УХВАЛА

м. Київ

10.07.2025Справа № 910/19068/21

Суддя Привалов А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні, за участю секретаря судового засідання Солонюк К.Г.,

заяву (подання) приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Солонька Миколи Миколайовича

за участю Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації

про надання дозволу на звернення стягнення на житлову нерухомість, право на користування якою мають діти

у справі №910/19068/21

за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк»

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "КАН-СТАЙЛ";

2) ОСОБА_1 ;

про стягнення 1 009 995,48 грн.

За участю представників сторін:

від стягувача: Фоменко А.В.;

від боржників: не з`явилися;

від приватного виконавця Солонько М.М.;

від заінтересованої особи: не з`явилися.

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" з позовом до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "КАН-СТАЙЛ"; 2) ОСОБА_1 про стягнення 1009955,48 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем-1, як боржником, та відповідачем-2, як поручителем, взятих на себе зобов`язань за Договором про надання банківської послуги - овердрафт "Легкий" №МБ-КІЕ-Ов-10289 від 16.10.2020.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.02.2022 у справі № 910/19068/21 позов задоволено повністю. Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "КАН-СТАЙЛ" та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" заборгованість за кредитом в сумі 971 751 грн 02 коп. та заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом у розмірі 38 204 грн 46 коп., а також витрати по сплаті судового збору.

11.04.2022 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2022 було видано чотири накази.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2023 за заявою стягувача видано дублікати наказів Господарського суду міста Києва від 11.04.2022 у справі №910/19068/21.

21.04.2025 через підсистему «Електронний суд» від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Солонька Миколи Миколайовича надійшла заява про надання дозволу на звернення стягнення на 1/4 частки двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності боржниці - ОСОБА_1 , правом користування якою має зареєстрована - малолітня дитина боржниці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2025 заяву приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Солонька Миколи Миколайовича про надання дозволу на звернення стягнення на житлову нерухомість, право на користування якою має малолітня дитина повернуто без розгляду на підставі ч. 4 ст. 170 ГПК України.

11.06.2025 через підсистему «Електронний суд» від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Солонька Миколи Миколайовича повторно надійшла заява (подання) про надання дозволу на звернення стягнення на 1/4 частки двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності боржниці - ОСОБА_1 , правом користування якою має зареєстрована - малолітня дитина боржниці.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.06.2025 судове засідання по розгляду заяви (подання) приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Солонька Миколи Миколайовича про надання дозволу на звернення стягнення на житлову нерухомість, право на користування якою має малолітня дитина, призначено на 10.07.2025.

Присутній у судовому засіданні 10.07.2025 приватний виконавець Солонько М.М. просив задовольнити заяву, з наведених у ній підстав.

Представник стягувача підтримав заяву приватного виконавця

У судове засідання 10.07.2025 не з`явилися представники боржників та Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, хоча про місце, дату та час засідання повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.

Розглянувши заяву (подання) приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Солонька Миколи Миколайовича, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд установив наступне.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.02.2022 у справі № 910/19068/21 позов задоволено повністю. Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "КАН-СТАЙЛ" та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" заборгованість за кредитом в сумі 971 751 грн 02 коп. та заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом у розмірі 38 204 грн 46 коп., а також витрати по сплаті судового збору.

11.04.2022 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2022 було видано чотири накази.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2023 за заявою стягувача видано дублікати наказів Господарського суду міста Києва від 11.04.2022 у справі №910/19068/21.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції чинної станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". (ч.1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавчі провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом ч.1, ч.5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

02.05.2023 приватним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчого провадження, стягнення основної винагороди приватного виконавця, розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, арешт коштів боржника,.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

Копію постанови про відкриття виконавчого провадження, з ідентифікатором для доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, за адресою в мережі Інтернет https://asvpweb.minjust.gov.ua/, де також забезпечена можливість онлайноплати, направлено сторонам виконавчого провадження рекомендованим поштовим відправленням (з описом вкладення), у тому числі боржниці - ОСОБА_1 за адресою, зазначеною у виконавчому документі, що підтверджується копією фіскального чеку № 495.

Як зазначив приватний виконавець, поштове відправлення не поверталося, що свідчить про отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження боржницею.

Таким чином, відповідно до припису Закону України «Про виконавче провадження», боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішення по виконавчому провадженню № НОМЕР_7.

Постановою про відкриття виконавчого провадження боржника зобов`язано подати декларацію про доходи і майно протягом 5-ти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження.

Боржник не виконав свого обов`язку щодо надання приватному виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах.

