрядку з повним підземним робочим днем в шахті.

ОСОБА_1 , в інтересах якого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги діяв адвокат Сакун В.А., звертався до Димитровського міського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про визнання трудових відносин припиненими, зобов`язання відповідача видати наказ про звільнення та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно рішення Димитровського міського суду Донецької області від 05.06.2024 по справі № 226/2355/23 (провадження № 2/226/665/2023) позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про визнання трудових відносин припиненими та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено.

Визнано припиненими трудові відносини між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та Товариством з обмеженою відповідальністю "Краснолиманське", , на підставі заяви ОСОБА_1 від 07.09.2023 про звільнення за ст.38 ч.3 КЗпП України.

Зобов`язатно Товариство з обмеженою відповідальністю "Краснолиманське", , видати наказ про звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , згідно його заяви про звільнення з 07.09.2023 за ст.38 ч. 3 КЗпП.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Краснолиманське" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.09.2023 по 28.12.2023 року в розмірі 32409 (тридцять дві тисячі чотириста дев`ять) грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Краснолиманське" на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1717 (одна тисяча сімсот сімнадцять) грн. 76 коп.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень офіційного веб-портала Судова влада України, вказане судове рішення сторонами не оскаржувалось і набрало законної сили 12.07.2024.

Відповідно до частини четвертої статті 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Верховний Суд у постанові у справі № 908/1090/18 від 15.10.2019 року зазначив про те, що згідно з частиною 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Дійсно, преюдиційність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Відтак, обставини, встановлені рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 05.06.2024 по справі № 226/2355/23 (провадження № 2/226/665/2023), що набрало законної сили, не підлягають доказуванню у справі що розглядається.

Сторонами не оспорюється, що ОСОБА_1 був звільнений за наказом ТОВ «КРАСНОЛИМАНСЬКЕ» № 213к від 18.06.2024 за ч.3 ст.38 КЗпП України з 07.09.2023.

У зв?язку з тим, що позивача звільнено на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, то згідно ст. 44 КЗпП України йому мала б бути сплачена вихідна допомога у розмірі тримісячного середнього заробітку.

За твердженням позивача, при звільненні йому не було виплачено вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку, яка "орієнтовно" складає 100000,00 грн.

У заяві про усунення недоліків (документ сформований в системі "Електронний суд" 14.11.2024) позивач стверджував, що ненадання відповідачем відповіді на його запит про заборгованість по заробітній платі, в тому числі і вихідну допомогу при звільненні, унеможливлює проведення обгрунтованого розрахунку позовних вимог.

Також позивач зазначав, що заборгованість йому не виплачена, рівно як і не отримано від відповідача жодних повідомлень про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні.

Суд вважає аргументи позивача щодо неможливості надання обгрунтованого розрахунку позовних вимог безпідставними та такими, що не відповідають дійсним обставинам.

Порядок обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабміну «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок) визначає порядок обрахунку середньої заробітної працівника.

Розрахунок вихідної допомоги обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата (абз. 3 п. 2 Порядку).

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. (абз. 4 п. 2 Порядку).

Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. З розрахункового періоду також виключається час, за який відсутні дані про нараховану заробітну плату працівника внаслідок проведення бойових дій під час дії воєнного стану (абз. 6 п. 2 Порядку).

Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку (абз. 7 п. 2 Порядку).

Якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку. У разі укладення трудового договору на умовах неповного робочого часу, розрахунок проводиться з розміру мінімальної заробітної плати, обчисленого пропорційно до умов укладеного трудового договору.

Якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду.

Як свідчать матеріали справи та відомості Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 05.06.2024 по справі № 226/2355/23 (провадження № 2/226/665/2023) з 07.09.2023 визнано припиненими трудові відносини позивача із відповідачем на підставі ч. 3 ст. 28 КЗпП України. Крім того, у зазначеній справі суд встановив, що згідно довідки від 15.04.2024 № 243, наданої відповідачем, з 01.12.2022 по 31.12.2023 тарифна ставка гірника підземного 3 розряду першої групи складала 69,25 грн за годину, отже середній заробіток позивача за період з 08.09.2023 по 28.12.2023 становить 32824,50 грн (де 415,50 - тарифна ставка за день при 6-годинному робочому дні, 79 - кількість днів затримки розрахунку) та стягнув з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 08.09.2023 по 28.12.2023 в розмірі 32409,00 грн.

Отже, позивач мав вихідні дані (розмір тарифної ставки гірника підземного 3 розряду та розмір середнього заробітку позивача за період з 08.09.2023 по 28.12.2023, що визначені у судовому рішенні по справі № 226/2355/23, що має преюдиційний характер) для здійснення відповідного розрахунку власних позовних вимог.

Також матеріалами справи спростовуються доводи позивача про не отримання ним фактичного розрахунку після звільнення, зокрема наявна постанова приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Варави Р.С. від 08.08.2024 про закінчення виконавчого провадження ВП № 75694644 з примусового виконання виконавчого листа Димитровського міського суду Донецької області № 226/2355/24 виданого 16.07.2024, у зв`язку із повним виконанням виконавчого документа про стягнення з ТОВ "КРАСНОЛИМАНСЬКЕ" на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.09.2023 по 28.12.2023 в розмірі 32409 грн. та судового збору в сумі 1717,76 грн.

Крім того, за даними ТОВ "КРАСНОЛИМАНСЬКЕ" (довідка від 16.07.2025) ОСОБА_1 , таб.№ НОМЕР_2 , було звільнено 07.09.2023 за ст. 38 ч.3 КЗпП України. Також, у червні 2024 року йому була нарахована вихідна допомога у розмірі тримісячного середнього заробітку у сумі 19990,69 грн. та компенсація за невикористану відпустку у сумі 860,32 грн. (сума вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку зазначені після утримань всіх обов`язкових податків та зборів - ПДФО 18% та ВЗ 1,5%), що склало загальну суму до виплати 20851,01 грн. Зазначена сума, у розмірі 20851,01 грн., була виплачена повністю ОСОБА_1 через АТ "ПриватБанк" протягом липня-серпня 2024 року.

Позивач відомостей відповідача-роботодавця у довідці від 16.07.2025 не оспорював, доказів на спростування вказаних у ній обставин не надав, наявність заборгованості у визначеній в позовній заяві сумі належними доказами не довів.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тягар доказування (доведення обставин справи) покладається законом на сторону, яка висуває певні вимоги або заявляє заперечення. І в даному випадку цей обов`язок позивачем не виконаний, оскільки ним не доведено належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, у зв?язку з чим суд не вбачає підстав для задоволення позовної заяви.

Враховуючи, що від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений, а в задоволенні позову суд відмовляє, то питання про судові витрати (судовий збір) не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73-86, 91, 123, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви - відмовити.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення підписано 23.07.2025.

Суддя Н.В. Величко