Згідно відомостей АСВП у ОСОБА_1 відкриті рахунки у банківських установах АТ «ПУМБ», АТ КБ «Приватбанк», АТ «Універсал Банк», на які було накледно арешт, проте на рахунках недостатньо коштів для виконання постанови про арешт коштів боржника НОМЕР_10 від 02.05.2023.

В ході виконавчого провадження за період з 02.05.2023 по 01.04.2025 з рахунків ОСОБА_1 списано грошові кошти у загальному розмірі 23154,61 грн у рахунок погашення боргу по виконавчому провадженні НОМЕР_8.

Станом на 10.06.2025 заборгованість ОСОБА_1 по виконавчому провадженню становить 1 096 196,41 грн, з яких: 991 053,11 грн - борг на користь стягувача, 99 105,30 грн - основна винагорода приватного виконавця, 6038,00 грн - понесені витрати виконавчого провадження.

Згідно відповіді МВС за ОСОБА_1 на праві власності зареєстровано транспортний засіб - автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель: POINTER, категорія: ЛЕГКОВИЙ, колір: СІРИЙ, рік виробництва: 2006, VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

03.05.2023 винесено постанову про арешт майна боржника НОМЕР_10 та постанову про розшук майна боржника НОМЕР_10.

Розшук поліцією транспортного засобу за період з 03.05.2023 по 10.06.2025, виявився безрезультатним.

Відповідно до відповіді Пенсійного фонду України, у боржниці відсутні доходи, а останнє нарахування заробітної плати було ще у вересні 2021 року, роботодавець ТОВ «КАН-СТАЙЛ», який є солідарним боржником у справі № 910/19068/21.

Згідно відповіді з Державної податкової служби України про джерела та/або суми доходів, боржник отримує дохід з кодом доходу 512 (Податкова декларація платника єдиного податку - фізичної особи (першої та другої груп)) фізична особа - підприємець за 4 квартал 2024 року, сума нарахованого доходу 1722,00 грн. Будь-які інші доходи та грошові кошти у боржника відсутні.

Згідно відповіді Державної прикордонної служби України №263621666 від 16.04.2025, боржниця - ОСОБА_1 виїхала за межі країни 17.05.2023 та на даний час не повернулася.

Відповідно до ч. 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Згідно ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якій фактично проживає боржник.

21.02.2025 приватним виконавцем Солонько М.М. направлено запит до КП «КМР «Київське МБТІ» про надання інформації про наявність будь-якого майна, що зареєстроване за боржницею та надання інформації, хто є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді КП КМР «КМБТІ» від 28.02.2025, ОСОБА_1 на праві власності належить 1/4 частка квартири, за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 17.12.2003 року, виданого органом приватизації державного житлофонду, згідно розпорядження №61-931 від 17.12.2003 року Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 17.12.2003 року, квартира, за адресою: АДРЕСА_1 , на праві спільної сумісної або часткової власності належить також наступним особам: 1/4 частка квартири бабусі боржниці - ОСОБА_2 ; частка якої подарована дочці ОСОБА_3 на підставі договору дарування, 1-212, 08.02.2011, Київська державна нотаріальна контора №15; 1/4 частка квартири мамі боржниці - ОСОБА_3 ,; 1/4 частка квартири брату боржниці ОСОБА_4 .

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, боржниці належить 1/4 частка квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 17.12.2003 року, виданого органом приватизації державного житлофонду, згідно розпорядження №61-931 від 17.12.2003 року Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації.

З метою реалізації вказаного об`єкту нерухомого майна, приватним виконавцем з Реєстру територіальної громади м.Києва отримано витяг про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні. Відповідно до витягу №125509238 з Реєстру територіальної громади м. Києва від 03.02.2025, згідно якого станом на 03.02.2025 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані три повнолітні особи: 1. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата реєстрації 20.04.1982 - 1/2 частка квартири; 2. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата реєстрації 05.07.1988 - 1/4 частка квартири; 3. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дата реєстрації 14.01.1992 - 1/4 частка квартири.

Згідно відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану, встановлено, що боржниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (1/4 частка квартири на праві власності) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,. (1/4 частка квартири на праві власності) - рідні брат та сестра, матір`ю яких являється - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (1/2 частка квартири на праві власності).

06.03.2025 в ході проведення виконавчих дій, приватним виконавцем за участю понятих та представника стягувача, описано належне боржнику майно, а саме: 1/4 частка двокімнатної квартири, загальною площею 46,90 кв.м., житловою площею 28,50 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить боржниці ОСОБА_1 .

28.03.2025, відповідно до ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження», приватним виконавцем призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНФОКОН УКРАЇНА», який має сертифікат, виданий 17.09.2024 за № 432/2024, виданий Фондом державного майна України, для участі у виконавчому провадженні щодо проведення оцінки нерухомого майна, про що винесено відповідно постанову.

08.04.2025 приватним виконавцем отримано звіт про оцінку нерухомого майна боржника - 1/4 частка двокімнатної квартири, загальною площею 46,90 кв.м., житловою площею 28,50 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

08.04.2025 за адресу сторін виконавчого провадження, направлено повідомлення про визначення вартості майна боржника за вих №4325.

Відповідно ч. 5 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом. 10.04.2025 передано заявку про реалізацію арештованого майна боржника - 1/4 частка двокімнатної квартири, загальною площею 46,90 кв.м., житловою площею 28,50 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 до організатору торгів Державного підприємства «СЕТАМ».

10.04.2025 організатором торгів ДП «СЕТАМ» опубліковано лот №574056, майно « 1/4 частка двокімнатної квартири, заг.пл. 46,90 кв.м., житл.пл. 28,50 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 .», дата проведення аукціону: 30.04.2025, стартова ціна 400 000,00 грн.

14.04.2025 приватним виконавцем отримано заяву №б/н від 11.04.2025 про припинення реалізації квартири від боржника, до якої долучений Витяг з реєстру територіальної громади №2025/004760667 від 11.04.2025 про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , актовий запис про народження дитини ОСОБА_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дата реєстрації 03.04.2025, батько - ОСОБА_6 , РНОКПП: НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , матір - боржниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Враховуючи, що повнолітніх чи малолітніх дітей не було зареєстровано за адресою описаного та арештованого нерухомого майна до 03.04.2025 та боржницею не було письмово повідомлено про реєстрацію своєї дитини за адресою описаного та арештованого нерухомого майна, заявку про реалізацію арештованого майна боржника направлено організатору торгів ДП «СЕТАМ».

Приватним виконавцем отримано повторний витягу №129449364 від 15.04.2025 з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, згідно якого станом на 15.04.2025 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані три повнолітні особи та малолітня особа: 1. ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата реєстрації 20.04.1982 - 1/2 частка квартири; 2. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата реєстрації 05.07.1988 - 1/4 частка квартири; 3. ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дата реєстрації 14.01.1992 - 1/4 частка квартири. 4. ОСОБА_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дата реєстрації 03.04.2025 Із даної відповіді вбачається, що боржником у співучасті із співвласниками квартири матір`ю ОСОБА_3 , братом ОСОБА_7 вчинено дії, спрямовані на умисне ухилення від виконання рішення суду, з метою унеможливлення реалізації нерухомого майна боржника.

Так, боржницею - ОСОБА_1 через три тижні після проведення опису та арешту нерухомого майна боржника вчинено дії, які полягали у реєстрації малолітньої особи за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи, що боржницею ОСОБА_1 вчинено дії, які ускладнюють виконання рішення та навмисно зареєстровано місце проживання своєї дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дата реєстрації 03.04.2025, до публікації організатором торгів ДП «СЕТАМ» лоту №574056, майно « 1/4 частка двокімнатної квартири, заг.пл. 46,90 кв.м., житл.пл. 28,50 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 .», дата проведення аукціону: 30.04.2025, стартова ціна 400 000,00 грн., з метою недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження, приватним виконавцем винесено постанову про відкладення вчинення виконавчих дій НОМЕР_10 від 16.04.2025, яка направлена організатору торгів ДП «СЕТАМ» для зупинення реалізації лоту №574056 та організатором торгів ДП «СЕТАМ» зупинено реалізацію майна.

У пункті 30 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція з організації примусового виконання рішень), у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

Згідно абз. 10 п. 3 розд. II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за № 1301/2943 (далі - Порядок реалізації) у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти - заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із копією дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду.

З наведеного убачається, що передача на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, без дозволу органу опіки та піклування або відповідного рішення суду є неможливою.

09.05.2025 приватний виконавець Соллонько М.М. звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації зі вимогою про надання дозволу на реалізацію об`єкта нерухомого майна, право на користування якою має дитина.

28.05.2025 приватний виконавець отримав розпорядження від Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про відмову у наданні дозволу на реалізацію 1/4 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , право на користування якою має дитина.

Отже, підставою звернення до суду з даним поданням стало відсутність згоди служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації на реалізацію 1/4 частки двокімнатної квартири, загальною площею 46,90 кв.м., житловою площею 28,50 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності боржниці - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

При цьому, приватний виконавець Солонько М.М. зазначає, що звернення стягнення на частку боржниці в квартирі не порушить права малолітньої дитини, оскільки після продажу частки боржниці дитина не втратить права на проживання в квартирі, в якій належить матері боржниці та рідному брату боржниці.

Відповідно до частини третьої статті 17 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Згідно з частиною другою статті 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Відповідно до абзацу сьомого пункту 3 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 червня 2016 року № 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за № 1301/29431 (далі - Порядку реалізації майна), у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із копією дозволу органів опіки та піклування або відповідним рішенням суду (в електронній або паперовий формі).

У пункті 28 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція з організації примусового виконання рішень), у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

Отже, враховуючи вимоги Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", а також положення Інструкції з організації примусового виконання рішень і Порядку реалізації арештованого майна, державний виконавець або приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, які, зокрема, додаються до заяви на реалізацію арештованого майна.

Схожі висновки містяться у постановах Верховного Суду від ід 25 листопада 2019 року в справі № 718/482/15-ц (провадження № 61-16089св19) від 10 жовтня 2019 року в справі №751/15667/15-ц (провадження № 61-12151св19).

З наведеного вбачається, що передача на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, без дозволу органу опіки та піклування або відповідного рішення суду є неможливою.

Разом із тим, чинним законодавством України не визначено порядку надання органом опіки та піклування згоди на примусову реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти.

Як убачається зі змісту пунктів 66-67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, з метою укладення правочинів щодо нерухомого майна, право власності або користування, яким має дитина, до органів опіки та піклування мають звертатися батьки або особи, які їх замінюють, тобто особи, які є власниками майна або законними представниками дитини, у разі якщо остання є власником, й заінтересовані в укладенні правочину.

Однак особливістю примусової реалізації майна в межах виконавчого провадження з метою забезпечення виконання судового рішення є те, що власник майна не є заінтересованою в його реалізації особою й, відповідно, свою волю не виявляє. Продаж такого майна ініціюється державним або приватним виконавцем через спеціальну установу, при цьому зацікавленою особою виступає є стягувач у виконавчому провадженні, а не боржник. Разом з тим, стягувач не має права вчиняти дії, пов`язані з передачею майна боржника на примусову реалізацію. В свою чергу боржник, як зазначалося, не є зацікавленою особою, що має наслідком ухилення його від звернення до органів опіки та піклування за отриманням дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке або право користування яким мають діти. В той же час, чинним законодавством не передбачено механізмів зобов`язання батьків або осіб, які їх замінюють, отримувати такий дозвіл у примусовому порядку.

Разом із тим, виконавець в силу приписів частини першої, пункту 1 частини другої, пунктів 3, 6, 22 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" зобов`язаний та має право вживати всіх необхідних заходів щодо примусового виконання судового рішення, в тому числі й одержувати всі необхідні дозволи для проведення виконавчих дій.

У постанові від 26 жовтня 2021 року у справі № 755/12052/19 (провадження № 14-113цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що на відміну від виконання судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на конкретно визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, для інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання Держвиконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу держвиконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи щодо дій держвиконавця та/або органу опіки та піклування.

Тобто, державний чи приватний виконавець повинен звернутися до органу опіки та піклування з метою отримання дозволу на реалізацію житлової нерухомості, право на користування яким мають діти.

У випадку відмови органу опіки та піклування виконавець, з метою виконання судового рішення та забезпечення дотриманням прав дітей, повинен звернутися до суду (постанова Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі №2-537/11).

Як вже вказувалося, приватний виконавець Солонько М.М. звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації зі вимогою про надання дозволу на реалізацію об`єкта нерухомого майна, право на користування якою має дитина.

Розпорядження від Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 275 від 16.05.2025 відмовлено у наданні дозволу на реалізацію 1/4 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , право на користування якою має дитина.

Частиною першою статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктом 10 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення.

Відповідно до ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

З наведеного вбачається, що з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду, а саме відсутності дозволу (відмові) органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, виконавець може звернутися до суду з заявою (поданням) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти, яка повинна бути розглянута судом в порядку, встановленому в статті 331 ГПК України.

Пункт 1 частини п`ятої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Частиною восьмою статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Під час розгляду заяви (подання) суд повинен оцінювати через призму дотримання прав та інтересів дітей добросовісність дій боржника, а саме: з якого часу діти зареєстровані в спірному приміщенні; чи дотримано встановлений чинним законодавством порядок їх реєстрації та вселення у спірне приміщення; чи є спірне приміщення єдиним місцем їх постійного проживання; чи наявне інше приміщення у дітей чи їх батьків або осіб, які їх замінюють, яке може використовуватись як постійне місце проживання; яка ступінь споріднення має місце між дітьми та боржником та інші обставини.

Згідно Витяг з реєстру територіальної громади №2025/004760667 від 11.04.2025 про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований ОСОБА_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 дата реєстрації 03.04.2025, батько - ОСОБА_6 , , матір - боржниця ОСОБА_1 .

Суд погоджується з доводами приватного виконавця, що малолітню дитину було зареєстровано після опису та арешту майна боржниці, проте, суд звертає увагу, що і дитина у боржниці народилася після відкриття виконавчого провадження.

У статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зазначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Разом з цим положення Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ст. 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Європейський суд з прав людини вказував, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 13.05.2008 у справі "МакКенн проти Сполученого Королівства" (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, п. 50). Втручання держави є порушенням ст. 8 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у п. 2 ст. 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві" (див. рішення від 18.12.2008 у справі "Савіни проти України" (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, п. 47) (справа "Кривіцька та Кривіцький проти України", заява № 30856/03, п.п. 41, 42, рішення від 02.12.2010).

Отже право на житло є конституційним правом людини, яке гарантується Основним Законом України, вказаним міжнародним договором, а тому позбавлення цього права, в тому числі шляхом реалізації нерухомого майна на прилюдних торгах, можливо лише на підставі закону, має мати легітимну мету та відповідати принципу пропорційності втручання.

Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Стаття 29 ЦК України не пов`язує місце проживання особи з місцем її реєстрації. Право користування житлом у дитини виникає на підставі факту її народження.

Так, за викладених обставин надання дозволу на примусову реалізацію 1/4 частини квартири є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування житлом матері та порушує її права та інтереси, що є недопустимим.

Окрім наведеного, слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, які свідчать про наявність у батька або матері дитини права власності на інші житлові приміщення, які можу використовуватися для постійного проживання дитини.

У цьому контексті суд ураховує ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, згідно якої, найкращі інтереси дитини мають бути пріоритетом при прийнятті публічними органами будь-яких заходів відносно дітей (постанова Європейського Суду з прав людини "Нойлінгер та Шурук проти Швейцарії" (Neulinger and Shuruk v. Switzerland), скарга №41615/07, §135, ECHR2010).

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено також у п. 8 ст. 7 СК України та у ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", згідно з положеннями яких регулювання відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Разом з тим, вказаним Закон України "Про охорону дитинства" визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

З аналізу зазначених норм та з урахування практики Європейського суду з прав людини, слід дійти висновку, що в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому, найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати приватні інтереси.

Надання згоди приватному виконавцю на примусову реалізацію 1/4 частини квартири призведе до фактичного виселення із житла малолітньої дитини, право користування на яке на даний час офіційно зареєстровано за останньою.

Так, судове рішення, яке фактично буде підставою для позбавлення права на житло буде суперечити інтересам малолітньої дитини та стратегічному загальнонаціональному пріоритету закріпленому в Законі України "Про охорону дитинства".

Окрім наведеного, судом береться до уваги відсутність згоди органу опіки та піклування на отримання дозволу на реалізацію житлової нерухомості, право на користування яку має малолітня дитина.

Суд враховує, що органами опіки та піклування здійснюється діяльність, пов`язана із захистом прав дитини, з дотриманням, зокрема, такого принципу, як забезпечення найкращих інтересів дитини.

Зазначений орган є профільною інституцією у питанні дотримання прав дитини та територіально розташований у районі місця реєстрації дитини.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, проаналізувавши доводи приватного виконавця у заяві (поданні) про надання дозволу на звернення стягнення на житлову нерухомість, право на користування якою має дитина, надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам, у порядку статті 86 ГПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання приватному виконавцю дозволу на звернення стягнення на спірну квартиру, право на користування якою має малолітня дитина, а рівно, судом не встановлено підстав для встановлення відповідного порядку виконання рішень суду у справах, що перебувають на виконанні у приватного виконавця в межах виконавчого провадження № НОМЕР_9, тому суд відмовляє у задоволені заяви (подання) приватного виконавця повністю.

Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. (ч. 7 ч. 3 ст. 331 ГПК України).

Керуючись ст. 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у задоволенні заяви (подання) приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Солонька Миколи Миколайовича про надання дозволу на звернення стягнення на житлову нерухомість, право на користування якою має малолітня дитина, повністю.

2. Згідно ч. 1 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголлошення та може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано: 15.07.2025.

Суддя А.І. Привалов